ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2017 р.Справа № 916/2191/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

представник прокуратури: Разділевич Д.А. за посвідченням №033849 від 15.06.2015р.;

представник МОУ: Дубчак Д.В. за довіреністю № 220/421/д від 22.12.2016р.;

представникї КЕВ м.Миколаїв: не з`явився;

представник відповідача: Теплицький М.І. за довіреністю від 16.01.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/2191/15:

За позовом: Заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв;

До відповідача: Приватного підприємства "АРТЕК-СОЮЗ";

про стягнення 878279,05 грн., -

в с т а н о в и в :

Заступником військової прокуратури Миколаївського гарнізону заявлений позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України - органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах, квартирно-експлуатаційного відділу (далі - КЕВ) міста Миколаїв до приватного підприємства „Артек-Союз про стягнення коштів з тих підстав, що відповідно до укладеного між КЕВ м.Миколаїв та ПП «Артек-Союз» про надання послуг з постачання теплової енергії останній має заборгованість на яку нараховані пені, інфляційні витрати та 3% річних.

З підстав ст. 121 Конституції України, ст.ст. 20,361 Закону України Про прокуратуру прокурор просить позов задовольнити.

Представники Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаїв також позов підтримують.

Відповідач з вимогами не згоден з підстав викладених у відзиві на позові.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року по справі № 916/2191/15 позов Заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016 року рішення господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року у справі № 916/2191/15 скасовано частково.

Постановою Вищого господарського суду України від 11 січня 2017 року касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв задоволено частково, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.01.2016, додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року та рішення господарського суду Одеської області від 20.10.2015 року скасовано і справу № 916/2191/15 передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Розпорядженням керівника апарату № 27 від 24 січня 2017 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, відповідно до п. 4.2.3 рішення Зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол №17-9/2016 від 20-26.12.2016р.) призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2191/15 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Волков Р.В. для розгляду справи № 916/2191/15.

Приймаючи до уваги перебування судді Волкова Р.В. з 08.02.2017р. на тривалому лікарняному, за розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області № 272 від 02.03.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2191/15.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2017р., справу № 916/2191/15 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Никифорчуку М.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.03.2017р. суддя Никифорчук М.І. прийняв справу № 916/2191/15 до свого провадження та призначив до розгляду у судовому засіданні.

В засіданні суду 10 травня 2017р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При новому розгляді справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, 3-ої особи, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, враховуючи вказівки касаційної інстанції, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як випливає із змісту вимог, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача суми боргу за спожиту теплову енергію з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за договором про надання послуг з постачання теплової енергії.

З матеріалів справи випливає наступне.

01.10.2014 р. між КЕВ м. Миколаїв та ПП „Артек-Союз укладений договір №146 про надання послуг з постачання теплової енергії (КЕКВ 2271) (далі - Договір), який був підписаний зі сторони ПП «Артек-Союз» та повернутий на адресу КЕВ м. Миколаїв 13.03.2015 року.

Доказів припинення або визнання цього Договору недійсним або припиненим жодна із сторін не надала. Отже, вказаний Договір є чинним.

Відповідно до п.9.1 Договору Сторони дійшли згоди що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання (тобто 13.03.15) і укладається на строк з 1 жовтня до 31 грудня 2014 року,

Додатковою угодою №1 від 20.03.2015 року до Договору сторони продовжили терміну дії договору № 146 до 31.03.2015 року.

За п.1.1., 1.2. вказаного Договору КЕВ м.Миколаїв (Сторона 1 за Договором) забезпечує ПП «Артек-Союз» (Сторона 2 за Договором) і тепловою енергією для забезпечення надання послуг з харчування особового складу Збройних Сил України, а Сторона 2 сплачує Стороні 1 вартість теплової енергії (згідно розрахунків), спожитої в процесі надання послуг з харчування.

Згідно п. 6.1. Договору Облік теплової енергії, спожитої Стороною2, здійснюється згідно засобів обліку. У разі відсутності засобів обліку обсяги спожитої теплової енергії визначаються Стороною 1 шляхом розрахунку. Тариф по кожній військовій частині окремо визначений в Додатку 11.1 до Договору від 01.10.2014 №146.

Прокурор зазначає, що на виконання умов Договору (п.2.2.2.), КЕВ м.Миколаїв забезпечив ПП «Артек-Союз» тепловою енергією за період з жовтня 2014 року - по березень 2015 року включно на загальну суму 723 841,11грн., про що свідчать надані акти виконаних робіт та рахунки.

За п.2.3.3. Договору, Сторони узгодили здійснювати оплату за спожиту теплову енергію на реєстраційні або спеціальні реєстраційні рахунки Сторонні протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунків- фактури та актів виконаних робіт.

За п.4.2.1. Договору в разі порушення термінів оплати вартості спожитої теплової енергії Сторона2 сплачує Стороні 1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Прокурор зазначає, що Відповідач отримав рахунки та акти виконаних робіт які ним підписані, що підтверджується відміткою та підписом представника ПП «Артек Союз» в супровідних листах.

Також прокурор зазначає, що КЕВ м. Миколаїв свої зобов`язання з вказаного договору виконав в повному обсязі та забезпечив ПП «Артек-Союз» тепловою енергією на загальну суму 723 841,11 грн., яка до теперішнього часу залишається несплаченою.

На підставі приведеного Відповідачеві нарахований борг перед КЕВ м. Миколаїв станом на 22.05.2015 року в сумі 723 841,11грн.

Проаналізувавши доводи прокурора про отримання Відповідачем рахунків та актів виконаних робіт, підписання Відповідачем цих документів господарський суд зазначає наступне.

Як випиває із змісту вказаних рахунків та актів виконаних робіт, вони не містять підпису Відповідача. Рахунки на оплату та акти виконаних робіт містять лише підписи КЕВ м. Миколаєїва та печатку підприємства. Підпису та печатки Відповідача у цих документах немає.

З приведеного на думку суду випливає, що Відповідач не отримував вказані рахунки та йому не передавались виконані КЕВ м. Миколаєва послуги - передача теплової енергії.

Вказані прокурором супровідні листи на адресу Відповідача містять підпис „В.Котов, при цьому на цих листах відсутня печатка підприємства Відповідача. Інших доказів прийняття відповідачем вказаних рахунків та актів виконаних робіт прокурор не надав.

Отже, вважати що вказані супровідні листи до рахунків та актів виконаних робіт були отримані відповідачем, на думку суду не можна.

З приведеного випливає, що за п.2.3.3 Договору відповідач не отримував від КЕВ м.Миколаєва рахунків та актів виконаних робіт і, отже, відповідальність Відповідача за несвоєчасну оплату наданих послуг за вказаним Договором відсутня.

З огляду на приведене суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Також господарський суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи Відповідачем заявлено клопотання про проведення по справі економічної експертизи з питання підтвердження документально та нормативно розрахунки сум витрат КЄО на опалювання приміщень, наданих Відповідачеві. ( т. 1. а.с. 54)

Розглянувши та проаналізувавши матеріали справи, подане клопотання, вислухавши думку сторін у справі щодо заявленого клопотання, господарський суд вважає недоцільним призначати таку експертизу по даній справі з тих підстав, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи без призначення такої експертизи.

Зазначення Відповідачем у додаткових поясненнях від 05.10.2015 р.,про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 66 від 03.04.2007 р. з підстав того, що КЕВ м.Миколаєва, укладаючи вказаний Договір не мала ліцензії на постачання теплової енергії згідно ст. 23 Закону України „Про теплопостачання суд до уваги не приймає, так як цей договір не є предметом спору у даній справі. ( т. 1, а.с. 105-106)

Також суд не приймає до уваги прохання Відповідача, викладене у додаткових поясненнях по справі від 20.10.2015 р. про зменшення розміру неустойки за даним Договором, про яке зазначено у вказаній постанові касаційної інстанції, виходячи з такого.

За договором, укладеним між Міністерством оборони України та Відповідачем про закупівлю послуг щодо забезпечення харчування за контрактом № 286/2/15/79 від 30.09.2015р., Міністерство оборони України має значний борг перед Відповідачем

За довідкою Відповідача від 19.05.2015р., що додана до цих пояснень, Відповідач має значний борг перед Фіскальною службою та іншими постачальниками та контрагентами. (т.1, а.с. 117).

Приведене, на думку суду, свідчить про звичайну господарську діяльність Відповідача та про наявність у нього певних боргів за господарськими договорами та зобов`язаннями.

Щодо заперечень Відповідача про необгрунтування прокурором звернення до господарського суду із даним позовом господарський суд зазначає наступне.

Згідно ст.121 Конституції України прокуратура покликана захищати інтереси держави, реалізує ці повноваження у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Статтею 36-1 Закону України „Про прокуратуру передбачено, що підставою представництва інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Статтею 2 Господарського-процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди мають право порушувати справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до них в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 року (справа №1- 1 99) щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 ГПК України встановлено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов в чому саме відбулося, може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та назначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про Збройні Сили України, ст.ст. 2, 10 Закону України „Про оборону України, Збройні сили України - це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності й неподільності.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України.

За ст.3 Закону України „Про Збройні Сили України Міністерство оборони України є Центральним органом виконавчої влади й військового управління. Вказаний орган здійснює керівництво структурними підрозділами Збройних Сил України, до числа яких відноситься і КЕВ міста Миколаїв.

За ст.ст. 1, 3 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України КЕВ міста Миколаїв є суб`єктом господарської діяльності Збройних Сил України, який утримується за рахунок державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та кодів економічної діяльності, а також окремі рахунки у банківських установах.

За ст.15 Закону України „Про Збройні Сили України Фінансування Збройних Сил Україн здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Неповнота забезпечення державою потреб Збройних Сил України змушує установи Міністерства оборони України укладати господарські договори з метою отримання коштів на розвиток оборонного комплексу. Всі отримані від господарської діяльності кошти КЕВ міста Миколаїв, відповідно до вимог Закону України Про оборону України, направляє виключно на забезпечення обороноздатності Держави.

Невиконання або неналежне виконання суб`єктами підприємницької діяльності умов договорів, укладених з державними підприємствами, установами та організаціями Міністерства оборони України, завдає шкоди економічним інтересам держави.

Враховуючи приведене господарський суд вважає, що у даному випадку прокурор правильно звернувся до господарського суду за захистом інтересів держави особі Міністерства оборони України в особі квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв.

Крім того, під час нового розгляду справи (після скасування рішення судом касаційної інстанції) представниками сторін були надані пояснення щодо предмета спору та щодо представництва прокурором інтересів держави, за якими представники Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаїв вимоги прокурора підтримують, а відповідач з вимогами не згоден та зазначає про неправильність звернення прокурора до господарського суду.

З огляду на викладене, господарський суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 22 травня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук