ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р.Справа № 916/767/17
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУДТЕХНІКА-В»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОРСЕРВІС

про стягнення 59 830,52грн.

Суддя Власова С.Г

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності від 19.12.2016р.;

від відповідача: керівник ОСОБА_2, згідно витягу з ЄДР від 04.05.2017р.

В засіданні 25.05.2017р. приймали участь представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: керівник ОСОБА_2 згідно витягу з ЄДР від 04.05.2017р.

Суть спору: про стягнення з ТОВ „ДОРСЕРВІС на користь ТОВ «СПЕЦБУДТЕХНІКА-В» 26 100,00грн. заборгованості, 28 723,89грн. інфляційних втрат, 3387,00грн. 3% річних, 1619,63грн. пені.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2017р. справу №916/767/17 розподілено до розгляду суддею Власовою С.Г.

Ухвалою суду від 30.03.2017р. порушено провадження у справі №916/767/17, справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Клопотання сторін від 13.04.2017р. за вх.№8819/17, від 04.05.2017р. за вх.№10090/17, від 25.05.2017р. за вх.№11584/17 про нездійснення технічної фіксації судового процесу були судом задоволені.

У судовому засіданні від 04.05.2017р. було оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України.

Первинні позовні вимоги позивача складали: про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОРСЕРВІС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУДТЕХНІКА-В» 26 100,00грн. заборгованості за послуги, надані за договором №172/12-ОУ від 17.10.2012р., 26 380,75грн. інфляційних втрат, 2351,00 грн. 3% річних, 27774,69грн. пені.

Позивач 04.05.2017р. за вх.№10077/17 надав пояснення, в яких уточнив позовні вимоги в обґрунтування яких зазначає, що 17.10.2012р. ТОВ «СПЕЦБУДТЕХНІКА-В» та ТОВ „ДОРСЕРВІС уклали договір про надання послуг технікою №172/12-ОУ, відповідно до якого виконавець зобовязується надавати замовнику послуги автотранспортом, будівельною технікою та вантажопідйомними машинами та механізмами, зазначеними в додатку №1, з особами, які мають право на керування такою технікою, в технічно справному стані для використання її у виробничій діяльності замовника. Позивач, зі свого боку, належним чином виконав зобовязання щодо надання послуг за спірним договором, про що свідчить акт здачі-прийняття робіт від 29.12.2012р., обовязок по сплаті коштів у ТОВ «ДОРСЕРВІС» виник 06.01.2013р., однак, відповідач в свою чергу за надані послуги згідно вказаного акту не розрахувався , у звязку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 26 100,00грн., на яку позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 22.05.2017р. за вх.№11234/17, де вказує, що 17.10.2012р. між ТОВ «СПЕЦБУДТЕХНІКА-В» та ТОВ „ДОРСЕРВІС укладено договір про надання послуг технікою №172/12-ОУ, зобовязання відповідача за вказаним договором були виконані останнім у повному обсязі шляхом виплати готівкою, підтвердження оплати у звязку з великим терміном часу не збереглося, оскільки, відповідно до розділу 4 «облік та звітність» 4.1. Оперативний і статистичний облік та звітність Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств, організацій, із зазначенням строків зберігання документів» від 12.04.2012р. №578/5 п. 324 документи (акти, відомості, листи) про взаєморозрахунки між організаціями, п. 330 договори (аудиторські, господарські, операційні тощо) зберігаються на підприємстві 3 роки. З часу укладення договору пройшло вже 5 років, тому договору про надання послуг від 17.10.2012р., додатку №1 від 17.10.2012р., акта здачі-прийняття робіт (надання послуг), прибуткового ордеру про сплату немає. Крім того, відповідач зазначає, про сплив позовної давності акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.12.2012р. на підставі якого були проведені розрахунки, а саме відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена позовна давність в 3 роки.

Крім того, відповідачем 25.05.2017р. за вх.№2-2829/17 подано заяву про застосування строків позовної давності, де ТОВ «ДОРСЕРВІС» зазначає, що позовна заява датована 30.03.2017р., а тому приймаючи до уваги ст. ст. 253, 256, 254, 257 ЦК України вважає, що позовна давність щодо стягнення заборгованості за надані послуги згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №27 від 29.12.2012р., а також 3% річних, пені та інфляційних втрат сплила 04.01.2016р. А тому, посилаючись на ч. 4 ст. 267 ЦК України, ТОВ «ДОРСЕРВІС» просить суд застосувати позовну давність при винесенні рішення по справі №916/767/17 за позовом ТОВ «СПЕЦБУДТЕХНІКА-В» до ТОВ „ДОРСЕРВІС про стягнення заборгованості за спірним договором про надання послуг у розмірі 86 606,44грн.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представника позивача та його правову позицію, суд встановив наступне:

17.10.2012р. між ТОВ „СПЕЦБУДТЕХНІКА-В (виконавець) та ТОВ „ДОРСЕРВІС (замовник) було укладено договір №172/12-ОУ, за умовами якого виконавець зобовязується надавати замовнику послуги автотранспортом, будівельною технікою та вантажопідйомними машинами та механізмами, зазначеними в додатку №1, з особами, які мають право на керування такою технікою, в технічно справному стані для використання її у виробничій діяльності замовника. Виконавець зобовязується розпочати надання послуг за цим договором через 2 (два) дні з моменту отримання замовлення від замовника з зазначенням найменування техніки та бажаної кількості годин роботи та надавати їх щоденно до моменту отримання письмового повідомлення замовника про припинення надання послуг. Виконавець зобовязується припинити надання послуг через 2 (два) дні з моменту отримання письмового повідомлення від замовника про припинення надання послуг (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.4., 2.5., 2.7., 2.9. договору від 17.10.2012р. сума оплати за роботу техніки визначається на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, виходячи з вартостей за надання послуг, визначених у додатку №1 до цього договору. Основним документом для визначення кількості відпрацьованого технікою часу є акт виконаних робіт (наданих послуг), підписаний представниками виконавця і замовника. Акт виконаних робіт (наданих послуг) готує виконавець і передає на підпис замовнику. Замовник зобовязаний підписати акт на протязі 3-х (трьох) банківських днів з моменту отримання або в той самий строк надати мотивовану відмову від його підписання. Розрахунок за послуги виконується на протязі 5-ти (пяти) банківських днів після підписання актів виконаних робіт (наданих послуг), підписаних сторонами у відповідності до п. 2.3. цього договору шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі. Розрахунки між сторонами виконуються за узгодженими договірними цінами. Договірна ціна узгоджується за умови зміни цін і тарифів на енергоносії, ГЗМ, запчастини, зарплату та матеріали. Загальна вартість послуг за цим договором складає сукупну вартість послуг, визначених у всіх підписаних сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно п. 3.2.1. договору від 17.10.2012р. замовник зобовязується виконувати оплату послуг на умовах цього договору.

Пунктами 4.1., 4.2. договору від 17.10.2012р. сторони передбачили, що за порушення зобовязань, визначених цим договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. За порушення строків оплати замовником, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми неоплачених послуг.

Положеннями пункту 6.1. договору від 17.10.2012р. сторони зазначили, що у випадку, якщо зі спірних питань стосовно цього договору сторони не дійшли взаємної згоди шляхом переговорів, такі спори вирішуються у судовому порядку згідно діючого законодавства України.

У пунктах 7.1., 7.2. договору від 17.10.2012р. передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом дванадцяти місяців, а в частині здійснення розрахунків до повного їх виконання. Припинення дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобовязань, які виникли під час його дії та залишилися невиконаними.

Крім того, сторонами було підписано додаток №1 до договору №172/12-ОУ від 17.10.2012р. „Специфікація.

На підтвердження наявності заборгованості відповідача позивач подав акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №27 від 29.12.2012р. на суму 26 100,00грн.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладену ними правову позицію, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1 ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (п.1 ст. 903 Цивільного Кодексу України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Так, судом було встановлено факт надання ТОВ „СПЕЦБУДТЕХНІКА-В послуг за договором про надання послуг технікою №172/12-ОУ від 29.12.2012р. ТОВ „ДОРСЕРВІС на суму 26 100,00грн.

Положеннями ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Згідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України).

Відповідно до п.п. 1.1., 2.1., 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України). Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81 1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи. Суддя не повинен з власної ініціативи зазначати про сплив позовної давності. Якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін подати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду. У ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною.

Отже, спірні правовідносини між сторонами спору виникли за договором про надання послуг технікою №172/12-ОУ від 17.10.2012р., а саме із акту надання послуг №27 від 29.12.2012р. Відповідно до п. 2.5. спірного договору строк оплати замовником послуг сторонами визначено на протязі 5 (пяти) банківських днів після підписання сторонами акту виконаних робіт, акт наданих послуг підписано сторонами 29.12.2012р., а тому граничний строк оплати замовником послуг - 09.01.2013р. Таким чином, з 10.01.2013р. позивач був обізнаний із порушенням відповідачем умов оплати вартості наданих послуг. А тому строк обмежений трьома роками сплив 11.01.2016р. Як вбачається із штемпеля на конверті, в якому позивач надіслав дану позовну заяву, її було передано до пересилання 20.03.2017р., а згідно вхідного штемпеля №821/17 Господарського суду Одеської області надійшла вона до суду 30.03.2017р., отже, з простроченням трирічного строку позовної давності. З огляду на те, що суд встановив наявність заборгованості відповідача перед ТОВ „СПЕЦБУДТЕХНІКА-В в сумі 26 100,00грн., що є основним боргом, з врахуванням заявлення відповідачем заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності від 25.05.2017р. за вх.№2-2829/17, за відсутності наведення позивачем поважних причин пропуску строку позовної давності, суд застосовує до спірних правовідносин наслідки сплину строку позовної давності та відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 26 100,00грн. заборгованості.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 1619,63грн. пені, розрахованої за період з 06.01.2013р. по 06.06.2013р., 3387,00грн. три проценти річних за період з 06.01.2013р. по 04.05.2017р., 28 723,89грн. інфляційних втрат, з підстав чого суд встановив наступне.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між тим, згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність прострочена і у відношенні до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно п. 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України), то господарським судам слід мати на увазі таке. До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Водночас до них не відноситься гарантія, яка не залежить від основного зобов'язання. Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

З врахуванням встановлення судом прострочення позивачем строку позовної давності за вимогою про стягнення основної заборгованості, позовна давність за вимогами позивача щодо стягнення з відповідача 1619,63грн. пені, розрахованої за період з 06.01.2013р. по 06.06.2013р., 3387,00грн. три проценти річних за період з 06.01.2013р. по 04.05.2017р., 28 723,89грн. інфляційних втрат, є такою, що сплинула, що є підставою для відмови у задоволенні судом означених вимог, з огляду на заявлення відповідачем про таке.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 26 100,00грн. основного боргу, 1619,63грн. пені, 3387,00грн. три проценти річних, 28 723,89грн. інфляційних втрат.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір в сумі 1600,00грн. відноситься за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 29 травня 2017 р.

Суддя С.Г. Власова