КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа№ 910/14449/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Ткач С.А. (згідно договору про надання адвокатських послуг від 10.02.2015 р.)

від відповідача - Михайлюк Ю.О., Павленчик М.В. (довіреність б/н від 25.08.2016 р.), Тимчук Г.І. (довіреність б/н від 04.01.2017 р.)

від третіх осіб - не з'явились

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест»

на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р.

у справі №910/14449/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест»

до Дочірнього підприємства «Оріфлейм Косметікс Україна»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Юлія»

2. Відкрите акціонерне товариство «Альбатрос»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Оріфлейм Косметікс Україна» про стягнення 750353,21 грн. боргу та 61,67 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Юлія» та Відкрите акціонерне товариство «Альбатрос».

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції позивачем було подано заяву про уточнення мотивувальної частини позову відповідно до якої просить суд стягнути вартість відновлюваного ремонту в сумі 750353,10 грн., збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 100000,00грн та 3% річних у сумі 5105,00 грн.

Пізніше позивачем було подано заяву про часткову відмову від позову в частині стягнення 3% річних у сумі 5105,10 грн.

Вказана заява була прийнята судом першої інстанції та з урахуванням вимог ст. 80 ГПК України судом було прийнято відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 5105,10 грн., оскільки подана позивачем заява в частині відмови від позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р. провадження у справі в частині стягнення 3% річних у сумі 5105,10 грн. - припинено. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників третіх осіб.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28.12.2009 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест» (орендодавець) та Дочірнім підприємством «Оріфлейм Косметікс Україна» (надалі - орендар/відповідач) було укладено договір суборенди нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1972 (далі - договір № 1972).

Відповідно до п. 1.1. договору № 1972, на умовах, визначених у даному договорі, орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежилі приміщення будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 2, а саме, відображеного в технічному паспорті: - з літ «Г»: І поверх: 10 - сходи, 11 - коридор, 13 - зал, 14 - підсобне приміщення, 15 - туалет, ІІ поверх цілком, загальною площею 11240, м. кв., вартістю 504897,00 грн., що складає 25/100 частину будинку, згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п. 2.1. договору №1972 приміщення належить орендодавцю на праві користування на умовах оренди, на підставі договору оренди нерухомого майна, укладеного між орендодавцем та власником приміщень - ТОВ «Юлія», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Шепелюк Р.Ю. за реєстровим № 1935, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів за №3767120.

Пунктом 3.2. договору № 1972 визначено, що при передачі приміщень складається акт прийому-передачі приміщень, який підписується повноваженими представниками обох сторін.

01.01.2010 р. сторонами підписано акт прийому-передачі нежитлових приміщень за договором суборенди, за яким позивач передав, а відповідач прийняв нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 2, а саме, - з літ «Г»: І поверх: - сходи - 10, коридор -11, зал - 13, підсобне приміщення -14, туалет - 15, ІІ поверх цілком, площею 11240, м. кв.

У вказаному акті сторони зазначили, що приміщення знаходяться в задовільному стані відповідно до додатків до цього акту (фото приміщень), що є невід'ємними частинами цього акту та договору суборенди.

Крім того, 28.12.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір суборенди нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1973 (далі - договір № 1973).

Відповідно до п. 1.1. договору № 1973, на умовах, визначених у даному договорі, орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежилі приміщення будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 2, а саме, відображеного в технічному паспорті: - з підвалу літ «Г»: 10 - сходи, 1 - підвал, 2,3 - коридори, 13 - зал, 4,6,7 - підсобні приміщення, 5 - сходи, загальною площею 563,1, м. кв., вартістю 21141,00 грн., що складає 6/50 частину будинку, згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п. 2.1. договору №1973, приміщення належить орендодавцю на праві користування на умовах оренди, на підставі договору оренди нерухомого майна, укладеного між орендодавцем та власником приміщень - ВАТ «Альбатрос», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Шепелюк Р.Ю. 21.12.2009 р. за реєстровим № 1934, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів за № 3767104.

Пунктом 3.2. договору № 1973 визначено, що при передачі приміщень складається акт прийому-передачі приміщень, який підписується повноваженими представниками обох сторін.

01.01.2010 р. сторонами підписано акт прийому-передачі нежитлових приміщень за договором суборенди, за яким позивач передав, а відповідач прийняв нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 2, а саме, - з підвалу літ «Г»: підвал -1, коридори - 2,3, підсобні приміщення - 4,6,7, сходи - 5, загальною площею 563,1, м. кв.

У вказаному акті сторони зазначили, що приміщення знаходяться в задовільному стані відповідно до додатків до цього акту (фото приміщень), що є невід'ємними частинами цього акту та договору суборенди.

Позивач стверджує, що у відповідності до п.п. 7.2.5. та 7.2.6. договорів №№ 1972 та 1973 (далі - договори), відповідач зобов'язався повернути орендовані приміщення з врахуванням нормального фізичного зносу, згідно п. 8.3. договорів. У випадку заподіяння приміщенням збитків або руйнувань з вини (умислу чи необережності) орендаря, останній повинен компенсувати всі збитки в межах фактичних витрат орендодавця на відновлення приміщень. Вартість збитків орендодавець має підтвердити шляхом надання орендодавцю копії договору та кошторису на проведення робіт з усунення збитків.

27.09.2013 р. відповідач письмово попередив позивача про дострокове припинення договорів, у зв'язку з чим позивач прийняв рішення про огляд орендованих приміщень, про що було повідомлено відповідача.

01.04.2014 р. направив відповідачу лист № 8 від 31.03.2014 р. з вимогами виконати ремонтні роботи. 11.06.2014 р. позивач за участю представника відповідача здійснив огляд орендованих приміщень, про що було складено акт огляду приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 2. Вказаний акт у двох примірниках був підписаний представником позивача та 24.04.2014 р. з листами №№ 13 та 14 направлений на адресу відповідача для підписання.

Вказаний акт був отриманий відповідачем 25.06.2014 р., однак не був підписаний відповідачем без пояснень.

26.06.2014 р. позивачем було здійснено повторний огляд орендованих приміщень за участю представника відповідача та експерта Одеської регіональної торговельно-промислової палати, про що було складено акт огляду та висновок експерта № УТЕ-930 від 27.06.2014 р. Вказаний акт огляду, за твердженням позивача, було вручено представнику відповідача 26.04.2014 р., однак відповідач не підписав вказаний акт.

Позивач зазначає, що у вказаних актах та у висновку експерта зазначено, що приміщення мають певні пошкодження, які відповідач не усунув, а також не виконав свого обов'язку з демонтажу невідокремлених поліпшень, не погоджених з позивачем, та обов'язку з відокремлення мармурових сходів, подіуму та інших елементів.

Фактично відповідачем було звільнено приміщення 30.06.2014 р., про що останнім складено акт прийому-передачі в односторонньому порядку та повідомлено позивача про намір звільнити орендовані приміщення.

Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати йому шкоду у вигляді вартості ремонту приміщень у розмірі 750353,21 грн., розмір якої підтверджується договором на виконання робіт №8/08 від 05.08.2014 р., укладеним між позивачем та ТОВ «РБУ «Південне» та кошторисом до нього, відповідно до якого вартість робіт складає 561564,40 грн., а також договором з ремонту системи кондиціювання та вентиляції № 030914/1 від 27.06.2014 р., укладеним між позивачем та ТОВ «ІССК ГРАНД-ЮГ» та кошторисом до нього, відповідно до якого вартість робіт складає 188788,81 грн.

Лист вимогу про відшкодування вартості ремонту приміщень у розмірі 750353,21 грн. було направлено на адресу відповідача. Проте, відповідачем вимоги позивача не було виконано, вартість ремонту приміщень не відшкодовано, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 750353,10 грн.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції було призначено судову комплексну експертизу. Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта були поставлені питання щодо технічного стану приміщень, їх фізичного зносу та вартості ремонтних робіт.

Проте, справа була повернута з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз разом з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи в зв'язку з тим, що поставлені судом питання виходять за межі компетенції експертів інституту.

Також позивачем подавались уточнення мотивувальної частини позову, відповідно до яких позивач зазначив, що у жовтні 2016 року ПрАТ «Золотий вік» виконало перерахунок кошторису ремонтних робіт за 2014 рік, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 850277,53 грн. (а.с. 146-152 т. 2).

Позивач зазначав, що не являється власником нежитлових приміщень, які перебували в орендному користуванні відповідачем.

30.06.2014 р. позивачем було підписано з ПП «Юлія» та ВАТ «Альбатрос» угоди про розірвання договорів оренди нерухомого майна та повернення майна власникам.

Вказані договори позивачем було укладено до 31.12.2014 р., а відтак, як би відповідачем не було порушено умови договору суборенди, позивач міг би отримувати за період з 01.07.2014 р. по 31.12.2014 р. дохід від здачі в оренду нежитлових приміщень у розмірі 1389234,30 грн. (175160,42 грн. за місяць за договором № 1972 х 5 + 102686,45 грн. за місяць за договором № 1973 х 5).

За твердженнями позивача, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду у вигляді відновлювального ремонту у розмірі 1039016,34 грн., упущеної вигоди у розмірі 1389234,30 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що ним в повній мірі було дотримано порядок звільнення орендованих приміщень, передбачений договорами суборенди нерухомого майна від 28.12.2009 р. № 1972 та № 1973. Відповідачем будь-яким чином не порушено права позивача як орендаря за договором при звільненні приміщень, а тому жодних інших зобов'язань у відповідача у зв'язку з цим виникнути не могло.

Відповідач вказує, що позивачем не наведено обґрунтувань щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та нібито отриманими позивачем збитками. Крім цього, згідно п. 11.2 договорів, приміщення зачиняються та опечатуються, що ініціювало дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, а ключі передаються на зберігання нотаріусу, про що повідомляється інша сторона. З цього моменту орендар не несе відповідальності за стан приміщення та іншого майна в таких приміщеннях. Відповідачем 30.06.2014 р. року було направлено позивачеві повідомлення про те, що приміщення були зачинені та опечатані, а ключі від них передані на зберігання нотаріусу, який посвідчував договори. Також, відповідач зазначає, що вимоги позивача про сплату вартості ремонтних робіт у приміщеннях були висунуті відповідачу лише 04.02.2015 р., що унеможливлює об'єктивне встановлення вини відповідача у їх спричиненні, адже приміщення були залишенні ним більше ніж півроку до цього.

Відповідач стверджує, що позивач був належним чином повідомлений про день звільнення приміщень, проте через його неявку відповідач був змушений підписати акт прийому-передачі приміщень в односторонньому порядку, у відповідності до положень п. 11.2 договорів.

Таким чином, за доводами відповідача, оскільки з 30.06.2014 р. орендар не ніс відповідальності за стан орендованих приміщень та фактично втратив до них доступ, будь-які претензії та вимоги позивача стосовно відшкодування вартості робіт у приміщеннях у зв'язку з їх пошкодженням, пред'явлені після повернення приміщень, є необґрунтованими, оскільки такі пошкодження могли бути спричинені як власником так і іншими особами. В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано належних та допустимих доказів того яка саме шкода була завдана орендованому майну з боку відповідача.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як зазначено вище, відповідачем в порядку, визначеному п. 11.2 договорів було направлено позивачеві повідомлення про дострокове розірвання договорів з 30.06.2014 р. Також матеріалами справи підтверджується, що акти повернення орендованого приміщення були складені відповідачем та підписанні останнім 30.06.2014 р., з посиланням на п. 11.2 договорів, а саме: у зв'язку із нез'явленням представника орендодавця дані акти на підставі п. 11.2 договорів підлягають підписанню з боку представника орендаря, а приміщення підлягають зачиненню та опечатуванню, а ключі від них передані на зберігання нотаріусу. Листами від 30.06.3014 р. № 30/06 та б/н від 30.06.2014 р. відповідач повідомив позивача про закриття та опечатування приміщень, складання актів прийому-передачі (повернення) приміщення в односторонньому порядку та передачі ключів на зберігання нотаріусу.

Позивачем пред'явлені позовні вимоги про відшкодування збитків у вигляді відновлювального ремонту та упущеної вигоди, з посиланням на ст. ст. 22, 611 ЦК України та п. 7.2.5, 7.2.6., та 8.3. договорів.

У п. 7.2.6. договорів сторони визначили, що у випадку заподіяння приміщенням збитків або руйнувань з вини (умислу чи необережності) орендаря, останній повинен компенсувати всі збитки в межах фактичних витрат орендодавця на відновлення приміщень. Вартість збитків орендодавець має підтвердити шляхом надання орендодавцю копії договору та кошторису на проведення робіт з усунення збитків.

Факт здачі приміщення в неналежному стані відповідачем, за доводами позивача, підтверджується актом огляду та висновком експерта № УТЕ-930 від 27.06.2014 р.

За змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності. (ст. 623 ЦК України).

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує інтереси сторони, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком невиконання зобов'язань, а не причиною.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем, як особою, яка звернулась до суду за захистом свого порушеного права, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, не доведено наявність усіх складових збитків, з якими законодавець пов'язує покладення на відповідача обов'язку їх відшкодування.

Зокрема, позивачем не надано доказу щодо проведення будь-яких ремонтних робіт ТОВ «РБУ «Південне», за договором про виконання робіт № 8/08 від 05.08.2014 р. на суму визначену позивачем, що фактично і не заперечується самим позивачем що такі роботи не були виконані, а відтак позивачем не доведено належними доказами щодо понесення будь-яких витрат за цим договором. В матеріалах справи також відсутні належні докази щодо виконання робіт ТОВ «ІССК ГРАНД-ЮГ» за договором з ремонту системи кондиціювання та вентиляції № 030914/1 від 27.06.2014 р., та понесення витрат позивачем за цим договором.

Щодо наданих позивачем копій платіжних доручень № 401 від 18.10.2016 р. на суму 300000,00 грн. № 400 від 17.10.2016 р. на суму 281000,00 грн. та № 403 від 18.10.2016 р. на суму 119000,00 грн., то вказані докази не підтверджують понесення позивачем збитків саме через неправомірні дії відповідача, оскільки в призначеннях платежу зазначено: «компенсація вартості відновлювального ремонту орендованих приміщень згідно з угодою б/н від 30.06.2014 р.».

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не наведено обґрунтувань та не надано належних доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача у 2014 році, щодо звільнення приміщень, та понесення позивачем витрат у жовтні 2016 року на підставі угод з третіми особами.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди, колегія суддів зазначає наступне.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірних приміщень з урахуванням середньомісячного прибутку включаючи індексацію, виходячи з умов договору, що були укладені з відповідачем.

За змістом ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України, покладення на особу обов'язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами щодо можливого одержання доходу від здачі в оренду приміщень протягом липня - грудня 2014 року, оскільки вказані приміщення належать на праві власності третім особам у справі, а також матеріали справи містять докази повернення 30.06.2014 р. вказаних приміщень позивачем третім особам.

Наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для безумовного висновку щодо протиправної поведінки відповідача, а також щодо наявності причинного зв'язку між його протиправною поведінкою (бездіяльністю) і заподіянням шкоди позивачу

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Позивачем не доведено суду та не надано достатніх доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та внаслідок цього отриманими збитками позивача. Позивачем не обґрунтовано розмір заявлених збитків та підтвердження дійсних пошкоджень, яких зазнали орендовані приміщення, а також не доведено факт порушення прав позивача як користувача вказаних приміщень.

Обов'язок доведення таких складових правопорушення, як протиправність поведінки, причинно-наслідкового зв'язку та збитків покладається законом на позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення збитків у вигляді відновлювального ремонту у сумі 750353,10 грн. та упущеної вигоди у розмірі 100000,00 грн. є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р. у справі №910/14449/15 залишити без змін.

Справу №910/14449/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк