КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа№ 911/69/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

представники сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Калниш В.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2017р. у справі №911/69/17 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області

до Публічного акціонерного товариства "Запорізький хлібозавод №5"

про стягнення 644919,14 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до Відповідача про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 644919,14 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2017р. у справі №911/69/17 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Позивачем не визначено право останнього, яке було порушене Відповідачем і за захистом якого поданий позов. Також у рішенні зазначено, що докази порушення Відповідачем прав Позивача на здійснення ним завдань, передбачених про Державну екологічну інспекцію України у Запорізькій області, відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи. Також Позивач зазначив, що Відповідач несе відповідальність за заподіяння шкоди природному середовищу незалежно від наявності чи відсутності вини, оскільки діяльність останнього по здійсненню викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря паливовикористовуючим обладнанням є джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження, призначено до розгляду на 11.05.2017р.

04.05.2017р. Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав викладених у даному відзиві.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

21.12.2012р. Відповідачу видано дозвіл №-69 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами зі строком дії до 25.11.2013р.

17.05.2013р. між Відповідачем та ТОВ "ЕКОУніверсал" був укладений договір №10/13 на створення (передачу) технічної продукції, предметом якого є розробка звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферу від стаціонарних джерел проммайданчика Відповідача (77 джерела); розробка документів по обґрунтуванню обсягів викидів для одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від устаткування проммайданчика Відповідача; отримання від імені Відповідача дозволу на викиди в атмосферне повітря. Термін дії договору до 30.10.2013р.

Відповідно до календарного плану робіт за договором - у жовтні 2013 року вказано "здача матеріалів, що обґрунтовують викиди забруднюючих речовин в атмосферу на узгодження в ОблСЕС, в Дозвільний центр і Держуправління екологічної безпеки в Запорозькій області та отримання дозволу на викиди в атмосферне повітря.

02.10.2013р. Відповідач звернувся до Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації із запитом №02/880 від 26.09.2013р. про величини фонових концентрацій забруднюючих речовин.

Листом №2375/2 від 28.10.2013р. Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації повідомив Відповідачу, що Порядок визначення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі не приведений у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні» та не визначена організація, яка буде здійснювати видачу та установлення величин фонових концентрацій, тому повертає документи без розгляду.

Листом №3/02.1-22/04.1 від 07.02.2014р. Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації надав Відповідачу значення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферне повітря для розробки документів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин.

Листом №678/02.1-24/04.1 від 01.04.2014р. Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації повідомив Відповідача та Головне управління Держсанепідмслужби у Запорізькій області про видачу Відповідачу дозволу на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря №-25 від 01.04.2014р. терміном дії до 31.03.2019р.

У період з 19.05.2014р. по 27.05.2014р. Позивачем проведено перевірку дотримання Відповідачем природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено акт, в якому зафіксовано, що в термін з 25.11.2013р. по 01.04.2014р. Відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, що є порушенням ст.10 та 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

У запереченнях №02/389 від 30.05.2014р. на вказаний акт Відповідач повідомив, що заява про видачу фонових концентрацій була повернута без розгляду, фонові концентрації були видані підприємству лише 07.02.2016р., а 25.03.2014р. документи на отримання дозволу були здані у відповідний Дозвільний центр.

Збитки, заподіяні державі в результаті порушення природоохоронного законодавства Відповідачем, розраховані Позивачем на підставі "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008р. №639, та на підставі довідки Відповідача від 24.04.2014р. №423 про фактичний час роботи джерел викиду і складають 644919,14грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Згідно з ст.153 Господарського кодексу України встановлений обов'язок суб'єктів господарювання здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню, засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання.

Відповідно до ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цивільну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно із ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням з територіальним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

За приписами ст. ст. 33, 34 вказаного Закону "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціального уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону - несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно з Порядком проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосфері повітря стаціонарними джерелами, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. № 302, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного дозволі терміну.

Відповідно до п.2 та 4 Порядку визначення граничнодопустимих викидів є обов'язковою умовою для видачі дозволу на викиди в атмосферне повітря.

Згідно з Порядком визначення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі, затвердженим наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.07.2001р. №286, необхідною умовою при визначенні гранично допустимих викидів є отримання величин фонових концентрацій забруднювальних речовин в атмосферне повітря.

У відповідності до пп.2.1.2 п.2.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008р. №639, наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, зокрема, вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями п.2.2 Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Відповідно до п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008р. №464, акт перевірки є документом, який фіксує факт проведення перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, видачі дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа; перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З наведених норм права вбачається, що для отримання дозволу на викиди в атмосферне повітря обов'язковою умовою є визначення граничнодопустимих викидів, які визначаються на підставі величин фонових концентрацій забруднювальних речовин в атмосферне повітря. Особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу несуть відповідальність згідно з законом, в тому числі, у вигляді відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря.

Як встановлено судом у Відповідача був дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами зі строком дії до 25.11.2013р. Перед закінченням строку дії цього дозволу Відповідач завчасно 17.05.2013р. уклав договір на розробка документів по обґрунтуванню обсягів викидів для одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, отримання від імені Відповідача дозволу на викиди в атмосферне повітря, та 02.10.2013р. звернувся до Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації про надання величини фонових концентрацій забруднюючих речовин. Проте, вказаний департамент повернув документи Відповідача без розгляду з підстав неузгодженостей законодавчого регулювання даних відносин, та надав Відповідачу значення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферне повітря для розробки документів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин лише 07.02.2014р.

Як встановлено судом 25.03.2014р. документи на отримання дозволу були здані Позивачем у дозвільний центр, та 01.04.2014р. Позивачу був виданий дозвіл на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря №-25 з терміном дії до 31.03.2019р.

З наведеного вбачається, що Позивач завчасно вчиняв передбачені законодавством дії на продовження дозволу на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря. Проте, для подачі документів на отримання вказаного дозволу необхідно було визначити граничнодопустимих викиди. Дані викиди визначаються на підставі величин фонових концентрацій забруднювальних речовин в атмосферне повітря. Позивач вчасно звернувся до уповноваженого органу за наданням цих величин фонових концентрацій. Проте, даний уповноважений орган протягом 4 місяців не надавав Відповідачу необхідних величин фонових концентрацій без яких Відповідач не мав можливості подати документи та отримати дозвіл.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що затримка в отриманні дозволу сталась внаслідок бездіяльності уповноваженого органу щодо надання величин фонових концентрацій, а не з вини Відповідача. Також суд враховує, що основною діяльністю Відповідача є виготовлення хлібу для мешканців Запоріжжя, у період відсутності дозволу з 25.11.2013р. по 01.04.2014р. Відповідач здійснював вказану діяльність в звичайному режимі, не перевищуючи звичайних викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря. Отже, припинення Відповідачем діяльності з виготовлення хлібу внаслідок затримки продовження йому вказаного дозволу могло б привести до більших соціальних наслідків, ніж діяльність в звичайному режимі зі звичайними викидами забруднюючих речовин до отримання величин фонових концентрацій та нового дозволу.

Апеляційним судом не приймається твердження Позивача, що Відповідач несе відповідальність за заподіяння шкоди природному середовищу незалежно від наявності чи відсутності вини, оскільки діяльність останнього по здійсненню викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря паливовикористовуючим обладнанням є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, Позивач посилається на п.1 постанови Кабінету Міністрів України №808 від 28.08.2013р. «Про затвердження переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку», відповідно до якого у сфері теплової енергетики до такого переліку віносяться теплові електростанції (ТЕС, ТЕЦ); устатковання для виробництва електроенергії, пари і гарячої води тепловою потужністю 200 кВт і більше з використанням органічного палива.

З приводу зазначеного, апеляційний суд звертає увагу на те, що п.1 постанови Кабінету Міністрів України №808 від 28.08.2013р. «Про затвердження переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку» застосовується до підприємств у сфері теплової енергетики, проте діяльність Відповідача пов'язана з хлібопекарським виробництвом. При цьому, виробництво харчових продуктів взагалі не входить до переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2017р. у справі №911/69/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2017р. у справі №911/69/17 залишити без змін.

3. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, б. 72-А; ідентифікаційний код 38025388) в дохід Державного бюджету судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 10641 (десять тисяч шістсот сорок одна) грн 17 коп.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов