КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа№ 910/3706/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кальонкін О.С. за довіреністю №7894-К-О від 28.12.2016;

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 07.06.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2014

у справі № 910/3706/14 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 637 долари США 99 центів.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі №910/3706/14 позов задоволено, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 637 доларів США 99 центів заборгованості по підвищеним процентам, а також 1827 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі № 910/3706/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також просив поновити строк апеляційного оскарження.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено із неповним з'ясуванням обставин справи, оскільки позивач не надав доказів надання кредиту, судом першої інстанції не було взято до уваги пропуск позивачем позовної давності, крім цього, відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Станіка С.Р., Власова Ю.Л. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2017.

09.02.2017 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності у справі № 910/3706/14.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-53/505/17 від 09.02.2017 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3706/14.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.02.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Скрипки І.М., Власова Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 16.03.2017.

16.03.2017 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 відкладено розгляд справи на 06.04.2017.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3706/14 у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Корсакової Г.В. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2017 справу № 910/3706/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 22.05.2017.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та заяву про застосування позовної давності, просив скасувати оскаржуване рішення та відмовити у позові.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

14.03.2003 між позивачем - Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (яке в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" ), як банком, та відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, як позичальником, було укладено Кредитний договір №SL060 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Позичальнику надавалися в користування грошові кошти в розмірі 39850 дол. США, з кінцевим строком поверненням до 16.03.2006 згідно погодженого сторонами графіку, та зі сплатою 14% річних як базової процентної ставки за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку, та зі сплатою 35% підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами понад погоджений сторонами у договорі строк (а.с.18-20).

Мета кредиту - на придбання 9-ти автомобілів ГАЗ-3110 (п. 1.2 Кредитного договору).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за умовами Кредитного договору, кошти надавалися відповідачу на умовах їх забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності. Умови кредитування сторонами погоджено, зокрема, в розділах 1, 2 та 4 Кредитного договору та в Додатку №1 до Кредитного договору, які включають умови надання та повернення кредитних коштів, а також порядок, строки нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Так, відповідно до п.2.1 Кредитного договору банк зобов'язався відкрити для надання кредиту позичковий рахунок та особовий рахунок по відсотках. Надавати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника в межах суми, обумовленої в п.1.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником зобов'язань, передбачених в п.2.2.12 даного договору.

Згідно з п.4.2 Кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань про погашення кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.2 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користуванн яркдитом у розмір 35% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Пунктом 4.7 Кредитного договору встановлено, що при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.2 даного договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 даного договору з дня виникнення простроченої заборгованості.

На виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 18.03.2003, відповідно до якого відповідач перерахував грошові кошти в сумі 211922,30 грн. на рахунок ТОВ "Касан" з призначенням платежу "повна оплата за автомобілі ГАЗ 3110 зг.рах.260 від 27.02.2003" (а.с.51).

Однак, в порушення умов Кредитного договору та графіку погашення кредиту, відповідач здійснював платежі з порушенням строків та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість.

15.10.2012 за вих. №40920LOS06990 позивач направив відповідачу претензію (а.с.22-23), у якій вказав на наявність заборгованості в загальній сумі 4765,08 доларів США, у тому числі: 606,50 доларів США заборгованість за кредитом, 3091,93 доларів США заборгованість за відсотками та 1066,65 доларів США заборгованість з пені

Станом на 20.02.2014 (дата складання позовної заяви) заборгованість становила 7583,18 доларів США, у тому числі: 606,50 доларів США заборгованості за кредитом, 3426,49 доларів США заборгованості за відсотками та 3550,19 доларів США заборгованості з пені, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.14), також, згідно з довідкою про стан заборгованості станом на 16.04.2014, заборгованість становила 7623 доларів США, у тому числі: 606,50 доларів США заборгованість за кредитом, 3426,49 доларів США заборгованість за відсотками та 3590,01 доларів США заборгованість з пені (а.с.50).

У зв'язку із викладеним позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим підвищеним відсоткам у розмірі 637,99 дол. США за період з 20.02.2011 по 20.02.2014 за 1097 днів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Кредитного договору №SL060 від 14.03.2003 року.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями статей 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч.2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що копією платіжного доручення № 1 від 18.03.2003, довідкою від 16.04.2014 про стан заборгованості, а також розрахунком заборгованості станом на 20.02.2014 підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином та в повному обсязі, та надання відповідачу обумовлених кредитних коштів, та цими ж письмовими доказами підтверджується невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів належним чином та в повному обсязі, що призвело до накопичення заборгованості.

Заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості по процентам, відповідачем суду надано не було, однак при цьому у суді апеляційної інстанції відповідачем заявлено про пропуск позивачем позовної давності.

Так, відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10).

Відповідно до п.6.1 Кредитного договору він набирає сили з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що кінцевий строк погашення кредиту визначений у Додатку №1 до Кредитного договору "Графік погашення кредиту" - 16.03.2006, тому вважає, що строк позовної давності сплив 16.03.2009, а також вказує, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про розгляд справи.

Однак, як зазначено вище, при загальній сумі заборгованості станом на 20.02.2014 в розмірі 7583,18 доларів США, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача лише заборгованість по нарахованим підвищеним відсоткам у розмірі 637,99 доларів США, які нараховані у межах трирічного строку, що передував зверненню до суду, тобто позовна давність із вказаних вимог не пропущена і вимоги про стягнення вказаної суми правомірно задоволені судом.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповідомлення його належним чином про дату та час розгляду справи, то вказані доводи не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, у позовній заяві та у Кредитному договорі зазначена наступна адреса відповідача: "01000, АДРЕСА_1". Ухвали суду від 07.03.2014 та від 31.03.2014, направлені на зазначеною адресою, були повернута поштою з довідкою "За закінченням терміну зберігання".

16.04.2014 позивачем був наданий суду першої інстанції Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого станом на 14.04.2014 місцем проживання відповідача є "02160, АДРЕСА_2" (а.с.49). Ухвала суду від 16.04.2014 про відкладення розгляду справи на 14.05.2014, направлена на зазначену адресу, також повернута поштою з довідкою "За закінченням терміну зберігання".

Статтею 64 ГПК України встановлено, що у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, місцевий господарський суд належним чином повідомив відповідача про дату та час розгляду справи, шляхом направлення ухвали суду на адресу місця проживання відповідача, яка була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Колегією суддів відхиляються доводи відповідача про те, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об'єднань станом на 09.12.2016 (який доданий до апеляційної скарги, а.с.91-94) його адресою є "АДРЕСА_2", а не "АДРЕСА_2", оскільки згідно вказаного Витягу державна реєстрація зміни місця проживання проведена 21.07.2016, тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі № 910/3706/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі №910/3706/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/3706/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко