ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.2017 Справа № 904/4328/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ", м. Херсон

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбудмонтаж-2015", м. Дніпро

про стягнення 39 839,55 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 11.05.2017

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбудмонтаж-2015" (далі - відповідач) про стягнення 39 839,55 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 58-ЗП купівлі-продажу продукції від 06.09.2016, в частині розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2017 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 16.05.2017.

25.05.2017 до суду від позивача надійшли витребувані судом документи.

16.05.2017 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 12 799,11 грн.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. В матеріалах справи знаходиться конверт з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2017 про порушення провадження у справі, який направлявся на адресу відповідача та був повернутий поштою з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.44-46).

Господарським судом було зроблено ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого адреса відповідача співпадає з адресою зазначеною у позовній заяві, і на яку судом направлялась поштова кореспонденція з повідомленням про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки судом було належним чином виконано вимоги ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

У судовому засіданні 16.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (далі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донбудмонтаж-2015" (далі відповідач, покупець) укладено договір № 58-ЗП купівлі-продажу продукції (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п. 1.3 цього договору (далі - продукція), а покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, ціна за одиницю, а також загальна вартість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією (далі - Специфікація), що є додатком до цього договору (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору постачальник відвантажує продукцію на адресу покупця за цінами, що визначені чинними прейскурантами постачальника та містяться в додатку до цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору усі розрахунки, передбачені цим договором, здійснюються з використанням національної валюти України гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника або у готівковій формі, внесенням готівкових коштів в касу постачальника.

Розрахунки за цим договором між покупцем і постачальником здійснюються шляхом передоплати в розмірі 30% від суми договору. Решту 70% покупець сплачує постачальнику по факту готовності відгрузки продукції (п. 5.2 Договору).

За умовами п. 7.3 Договору за несвоєчасну або неповну оплату товару покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 0,2 (десять) % від суми несвоєчасної/неповної оплати.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору та закінчується 31.12.2016 (пункти 9.1, 9.2 Договору).

На виконання умов вищезазначеного Договору позивач поставив відповідачу товар, передбачений Специфікацією № 1 від 06.09.2016 на суму 260 057,77 грн. та Специфікацією №2 від 06.09.2016 на суму 59 695,25 грн., що підтверджується підписаними сторонами без будь-яких заперечень та зауважень зі сторони відповідача видатковими накладними № Ю_006126 від 15.09.2016 на суму 49 852,59 грн., № Ю_006763 від 30.09.2016 на суму 9842,66 грн., № Ю_006765 від 30.09.2016 на суму 142 836,89 грн., № Ю_006850 від 06.10.2016 на суму 111 362,80 грн., № Ю_007226 від 20.10.2016 на суму 5 858,08 грн.

Оплата була проведена відповідачем частково в розмірі 292 712,58 грн., внаслідок чого у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 27 040,44 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 12 від 01.03.2017, з вимогою про сплату суми основного боргу та штрафних санкцій за неналежне виконання зобовязань за договором № 58-ЗП купівлі-продажу продукції від 06.09.2016, розрахунок заборгованості та підписаний позивачем акт звірки розрахунків станом на 28.02.2017. Однак вказаний лист з вимогою був залишений відповідачем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, в частині своєчасного та повного розрахунку за поставлений товар, позивачем на підставі п.7.3 Договору був нарахований штраф у розмірі 1 192,40 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 10 313,15 грн. та 3% річних у розмірі 1 293,56 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 27 040,44 грн., штраф у розмірі 1 192,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 313,15 грн., 3% річних у розмірі 1 293,56 грн., а всього 39 839,55 грн.

16.05.2017 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 12 799,11 грн., з яких: 1192,40 грн. - штраф, 10 313,15 грн. - інфляційні втрати, 1 293,56 грн. - 3% річних. Сума основного боргу у розмірі 27 040,44 грн. відповідачем 28.04.2017 була погашена.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 10 313,15 грн. та 3% річних у розмірі 1 293,56 грн.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Господарський суд вважає за необхідне зазначити:

- щодо поставки, яка здійснена 15.09.2016 на суму 49 852,59 грн. та 30.09.2016 на суму 9842,66 грн. прострочення оплати не було, оскільки відповідачем здійснено 06.09.2016 авансовий платіж на загальну суму 137 712,58 грн. (59 695,25 грн. та 78 017,33 грн.).

49 852,59 грн. + 9 842,66 грн. = 59 695,25 грн.

137 712,58 грн. - 59 695,25 грн. = 78 017,33 грн. (залишок авансу).

- щодо поставки, яка здійснена 30.09.2016 на суму 142 836,89 грн.

142 836,89 грн. - 78 017,33 грн. = 64 819,56 грн.

прострочка почалася з 01.10.2016 на суму 64 819,56 грн. - 50 000,00 грн. (оплата 20.10.2016) = 14 819,56 грн. - 14 819,56 грн. (оплата 13.12.2016) = 0 грн.

- щодо поставки, яка здійснена 06.10.2016 на суму 111 362,80 грн.

прострочка почалась з 07.10.2016 на суму 111 362,80 грн. - 15 180,44 грн. (оплата 13.12.2016) = 96 182,36 грн. - 50 000,00 грн. (оплата 27.12.2016)= 46 182,36 грн. - 10000,00 грн. (оплата 13.02.2017)= 36 182,36 грн. - 15 000,00 грн. (оплата 13.03.2017)= 21 182,36 грн.-21 182,36 грн. (оплата 28.04.2017) = 0 грн.

- щодо поставки, яка здійснена 20.10.2016 на суму 5 858,08 грн.

прострочення почалося з 21.10.2016 на суму 5 858,08 грн., яка була оплачена 28.04.2017.

Враховуючи вищевикладене, після перерахунку проведеного господарським судом в системі "Законодавства", інфляційні втрати складають 3 176,03 грн., з яких:

- на суму 14 819,56 грн. за листопада 2016 - 266,75 грн.

- на суму 111 362,80 грн. за листопада 2016 - 2004,53 грн.

- на суму 46 182,36 грн. за січень 2017 - 508,01 грн.

- на суму 5 858,08 грн. листопада 2016 - березень 2017 - 396,74 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 3 176,03 грн.

Розрахунок 3% судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного господарським судом в системі "Законодавства", 3% річних складають 1 276,00 грн., з яких:

- на суму 64 819,56 грн. з 01.10.2016 по 19.10.2016 - 100,95 грн.

- на суму 14 819,56 грн. з 20.10.2016 по 12.12.2016 - 65,59 грн.

- на суму 111 362,80 грн. з 07.10.2016 по 12.12.2016 - 611,58 грн.

- на суму 96 182,36 грн. з 13.12.2016 по 26.12.2016 - 110,37 грн.

- на суму 46 182,36 грн. з 27.12.2016 по 12.02.2017 - 182,15 грн.

- на суму 36 182,36 грн. з 13.02.2017 по 12.03.2017 - 83,27 грн.

- на суму 21 182,36 грн. з 13.03.2017 по 05.04.2017 - 41,78 грн.

- на суму 5 858,08 грн. з 21.10.2016 по 05.04.2017 - 80,31 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 1 276,00 грн.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.3 Договору визначено, що за несвоєчасну або неповну оплату товару покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 0,2 (десять) % від суми несвоєчасної/неповної оплати.

На підставі п. 7.3 Договору позивачем був нарахований штраф у розмірі 1 192,40 грн., розрахунок якого судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного господарським судом, загальний розмір штрафу складає 793,17 грн., з яких:

- на суму 64 819,56 грн. - 129,64 грн.

- на суму 14 819,56 грн. - 29,64 грн.

- на суму 111 362,80 грн. - 222,73 грн.

- на суму 96 182,36 грн. - 192,36 грн.

- на суму 46 182,36 грн. - 92,36 грн.

- на суму 36 182,36 грн. - 72,36 грн.

- на суму 21 182,36 грн. - 42,36 грн.

- на суму 5 858,08 грн. - 11,72 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 793,17 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбудмонтаж-2015" (49005, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (73000, м. Херсон, вул. Горького, буд. 21, ) інфляційні втрати у розмірі 3 176,03 грн. (три тисячі сто сімдесят шість грн. 03 коп.), 3% річних у розмірі 1 276,00 грн. (одна тисяча двісті сімдесят шість грн. 00 коп.), штраф у розмірі 793,17 грн. (сімсот дев'яносто три грн. 17 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 655,70 грн. (шістсот п'ятдесят п'ять грн. 70 коп).

В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.05.2017

Суддя ОСОБА_2