КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Справа№ 910/2370/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: Татарчук О.Л. - представник за довіреністю № 2 від 12.05.2017

від відповідача: Клюсова Т.М. - представник за довіреністю № 3 від 03.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017

у справі № 910/2370/17 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина»

до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2016 у справі № 987/46-р-02-05-16 як такого, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та порушує права та законні інтереси позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2017, повний текст якого складений 10.04.2017, у справі № 910/2370/17 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується обґрунтованість висновків відповідача стосовно наявності в діях позивача порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації Київському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлений строк.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/2370/17 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що оспорюване ним рішення прийняте з порушенням положень чинного законодавства України, при неповному з'ясуванні обставин справи та недоведеності обставин справи, які в рішення визнано встановленими.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на ті ж самі обставини, що й при зверненні до суду з позовом, а саме на те, що:

- інформацію, яку відповідач просив позивача надати у вимозі № 02-05/2598 від 29.07.2016 та за несвоєчасне подання якої спірним рішення на позивача накладено штраф, фактично є не лише інформацією (від позивача вимагалось провести правовий аналіз договірних та господарських правовідносин, які існували між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Саннет», ТОВ «Українські новітні телекомунікації» та ФОП ОСОБА_4, із зазначенням посилань на норми актів чинного законодавства, які регулюють відносини з кожним окремим контрагентом - примітка суду), а від позивача додатково вимагалось здійснити обробку інформації та її правовий аналіз, що суперечить положенням ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- позивач не вважає, що ним було допущено порушення строку надання інформації по вимозі № 02-05/2598 від 29.07.2016, оскільки листами № 676 від 11.08.2016, № 808 від 22.08.2016 позивач просив відповідача продовжити термін надання інформації, вказані листи були доставлені працівником позивача до офісу відповідача та подані шляхом розміщення в скринці для вхідної кореспонденції відповідача, яка знаходиться на першому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул. В.Липківського, 45, проте, за твердженням відповідача, ним отримано лише другий з вказаних листів, а отже, саме відповідач належним чином не забезпечив приймання документів.

Ухвалою від 26.04.2017 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Сітайло Л.Г. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Розпорядженням № 09-53/1947/17 від 24.05.2017, у зв`язку з виходом судді Баранця О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2370/17.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.05.2017 справа № 910/2370/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г

Ухвалою від 24.05.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/2370/17 прийнято до свого провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (далі Закон) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Згідно зі ст. 4 Закону Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах законності, гласності, захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 5 Закону Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Вказані повноваження нормами п. 5 ч. 1 ст. 17 Закону та п.п. 5 п. 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Комітету № 32-р від 23.02.2001, віднесені до компетенції голови територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Відповідно до п.п. 4-5 п. 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» № 15 від 26.12.2011, системний аналіз норм п. 5 ч. 1 ст. 17 Закону та п.п. 5 п. 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Комітету N 32-р від 23.02.2001, свідчить про те, що хоча вони й не містять вичерпного переліку підстав вимагати надання певної інформації, але направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Наявність таких підстав входить до предмета доказування у справах зі спорів, пов'язаних з визнанням недійсними рішень органів названого Комітету. Відтак, господарські суди у розгляді відповідних справ мають з'ясовувати, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі Відділення АМК) звернулись ТОВ «Воля-Кабель» та ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» з заявою про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 659 від 09.06.2016 (а.с. 79-81), в якій просили вжити дійових заходів, спрямованих на припинення дій позивача стосовно заявників, що можуть призвести до обмеження конкуренції на регіональному ринку телекомунікаційних послуг м. Київ, та зобов'язати позивача створити сприятливі умови для діяльності заявників з надання телекомунікаційних послуг мешканцями будинку № 7-А по вул. Богданівська м. Київ за їхніми заявами шляхом встановлення економічно обґрунтованої вартості сервітуту у договорі з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі».

При розгляді вказаної заяви, В. о. голови Відділення АМК направив позивачу Вимогу про надання інформації від 29.07.2016 № 02-05/2598 (далі Вимога) (а.с. 82-83), де вимагав протягом 7-ти календарних днів з дня отримання Вимоги надати до Відділення АМК інформацію та копії документів за визначеними в Вимозі питаннями та попередив, що згідно з пунктами 13, 14, 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» подання недостовірної інформації, подання інформації в неповному обсязі, неподання інформації у встановлені Головою Відділення АМК строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 52 цього Закону.

Отже, Вимогу позивачу В. о. голови Відділу АМК направлено в межах наявних в останнього повноважень для розгляду заяви ТОВ «Воля-Кабель» та ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» з метою здійснення перевірки викладених ним в заяві фактів.

Статтею 22-1 Закону встановлено, що:

- суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції (ч. 1);

- документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації (ч. 2).

Отже, відповідач має законне право вимагати не лише документи, а й інформацію, яка потрібна для виконання покладених на відповідача завдань.

При чому характер такої інформації ст. 22 Закону не обмежена (статистична та інша).

Щодо посилань позивача на те, що ним не допущено порушення строку надання інформації, слід зазначити таке.

З матеріалів справи слідує, що Вимогу позивачу направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення №979.

З наявної в матеріалах справи копії листа Укрпошти №303/15-Х-2662 від 28.10.2016 (а.с. 84-85) слідує, що рекомендований лист №979 вручений 03.08.2016 уповноваженій позивачем на підставі договору особі на одержання пошти ОСОБА_8

Факт отримання Вимоги саме 03.08.2016 не заперечується й позивачем.

Отже, витребувану Вимогою інформацію позивач відповідачу мав надати в строк до 11.08.2016.

Відповідь на Вимогу позивач направив відповідачу з листом № 864 від 07.09.2016.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 22 Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (ч. 2 ст. 22 Закону).

Згідно з п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

З огляду на вказані обставини, відповідачем розпочато розгляд справи №987/46-р-02-05-16 за ознаками вчинення позивачем порушення, передбаченого п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме, неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

За результатами збирання та аналізу доказів у справі №987/44-р-02-05-16, відповідачем складено подання про попередні висновки у справі №987/44-р-02-05-16 (а.с. 26-28 ), яке позивач отримав 02.12.2016 і на яке листом № 1295 від 09.12.2016 надав заперечення (а.с. 29-30).

15.12.2016 за результатами розгляду матеріалів справи № 987/44-р-02-05-16 адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету прийнято рішення № 56 у справі № 987/44-р-02-05-16 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі Рішення) (а.с. 35-38), яким:

- визнано дії позивача, які полягають у неподанні інформації на вимогу від 29.07.2016 № 02-05/2598 у встановлений головою відповідача строк, порушенням, передбаченим п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлений головою відділення строк;

- за порушення, визначене у пункті 1 резолютивної частини Рішення, на позивача накладено штраф у розмірі 54 400 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що 11.08.2016 він звернувся до відповідача з заявою про продовження терміну надання інформації № 676 від 11.08.2016 (а.с. 16), в якій він, з посиланням на те, що значна частина наданого терміну припадає на вихідні дні, а також враховуючи значний обсяг документів, інформацію по яким необхідно опрацювати, просив продовжити термін надання інформації по Вимозі до 22.08.2016 включно.

В подальшому в листі № 808 від 22.08.2016 (а.с. 18) та в листі № 839 від 31.08.2016 (а.с. 20) позивач також просив відповідача, з посиланням на перебування у відпустці компетентних працівників, які ознайомлені з питаннями, що необхідно висвітлити згідно з Вимогою, просив продовжити термін для надання інформації до 31.08.2016 та 10.09.2016 відповідно.

Позивач зазначив, що вказані листи ним було вручено відповідачу шляхом залишення їх у скринці для кореспонденції, яка розташовану на першому поверсі будівлі відповідача за адресою: вул. Митрополита Василя Липківського, 45.

Відповідач, в свою чергу, підтвердив лише отримання листа № 808 від 22.08.2016, а проти отримання листів № 676 від 11.08.2016 та № 839 від 31.08.2016 заперечив.

З огляду на обставин справи, для вирішення спору сторін по суті необхідно встановити, чи направлявся позивачем відповідачу лист № 676 від 11.08.2016.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 15.05.2017 позивач надав суду належним чином засвідчену копію витягу з Книги реєстрації вихідної кореспонденції за період з 01.08.2016 по 10.09.2016 включно, а відповідач - належним чином засвідчену копію витягу з Книги реєстрації вхідної кореспонденції за період з 01.08.2016 по 10.09.2016 включно.

Оригінали вказаних книг оглянуті судом у судовому засіданні.

При дослідженні вказаних документів встановлено, що позивач у своїй книзі зазначив про направлення такого листа, в той час як згідно з книгою відповідача такий лист до нього не надходив.

Враховуючи наявність в матеріалах справи вказаних документів, зміст яких суперечить один одному колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з приписами ч.ч. 1,2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Наявність запису у книзі реєстрації вихідної кореспонденції, як вірно встановлено судом першої інстанції, є підтвердженням лише наявності зазначених листів, а не надісланням або поданням їх до відповідача, в той час як факт надіслання листів має бути підтверджений як у разі направлення поштовим зв'язком, так і у разі вручення нарочним способом доказів чого матеріали справи не містять.

Крім того, при дослідженні книги вихідної кореспонденції, на яку, як на доказ посилається позивач, судом встановлено, що при заповненні вказаної книги між записами з реквізитами листів, що відправлялися, робився один рядок пропуску в той час як лист № 676 від 11.08.2016 дописаний як останній на аркуші книги без пробілу і поза межами таблиці (знизу аркуша).

Також колегія суддів зауважує на тому, що в листі № 676 від 11.08.2016 позивач, в обґрунтування продовження строку для надання інформації, послався на те, що значна частина наданого терміну припадає на вихідні дні та на значний обсяг документів, інформацію по яким необхідно опрацювати, проте, як в наступних листах, так і при зверненні до суду з цим позовом, зазначив про те, що необхідність продовження строку зумовлена перебуванням компетентних працівників у відпусті, що суперечить відомостям зазначеним ним в листі № 676 від 11.08.2016.

Крім того, щодо вказаних обставин, слід зазначити таке.

В наданих на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 15.05.2017 письмових поясненнях позивач зазначив про те, що:

- вирішенням питань, щодо яких необхідно було надати відповідь, займався заступник директора ОСОБА_9, який з 15.07.2016 був звільнений з посади за угодою сторін;

- враховуючи що звільнення ОСОБА_9 відбулось в день подання ним відповідної заяви, передача ним інформації або інших довідникових матеріалів щодо запитуваних у Вимозі питань для введення в курс інших працівників не здійснювалось;

- запитувані у Вимозі питання були частково розподілені між заступником директора ОСОБА_7 та інженером комплексу ОСОБА_10, проте вказані особи в період з 08.08.2016 по 29.08.2016 перебували в основній відпустці, а встановити з ними зв'язок (в тому числі в телефонному режимі) виявилось неможливим;

- після повернення вказаних осіб з відпустки їм було передано для опрацювання Вимогу, проте під час збору даних та документів, необхідних для підготовки відповіді, виникла необхідність додатково залучити інженера комплексу ОСОБА_11, який з 29.08.2016 по 09.09.2016 перебував у відпустці та знаходився за межами міста Києва, тому отримати від нього інформацію в строк до 31.08.2016 виявилось неможливим;

- 07.09.2016, враховуючи отримані пояснення від ОСОБА_7, ОСОБА_10 було підготовлено відповідь на Вимогу, яка 08.09.2016 направлена рекомендованим листом до відповідача.

Отже, самим позивачем зазначено про те, що працівники, до компетенції яких належали питання, відповіді на які відповідач просив надати позивача у Вимозі, перебували в основній відпустці з 08.08.2016 по 29.08.2016, в той час як в листі № 676 від 11.08.2016 позивач просив відповідача продовжити строк для надання відповіді до 22.08.2016 включно, тобто до того періоду, коли вказані працівники ще перебуватимуть у відпустці, що свідчить про те, що, навіть за умови доведення позивачем факту направлення відповідачу листа № 676 від 11.08.2016 і задоволення останнім клопотання позивача про продовження терміну, підстави вважати, що Вимога була б виконана в строк до 22.08.2016, відсутні.

До того ж, Вимогу позивач отримав 03.08.2016, а у відпустку вказані працівники уходили з 08.08.2016, тобто у позивача було ще 3 робочі дні для того, щоб з'ясувати, до компетенції яких саме осіб відноситься надання запитуваної у Вимозі інформації, належним чином встановити необхідний для надання відповіді на вказану Вимогу час та, з огляду на ймовірну неможливість надання відповідей до виходу зазначених осіб з відпустки, направити відповідачу відповідну заяву про продовження строку до 11.08.2016 (дати листа № 676) засобами поштового зв'язку (саме засобами поштового зв'язку позивач і направив відповідачу відповідь на вимогу - примітка суду).

Водночас колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання позивача на те, що «Питання, поставлені у Вимозі стосувалися специфічної сфери - забезпечення телекомунікаційних послуг для мешканців будинку, тому для підготовки письмової відповіді було необхідно отримати роз'яснення працівників Товариства, які були ознайомлені з даними питаннями» (мова оригіналу) спростовуються тим, що питання, поставлені у Вимозі, стосувалися умов договорів та додатків до цих договорів, укладених позивачем з суб'єктами господарювання - провайдерами, операторами, що надають телекомунікаційні послуги у житловому будинку, в частині отримання позивачем певних платежів від зазначених суб'єктів господарювання, а не щодо «специфічної сфери - забезпечення телекомунікаційних послуг для мешканців будинку».

Позивачем також не доведено, що відповіді на питання, поставлені у Вимозі, з огляду на їх характер, відносились до компетенції інженера.

Водночас слід зазначити, що з наданих позивачем копій штатних розписів слідує, що у спірний період у штаті позивача перебувало 2 заступники директора, один головний інженер та 4 інженери, і матеріали справи не містять доказів того, що під час перебування у відпустці одного заступника директора та одного інженера їх обов'язки не могли виконувати інші особи.

При цьому, посилаючись на необхідність додаткового залучення інженера комплексу ОСОБА_11 для надання відповіді на запитувану інформацію, позивач сам зазначає про те, що вказані особа перебувала у відпустці з 29.08.2016 по 09.09.2016, в той час як відповідь на вимогу, яка датована 07.09.2016 (тобто датою перебування ОСОБА_11 у відпустці - примітка суду), в той час як доказів відізвання його з відпустки для вирішення відповідних завдань суду не надано.

Отже, матеріалами справи не підтверджується факт звернення позивача до відповідача у межах встановленого у Вимозі строку з відповідною заявою щодо продовження строку надання відповіді, оскільки є доведеним, що з заявою про продовження строку (лист № 808 від 22.08.2016) позивач звернувся до відповідача після того, як сплинув строк подання інформації на Вимогу, а відповідну інформацію фактично надав з листом №864 від 07.09.2016, тобто навіть на 7 днів пізніше від запропонованої у листі № 808 від 22.08.2016 дати, а відтак, інформація на Вимогу була надана позивачем із запізненням на 27 календарних днів від встановленого в.о. голови відповідача строку.

Також позивачем не доведено, що необхідність продовження такого строку викликана об'єктивними обставинами.

Згідно з п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольному комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Не подавши відповідачу інформацію, запитувану Вимогою, у визначений строк, позивач вчинив порушення, яке передбачено п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Виходячи зі змісту ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накладається штраф у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації товарів (робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

В Рішенні зазначено про те що відповідно до податкової декларації з податку на прибуток, наданої Товариством, дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку відповідача за 2015 рік становить 19 984 615 грн.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що накладення штрафу в сумі 54 400 грн. розраховано за приписами частини другої і п'ятої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону, за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Позивачем не доведено, що при прийнятті відповідачем спірного Рішення мала місце будь-яка із зазначених в ч. 1 ст. 59 Закону підстав.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2016 у справі № 987/46-р-02-05-16 прийнято у межах визначених законом повноважень та за результатами повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи № 987/46-р-02-05-16. Підстави для визнання його недійсним відсутні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/2370/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/2370/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/2370/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2370/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло