Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" травня 2017 р. Справа № 906/352/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників позивача: ОСОБА_1- дов. № 009/16 від 08.12.2016,

ОСОБА_2- дов. № 001/16 від 08.12.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 333035,46 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 91324,52 грн. пені, 25541,53 грн. 3% річних 216169,41 грн. інфляційних.

Ухвалою від 20.04.2016 суд порушив провадження у справі та призначив до розгляду на 15.05.2017.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 86).

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте, правом на участь в судовому засіданні не скористався, господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2014 між ТОВ Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат» (замовник, відповідач) та Державним підприємством «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» Філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» (підрядник, позивач) укладено договір № 3 117-05/3 підряду на проведення гірничих робіт (а.с.31-34).

Відповідно до п.п. 1, 2 договору замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до умов Договору виконання гірничих робіт. Назва об'єкта: Ісаківська та Південна ділянки Межирічного родовища ільменіту. Адреса розташування об'єкта: кар'єр Замовника в районі с. Ємилівка Володарськ-Волинського району Житомирської області.

Згідно п. 25 договору, розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватися на підставі акту виконаних робіт щомісячними платежами.

Підрядник визначає вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи і подає їх для підписання Замовнику за 1 день до завершення кожного місяця. Замовник зобов'язаний підписати подані Підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 2-х днів з дня одержання. Оплата виконаних робіт здійснюється на підставі рахунку-фактури протягом 10 днів з дня підписання Акту виконаних робіт Замовником.

02.02.2015 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої внесено зміни, зокрема, до п. 26 договору, за яким підрядник визначає вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи і подає їх для підписання замовнику протягом 3 робочих днів за результатами виконання робіт станом на 31.07.2015 року. Замовник зобов'язаний підписати подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 2-х днів з дня одержання. Оплата виконаних робіт здійснюється на підставі рахунку-фактури протягом 10 днів з дня підписання Акту виконаних робіт замовником (а.с. 35-36).

31.07.2015 сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору, відповідно до п. 1 якої домовились, що договір набуває чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2015 (а.с. 37).

01.08.2015 сторонами договору укладено додаткову угоду № 3 до договору (а.с. 37-38), відповідно до якої п. 3 сторони дійшли згоди доповнити пунктом 10 Розділ «Договірна ціна», виклавши його в наступній редакції: загальна вартість робіт орієнтовно становить 1 008 000,00 грн..

Пунктом 4 внесено зміни до пункту 25 договору, за яким погоджено, що по факту виконання робіт згідно п. З Договору сторони щомісячно складають Акт приймання-передачі виконаних робіт, який підписується Сторонами протягом 3 робочих днів. Розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватися на підставі Акту приймання-передачі виконаних робіт щомісячними платежами.

Пунктом 5 вищевказаної додаткової угоди внесено зміни до пункту 26 договору, відповідно до якого Підрядник визначає вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи і подає їх для підписання замовнику протягом 3 робочих днів за результатами виконання робіт станом на останній день місяця. Замовник зобов'язаний підписати подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 2-х днів з дня одержання. Оплата виконаних робіт здійснюється на підставі рахунку-фактури протягом 10 днів з дня підписання Акту виконаних робіт Замовником.

На виконання умов договору позивачем виконано роботи на загальну суму 2598600,00грн. що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ 0000059 від 30.01.2015, № ОУ-0000753 від 31.07.2015, № ОУ-0000839 від 31.08.2015, № ОУ-0000973 від 30.09.2015, № ОУ-0001097 від 31.10.2015, № 0001187 від 30.11.2015, № ОУ-0001353 від 31.12.2015, № ОУ-0000117 від 31.01.2016, № ОУ-0000196 від 29.02.2016 (а.с. 58,60, 62,64,66,68,70,72,74).

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати робіт станом на момент звернення з позовом до суду виконав у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками.

Позивач зазначає, що свої договірні зобов'язання щодо оплати наданих послуг відповідач виконував з порушенням встановлених договором термінів.

Так, оплата відповідачем отриманих від позивача послуг була здійснена відповідачем 18.08.2015 в сумі 269880,00 грн., 20.08.2015 в сумі 7516,83грн., 04.09.2016 в сумі 1000000,00 грн., 09.09.2015 в сумі 231303,17 грн., 25.04.2016 в сумі 346500,00грн., та 12.08.2016 в сумі 743400,00 грн. (а.с.94,97,102,109,113).

Пунктом 29 договору сторонами погоджено, що за порушення Замовником строків здійснення оплати по даному договору, замовник сплачує на користь підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу, за кожен день такого прострочення.

На підставі вищевказаного пункту позивачем за несвоєчасно проведені розрахунки відповідачу нараховано 91324,52 грн. пені.

Крім того за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 25541,53 грн. 3% річних та 216169,41 грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № З 117-05/3 підряду на проведення гірничих робіт та додаткових угод до нього.

Проаналізувавши умови даного договору суд дійшов висновку, що договір який укладено між сторонами, своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, матеріалами справи, а саме підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ 0000059 від 30.01.2015, № ОУ-0000753 від 31.07.2015, № ОУ-0000839 від 31.08.2015, № ОУ-0000973 від 30.09.2015, № ОУ-0001097 від 31.10.2015, № 0001187 від 30.11.2015, № ОУ-0001353 від 31.12.2015, № ОУ-0000117 від 31.01.2016, № ОУ-0000196 від 29.02.2016 підтверджено, що позивачем, на виконання умов договору були надані відповідачу послуги з виконання гірничих робіт на об'єкті Ісаківська та Південна ділянки Межиріченського родовища ільменіту на загальну суму 2598600,00грн., що вказує на належне виконання позивачем своїх договірних зобов'язань.

Внаслідок прийняття від позивача наданих послуг, шляхом підписання відповідних актів, у відповідача виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати таких послуг.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, умовами договору, а саме пунктом 26 договору сторонами погоджено, що оплата виконаних робіт здійснюється на підставі рахунку - фактури протягом 10 днів з дня підписання Акту виконаних робіт замовником.

З урахуванням викладеного, у відповідача виник обов'язок оплатити отримані від позивача послуги за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ 0000059 від 30.01.2015 - до 10.02.2015, № ОУ-0000753 від 31.07.2015 - до 11.08.2015, № ОУ-0000839 від 31.08.2015- до 11.09.2015, № ОУ-0000973 від 30.09.2015- 11.10.2016, № ОУ-0001097 від 31.10.2015- до 11.11.2015, № 0001187 від 30.11.2015 - до11.12.2015, № ОУ-0001353 від 31.12.2015 - до 11.01.2016, № ОУ-0000117 від 31.01.2016 до 11.02.2016, № ОУ-0000196 від 29.02.2016 - до 11.03.2016

Проте відповідач оплатив надані позивачем послуги з прострочкою платежу, а саме:

- акт № ОУ 0000059 від 30.01.2015 на суму 570000, був оплачений платежами від 18.08.2015, 20.08.2015 та частково платежем від 04.09.2015;

- акт № ОУ-0000753 від 31.07.2015 на суму 737100,00грн. був оплачений платежем від 04.09.2015 та частково платежем від 09.09.2015;

- акт № ОУ-0000839 від 31.08.2015 був оплачений платежем від 09.09.2015, оскільки на час його підписання у відповідача існувала переплата в сумі 201600,00грн.;

- акт № ОУ-0000973 від 30.09.2015 на суму 65520,00 грн., акт № ОУ-0001097 від 31.10.2015 на суму 37800,00грн., акт № 0001187 від 30.11.2015 на суму 41580,00 грн., акт № ОУ-0001353 від 31.12.2015 на суму 201600,00грн. були оплачені платежем від 25.04.2016;

- акт № ОУ-0000117 від 31.01.2016 на суму 672000,00 грн. та акт № ОУ-0000196 від 29.02.2016 на суму 714000,00грн. були оплачені відповідачем платежем від 12.08.2016.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Як вже встановлено судом п. 29 договору сторони передбачили відповідальність замовника за порушення строків здійснення оплати у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку (а.с.75), пеню заявлено за період з 14.04.2016 по 24.04.2016 на суму заборгованості 1089900,00грн., з 25.04.2016 по 11.08.2016 на суму заборгованості 743400,00 грн., яка в сукупності склала 91324,52 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем при нарахуванні пені в загальну суму заборгованості, з якої розпочато нарахування пені, включено заборгованість за актами здачі-приймання робіт від 30.09.2015 на суму 65520,00грн., 31.10.2015 на суму 37800,00грн., 30.11.2015 на суму 41580,00грн., 31.12.2015 на суму 201600,00грн., 31.01.2016 на суму 672000,00 грн., 29.02.2016 на суму 71400,00грн.

Судом встановлено, що позивач невірно визначив початкову суму простроченої заборгованості, на яку можна здійснювати нарахування пені, оскільки не враховав приписи ч.6 ст. 232 ГК України щодо періоду нарахування штрафних санкцій.

Суд зазначає, що виходячи з приписів ч.6 ст. 232 ГК України та з урахуванням проведених оплат, у позивача виникло право на нарахування пені:

- за актом здачі-приймання робіт від 30.09.2015 на суму 65520,00грн. за період з 11.10.2015 по 11.04.2016;

- за актом здачі-приймання робіт від 31.10.2015 на суму 37800,00грн. за період з 10.11.2015 по 24.04.2016;

- за актом здачі-приймання робіт від 30.11.2015 на суму 41580,00грн. за період з 11.12.2015 по 24.04.2016;

- за актом здачі-приймання робіт від 31.12.2015 на суму 201600,00 грн. за період з 11.01.2016 по 24.04.2016;

- за актом здачі-приймання робіт від 31.01.2016 на суму 672000,00 грн. за період з 10.02.2016 по 10.08.2016;

- за актом здачі-приймання робіт від 29.02.2016 на суму 71400,00грн. за період з 11.03.2016 р. по 11.08.2016.

За таких обставин, виходячи з вихідних даних позивача щодо періоду нарахування пені (з 14.04.2016 по 12.08.2016) та вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, суд здійснив власний розрахунок пені на заборгованість, яка існувала у відповідний період за відповідним актом, за яким пеня складає 89921,20 грн., а саме:

- за актом здачі-приймання робіт від 30.09.2015 на суму 65520,00грн. пеня не нараховується, оскільки шестимісячний період закінчився 11.04.2016р.;

- за актом здачі-приймання робіт від 31.10.2015 на суму 37800,00грн. пеня нараховується за період з 14.04.2016 по 24.04.2016, що становить 481,28 грн.;

- за актом здачі-приймання робіт від 30.11.2015 на суму 41580,00грн. пеня нараховується за період з 14.04.2016 по 24.04.2016, що становить 529,41 грн.;

- за актом здачі-приймання робіт від 31.12.2015 на суму 201600,00 грн. пеня нараховується за період з 14.04.2016 по 24.04.2016, що становить 2566,88 грн.;

- за актом здачі-приймання робіт від 31.01.2016 на суму 672000,00 грн. пеня нараховується за період з 14.04.2016 по 10.08.2016 , що становить 77996,07 грн.;

- за актом здачі-приймання робіт від 29.02.2016 на суму 71400,00грн. пеня нараховується за період з 14.04.2016 по 11.08.2016 , що становить 8377,56 грн.

Відтак вимога про стягнення пені є обґрунтованою, заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та умов договору та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 89921,20 грн.

В частині стягнення 1403,32 грн. пені (91324,52 грн. - 89921,20 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Щодо вимоги про стягнення 25541,53 грн. 3% річних та 216169,41 грн. інфляційних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с.75) вбачається, що нарахування 3% річних здійснено по кожному акту здачі - прийняття робіт, по якому існувало прострочення платежу на відповідну суму заборгованості, які за розрахунком позивача склали 25541,53 грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд встановив, що при обрахунку позивачем допущені арифметичні помилки. Крім того, здійснюючи обрахунок 3% річних на суму заборгованості 1089900,00 грн. позивачем невірно визначено початок періоду вищевказаної заборгованості, а саме з 01.03.2016 по 13.04.2016, в той час коли вказана заборгованість виникла з 11.03.2016.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3 % річних, враховуючи вихідні дані позивача, які склали 22480,33 грн.

Відтак вимога про стягнення 3% річних є правомірною, заявленою відповідно до умов договору та чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 22480,33 грн.

В частині стягнення 3061,20 грн. 3 % річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В частині вимог про стягнення з відповідача 216169,41 грн. інфляційних нарахувань судом встановлено, що останні заявлені за період з березня 2015 року по серпень 2016 на суму заборгованості, яка існувала у відповідний період.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с. 77), суд встановив, що інфляційні позивачем заявлені у відповідності до норм чинного законодавства і є правомірними, тому дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм правом на участь в судових засіданнях не скористався. Доказів врегулювання спору з позивачем не надав.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 328570,94 грн., з яких: 89921,20 грн. - пеня, 22480,33 грн. - 3 % річних та 216169,41 грн. інфляційні.

В частині стягнення1342,85 грн. пені, 3061,20 грн. 3 % річних суд відмовляє.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо- збагачувальний комбінат" (Житомирська область, Хорошівський р-н, смт. Іршанськ, вул. Шевченка,1-а, )

на користь Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м.Київ, вул. Сурікова,3, ) в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (12110, Житомирська обл., Хорошівський р-н, вул. Шевченка,1,

- 89921,20 грн. пені;

- 22480,33 грн. 3 % річних;

- 216169,41 грн. інфляційних;

- 4928,56 грн. судового збору

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.05.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- до справи

2- позивачу

2- відповідачу (рек. з пов)