донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.05.2017 справа №905/1803/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 представник за довіреністю №10/04/2017 1 від 10.04.2017 р. ОСОБА_6 представник за довіреністю №412 від 19.12.2016 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від22.02.2017р.
у справі№ 905/1803/16 (головуючий суддя Г.В. Левшина, судді Курило Г.Є., Кротінова О.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Теплоприлад - Україна", м.Запоріжжя
доПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь Донецької області
простягнення 1 734 039,57 грн.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Теплоприлад-Україна, м.Запоріжжя звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь про стягнення суми основного боргу в розмірі 1 031 523,60 грн., пені в сумі 85 148,68 грн., інфляції в сумі 571 671,59 грн. та 3% річних в сумі 45 695,70 грн.(т.1, а.с.3-13)

У відповідності до вимог ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою №13/06/2016-1 від 13.06.2016р. збільшив предмет позову, заявивши вимоги про стягнення основного боргу в сумі 1 028 907,60 грн., пені в сумі 85 148,68 грн., інфляції в сумі 571 928,69 грн. та 3 % річних в сумі 48 806,98 грн.(т.1, а.с. 128-137)

Заявою від 20.02.2017р. №20/02/20176-1 позивач зменшив розмір позовних вимог, заявивши вимоги про стягнення основного боргу в сумі 903 734,40 грн., пені в сумі 74 837,66 грн., інфляції в сумі 490 614,15 грн. та 3% річних в сумі 55 102,61 грн. (т.2, а.с. 47-54)

22.02.2017р. на адресу суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90%. (т.2, а.с.32-35)

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.02.2017 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Теплоприлад-Україна, м.Запоріжжя до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 903 734,40 грн., пені в сумі 74 837,66 грн., інфляції в сумі 490 614,15 грн. та 3% річних в сумі 55 102,61 грн., задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Теплоприлад-Україна, м.Запоріжжя основний борг в сумі 903 734,40 грн., пеню в сумі 37 418,83 грн., інфляцію в сумі 490 614,15 грн. та три проценти річних в сумі 55 102,61 грн., всього заборгованість в сумі 1 486 869,99 грн., судовий збір в сумі 22 864 грн. 33 коп.(т.2, а.с. 61-63)

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь, Донецька область звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №09/905/1803 від 02.03.2017 р. на рішення господарського суду Донецької області від 22.02.2017 р. у справі №905/1803/16, та просив рішення скасувати частково та прийняти нове рішення про стягнення суми основного боргу у розмірі 901 434, 40 грн., суму пені у розмірі 7 104,30 грн., три відсотки річних у розмірі 35 628, 08 грн., індекс інфляції у розмірі 238 470,28 грн.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення господарського суду є незаконним та необґрунтованим, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права за висновками суду, які не відповідають фактичним обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру пені. А саме, не було враховано той факт, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі про що свідчать звіти про фінансові результати за 2016 р. та січень 2017 р. Крім того, апелянт зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність у зоні проведення антитерористичної операції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2017 р. визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чернота Л.Ф., судді Марченко О.А., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2017 р. було порушено апеляційне провадження по справі №905/1803/16 до провадження, справу призначено до розгляду на: 15.05.2017 р. на 14:30 год.

11.05.2017 р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній просить залишити рішення господарського суду Донецької області від 22.02.2017 р. по справі 905/1803/16 без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь Донецька область без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату суду №761 від 12.05.2017р. по справі №905/1803/16 у звязку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії ОСОБА_7 через перебування у відпустці на дату слухання справи 15.05.2017 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/1803/16.

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 12.05.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддів Марченко О.А., Попков Д.О.

Представник позивача у судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, апеляційну скаргу-без задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1,99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №905/1803/16.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 22.02.2017 року відповідає вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2013р. між відповідачем-покупець- та позивачем-постачальник- був підписаний договір поставки №1545, відповідно до п.1 якого, постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити матеріали (товари) на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.2.1 договору кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до договору.

Постачання ресурсів здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікаціях. Постачальник зобовязаний поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010р. Строки поставки вказуються у специфікаціях (п.п.3.1-3.3 договору).

Розділом 4 сторони узгодили ціну та загальну суму договору. Поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені згідно з умовами поставки, вказані у специфікаціях та включають всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, повязані з постачанням ресурсів.

Сторонами було підписано специфікації №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11,13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25 до договору від 26.04.2013р. №1545, згідно яких визначено найменування товару, номенклатуру та виробника, вартість ресурсів, умови та строки постачання, строки гарантії тощо.

Матеріали справи містять видаткові накладні №РН-0101201 від 10.12.2013р., №РН-0260601 від 26.06.2014р., №РН-0210801 від 21.08.2014р., №РН-0091001 від 09.10.2015р., товарно-транспортні накладні №0075 від 10.12.2013р., № від 26.06.2014р., №101 від 21.08.2014р., згідно до яких, позивачем за договором №1545 від 26.04.2013р. було передано, а відповідачем прийнято товар на суму 1 310 019,60 грн.

Суд першої інстанції ретельно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умови платежів передбачені розділом 5 договору. Оплата покупцем ресурсів здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі. Оплата за поставлені ресурси буде здійснюватися протягом строку, вказаного у специфікації, який відраховується з моменту поставки ресурсів та надання документів, вказаних у п.6.4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку відповідача.

Як вбачається зі специфікації №5 до договору від 26.04.2013р. №1545, яка міститься в матеріалах справи строк оплати за поставлений товар 100% протягом 30 банківських днів від дати введення в експлуатацію. (т.1, а.с.48-49)

Також, згідно специфікацій №6 до договору від 26.04.2013р. №1545 строк оплати за поставлений товар 100% протягом 30 банківських днів від дати надходження товарно-матеріальних цінностей. (т.1, а.с. 50-52)

Згідно специфікацій №№ 9, 15, 22 до договору від 26.04.2013р. №1545 - 100% протягом 30 календарних днів від дати надходження товарно-матеріальних цінностей. (т.1, а.с.53-54, 56-58, 59)

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що товар поставлений відповідачу мав бути оплачений: за видатковою накладною №РН-0101201 від 10.12.2013р. в строк до 23.01.2014р.; за видатковою накладною №РН-0260601 від 26.06.2014р., враховуючи що акт введення в експлуатацію підписаний 08.01.2015р., в строк до 19.02.2015р. за видатковою накладною №РН-0210801 від 21.08.2014р. в строк до 19.09.2014р.,за видатковою накладною №РН-0091001 від 09.10.2015р. в строк до 07.11.2015р.

До теперішнього часу відповідачем не надано доказів до матеріалів справи, у розумінні ст.ст. 33,36 ГПК України, щодо відмови від поставленого товару або прийняття його на зберігання.

Матеріали справи містять платіжне доручення №5504 від 10.02.2014р., та банківські виписки від 01.07.2015р., 13.10.2014р., 13.11.2014р., які підтверджують, що відповідачем на користь позивача було перераховано грошові кошти в сумі 406 285,20 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 903 734,40 грн. за договором №1545 від 26.04.2013р., відповідач не виконав. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 903 734,40 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.02.2017 р. №20/02/20176-1)

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в сумі 74 837 грн. 66 коп. за період з 24.01.2014р. по 08.05.2016р.

Положеннями п.7.2 договору передбачено, що у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів відповідач сплачує пеню у розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, проте, не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді.

Розрахунок пені позивачем, відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, від відповідача надходило клопотання від 20.02.2017р. №09/50 про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90%.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Зазначені вимоги закону при вирішенні спірного питання судом першої інстанції дотримано.

Крім того, судом першої інстанції взято до уваги ті обставини, що наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014р. Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення антитерористичної операції з 07.04.2014р. Враховуючи місцезнаходження відповідача (м.Маріуполь), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції. А нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені є завищеним та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності передбаченим положеннями Цивільного кодексу України.

Отже, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення вимог в частині зменшення розміру пені на 50% до 37 418,83 грн., та часткове задоволення клопотання відповідача.

Також, позивачем було нараховано на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в розмірі 55102,61 грн. за період з 24.01.2014р. по 04.10.2016р. та інфляцію в сумі 490614,15 грн. за період з лютого 2014р. по січень 2017р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд перевіривши розрахунок розміру 3% річних та інфляційних вважає його арифметично вірним та обґрунтованим. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення інфляційних втрат в сумі 490 614,15 грн. та 3% річних в сумі 55 102,61 грн.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 22.02.2017 року у справі №905/1803/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 22.02.2017 р. у справі №905/1803/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 22.02.2017 р. у справі №905/1803/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано :5 прим.1 позивачу1 відповідачу1 у ДАГС1 у справу1 ГСДО