РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 906/401/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 "Валді-Україна" та ОСОБА_2 особи Великобританії компанії "Vuldi (UK) Limited" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 05 квітня 2017 року у справі № 906/401/14 (суддя Машевська О.П. )

позивач ОСОБА_2 особа Великобританії компанія 'Vuldi (UK) Limited'

позивач ОСОБА_1 "Валді-України"

відповідач ОСОБА_3 акціонерне товариство "Креді ОСОБА_4"

про про визнання права власності

за участю представників сторін:

позивача1,2 - не з'явився

відповідача - не з'явився

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.04.2017 року(суддя Машевська О.П.) у справі № 906/401/14 за позовом ОСОБА_2 особи Великобританії компанії "Vuldi (UK) Limited"; ОСОБА_1 "Валді-Україна" до Публічного акціонерного товариства Креді ОСОБА_4" про визнання права власності, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Житомирської області від 03.04.2014 року у справі № 906/401/14 та додані до неї документи (вх. № г/с 366/17 від 04.04.2017 року) повернуто заявникові ОСОБА_2 особі Великобританії компанії "Vuldi (UK) Limited"без розгляду.

Постановляючи дану ухвалу , суд першої інстанції керувався положеннями ст. 113 ГПК України, ст. 8 Закону України « Про судовий збір» , та прийшов до висновку , що заявником не дотримані вимоги п.2 ч.6 ст. 113 ГПК України, які є імперативними і не наділяють господарський суд правом звільнення заявника від обов»язку надіслати іншим сторонам копії заяви та доданих до неї документів.

Не погодившись із винесеною ухвалою позивач 1, ОСОБА_2 особа Великобританії компанія "Vuldi (UK) Limited" звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 05.04.2017 року та передати справу № 906/401/14 господарському суду Житомирської області для продовження розгляду.

Серед іншого, позивач 1( апелянт) покликається на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали від 05.04.2017 року суд першої інстанції помилково застосував норми внутрішнього процесуального права України , що призвело до помилкового рішення.

Також наголосив, що суд першої інстанції не повною мірою з"ясував доводи заявника про звільнення останнього від сплати судового збору за подання заяви про перегляд за нововиявленими обставиними ухвали господарського суду Вінницької області від 03.04.2013 року.

На думку апелянта, ні нормами ГПК України, ні Інструкцією з діловодства в господарських судах України, не передбачено порядку надсилання заяв, позовних заяв сторонам господарської юрисдикції, а тому місцевий господарський суд не був позбавлений можливості додатково витребувати у заявника докази надсилання копії заяви про перегляд ухвали суду за нововиявленими обставинами.

Аналогічного змісту надійшла апеляційна скарга від позивача 2 ОСОБА_1 "Валді -Україна", відповідно до якої скаржник просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 05.04.2017 року та передати справу № 906/401/14 господарському суду Житомирської області для продовження розгляду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 року у справі № 906/401/14 апеляційні скарги ОСОБА_1 "Валді-Україна" та ОСОБА_2 особи Великобританії компанії "Vuldi (UK) Limited" прийняті до спільного провадження ( а.с. 4-7, т.2).

В судове засідання сторони не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та заздалегідь ( а.с.222 228, т.2).

Разом з тим, від представника апелянтів надійшла заява ( вх.13586/17 від 15.05.2017р.), в якій останній просить розглядати справу у його відсутність, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами у справі не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представників в судове засідання, враховуючи обмеженість строків розгляду справи та відсутність клопотання про їх продовження , справа розглядається без явки сторін за наявними матеріалами.

Згідно ч.2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду розглядається протягом п"ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 "Валді-Україна" та ОСОБА_2 особи Великобританії компанії "Vuldi (UK) Limited" не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2017 року заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Житомирської області від 03.04.2014р. у справі № 906/401/14 та додані до неї документи (вх. № г/с 366/17 від 04.04.17р.) передано для вирішення питання про її прийняття/повернення ( ст.113 ГПК України).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.04.2017 року у справі № 906/401/14 ( суддя Машевська О.П.) зазначену заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Житомирської області від 03.04.2014 року у справі № 906/401/14 та додані до неї документи (вх. № г/с 366/17 від 04.04.2017 року) повернуто заявникові без розгляду, в порядку п.2 ч.6 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України ( надалі - ГПК) .

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України передбачена гарантія забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 7 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Згідно частини 1 статті 7 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до ст.112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Частиною 3-5 ст.113 ГПКУкраїни передбачено ,що заява про перегляд судового рішення подається до господарського суду, який прийняв судове рішення, де вона реєструється з дотриманням порядку, передбаченого частинами другою, третьою статті 2-1 цього Кодексу.

Заявник зобов'язаний надіслати іншим сторонам копії заяви та доданих до неї документів.

До заяви додаються документи, що підтверджують надіслання копії заяви іншим сторонам, та документ про сплату судового збору.

Всупереч вищевказаним нормам заявником не додано до заяви доказів надіслання копії заяви і доданих до неї документів іншим сторонам.

При цьому, суд констатує, що у поданій заяві ( пункт 2) , заявник просить звільнити його від надсилання копії заяви іншим сторонам.

В свою чергу, Рівненський апеляційний господарський суд критично оцінює таке клопотання і погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині , адже чинний ГПК України та інші норми права не передбачають можливим здійснення судом такого звільнення (дане передбачено лише для судового збору, на що заявник не звернув увагу).

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 113 ГПК України, заява про перегляд судового рішення господарського суду за нововиявленими обставинами до розгляду не приймається і повертається заявникові, зокрема у разі подання заяви без доказів надіслання копії заяви і доданих до неї документів іншим сторонам.

Враховуючи усе вищевказане, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає доводи апелянтів в цій частині, оскільки вони прямо суперечать діючим нормам законодавства України .

Щодо доводів апелянтів про не звільнення їх (відстрочення) від сплати судового збору, апеляційний суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7, єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі "ОСОБА_5 проти України" зазначено, що: право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (пункт 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі "ОСОБА_5 проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

Однак, не приймаючи до розгляду і повертаючи заяву заявнику, суд повинен повною мірою дослідити наявність чи відсутність підстав для такого повернення, а також надати належну оцінку доводам заявника про звільнення останнього від виконання наведених вище вимог процесуального законодавства (у даному випадку клопотанню позивачів про звільнення від сплати судового збору).

Разом з тим,колегія суддів звертає увагу апелянтів, що повертаючи дану заяву без розгляду на підставі п.2 ч.6 ст.113 ГПК України , суд першої інстанції клопотання про відстрочення та звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.8 Закону України « Про судовий збір» окремо не розглядав .

З урахуванням усього вищевказаного у суду немає правових підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні скарг ОСОБА_1 "Валді-Україна" та ОСОБА_2 особи Великобританії компанії "Vuldi (UK) Limited" слід відмовити , а ухвалу господарського суду Житомирської області від 05 квітня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 05 квітня 2017 року у справі № 906/401/14 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 особи Великобританії компанія "Vuldi (UK) Limited" та ОСОБА_1 "Валді -Україна" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.