КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Справа№ 910/22849/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: Данілевський О.М. - представник за довіреністю № Д-71/16 від 21.11.2016

Лебедєв Ю.В. - представник за довіреністю № Д-15/17 від 14.03.2017

від відповідача: Дороніна О.М. - представник за довіреністю № 6-58 від 10.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2017

у справі № 910/22849/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним правочину з комерційного балансування обсягів природного газу у жовтні 2016 року, який відповідач вважає вчиненим на користь позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю відомостей, зазначених в акті про надання послуг балансування обсягів природного газу №10-16--БАЛАНС від 31.10.2016, у зв'язку із неузгодженням обсягу газу, прийнятого з мережі відповідача до мережі позивача, відсутністю замовлень позивача на послуги з балансування та недотриманням відповідачем порядку повідомлення позивача про небаланс, а також наявністю зауважень щодо розрахунку вартості послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від від 09.02.2017, повний текст якого складений та підписаний 13.02.2017, у справі № 910/22849/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що:

- посилання позивача на неузгодження обсягу газу, прийнятого з мережі відповідача до мережі позивача, не відповідають дійсним обставинам справи;

- доводи позивача про те, що послуги з балансування не замовлялись позивачем, визнаються судом безпідставними, оскільки у договорі сторони передбачили, що відповідач надає позивачу послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Можливість надання таких послуг передбачена також Кодексом газотранспортної системи;

- матеріалами справи не підтверджені посилання позивача на відсутність розрахунку послуг балансування, оскільки відповідачем разом із актом №10-16--БАЛАНС про надання послуг балансування обсягів природного газу від 31.10.2016 було направлено розрахунок вартості послуг балансування. Про надання відповідачем розрахунку було зазначено і самим позивачем у своїх запереченнях до акту від 18.11.2016 вих. 2779/04.

Крім того, судом зазначено про те, що предмет позову не відповідає способам захисту, оскільки спірний акт про надання послуг балансування обсягів природного газу у жовтні 2016 року не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України і його підписання не створює, не змінює та не припиняє прав та обов'язків у сторін договору, а тільки посвідчує факт здійснення послуги балансування обсягів природного газу за наявності негативного місячного небалансу, такий акт є доказом на підтвердження певних обставин, в даному випадку, надання послуг балансування, в той час як його оцінка може бути надана у сукупності з іншими доказами під час розгляду справи в іншому позовному провадженні, зокрема про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/22849/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що спірне рішення прийнято з порушенням норм матеріального (ст.ст. 202, 203, 901 ЦК України, ст. 22 Закону Украйни «Про ринок природного газу», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 5 гл. 1 розділу І, гл. 3 та гл. 4 розділу XIV Кодексу ГТС) та процесуального (ст.ст. 4-2, 32, 33, 35, 43 ГПК України) права.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що:

- суд першої інстанції безпідставно посилається на договір транспортування природного газу № від 17.12.2015, не прийнявши до уваги факт розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/14115/16 про визнання договору недійсним, під час розгляду якої призначено судову почеркознавчу експертизу, в той час як наданим позивачем висновком № 8737 експертного почеркознавчого дослідження, проведеного Незалежним інститутом судових експертиз, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у графі «підпис» у рубриці «Замовник» вказаного договору виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5, а відтак, позивач вважає такий договір неукладеним та недійсним. За таких обставин, не можна вважати спірне рішення законним та обґрунтованим, якщо воно прийняте за обставин невизначеності юридичної сили договору;

- внаслідок неправомірного посилання на договір транспортування природного газу № від 17.12.2015 (внаслідок того, що, на думку апелянта, він є неукладеним та недійсним) суд першої інстанції допустив безпідставне ототожнення позивача з «замовником послуг транспортування», в той час як позивач є газорозподільним підприємством та в силу ліцензійних обмежень не є постачальником природного газу. Позивач не передає газ відповідачу в газотранспортну систему в точках входу. Позивач отримує газ, що належить іншим особам, в точках виходу з газотранспортної системи, з єдиною метою - здійснити його транспортування газорозподільними мережами безпосередньо до споживачів, а відтак, висновок суду про те, що позивач, уклавши з відповідачем договір, тим самим автоматично замовив увесь склад послуг транспортування, що ним передбачений, є безпідставним та хибним;

- відповідач сам розробив нормативний акт - Кодекс ГТС, норми якого є дискримінаційними, оскільки, в порушення ст. 901 ЦК України, встановили порядок надання відповідачем послуг з комерційного балансування в односторонньому порядку, такі послуги позивачем не замовлялись. Балансування вчинене відповідачем непрозоро;

- суд безпідставно ототожнив правочин з актом балансування обсягів природного газу №10-16--БАЛАНС від 31.10.2016 і, як наслідок, дійшов безпідставного висновку про невідповідність предмету позову способам захисту порушених цивільних прав;

- судом не взято до уваги, що заявлена позовна вимога про визнання недійсним правочину в цілому, який знайшов вираз у сукупності документів та дій відповідача, лише одним з яких є акт №10-16--БАЛАНС. Правочин повинен складатися з сукупності документів: звіту відповідача про надання послуги, розрахунку вартості послуг балансування та рахунку на оплату;

- акт №10-16--БАЛАНС складений з порушенням форми, затвердженої законом, некоректно, незрозумілим і необґрунтованим є походження суми вартості послуг балансування.

Ухвалою від 09.03.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді Буравльов С.І., Андрієнко В.В. прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» у справі № 910/22849/16, розгляд апеляційної скарги призначено на 06.04.2017.

Розпорядженням Керівника апарату суду від 20.03.2017 № 09-52/189/17, у зв'язку з відрядженням для роботи до Вищої ради правосуддя головуючого судді (судді-доповідача) Шапрана В.В., відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/22849/16.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» у справі № 910/22849/16 призначено колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою від 21.03.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/22849/16 прийнято до свого провадження.

Розпорядженням № 09-53/1615/17 від 21.04.2017 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/22849/16.

Згідно з Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.04.04.2017 справа № 910/22849/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Баранець О.М., Сітайло Л.Г

Ухвалою від 21.04.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Сітайло Л.Г апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/22849/16 прийнято до свого провадження.

Під час розгляду справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Під час розгляду справи позивачем подано клопотання № 1217/09 від 07.04.2017, в якому позивач просить зупинити провадження у справі № 910/22849/16 до набрання законної сили рішенням у справі № 910/14115/16.

В судовому засіданні 16.05.2017 позивачу відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з підстав, які будуть викладені нижче.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи слідує, що 17.12.2015 відповідач як оператор та позивач як замовник уклали договір транспортування газу № (далі Договір) (а.с. 16-26), відповідно до умов якого відповідач надає позивачу послуги транспортування природного газу (далі послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а відповідач сплачує позивачу встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Договір набирає чинності з дня його укладання і діє до 31.12.2016, а умови Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015 (п. 17.1).

В п. 2.2 Договору сторони погодили, що послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі Кодекс ГТС), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що за цим договором позивачу можуть бути надані наступні послуги:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Позивач як замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі (п. 2.6 Договору).

Згідно з п. 2.7 Договору відповідач як оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобов'язаний, зокрема, своєчасно надавати послуги належної якості; розміщувати на своєму веб-сайті чинні тарифи, вартість послуг балансування, Типовий договір транспортування природного газу і Кодекс ГТС; забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України.

У розділі ІХ Договору сторони погодили визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за них.

Відповідно до п. 11.4 Договору, послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом відповідача на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого позивачем відповідно до Кодексу ГТС та розділу IX Договору.

22.11.2016 з листом № 15704/12 від 12.11.2016 позивач отримав від відповідача односторонній складений і підписаний відповідачем акт надання послуг балансування обсягів природного газу №10-16--БАЛАНС від 31.10.2016 (далі Акт), рахунок-фактуру №10-16--БАЛАНС від 31.10.2016 та документ з назвою «Розрахунок вартості послуг балансування» (а.с. 39-42), згідно з яким на виконання умов укладеного між сторонами Договору відповідач надав позивачу у жовтні 2016 року послуги з балансування обсягів природного газу в обсязі 216,822 тис.м.куб. загальною вартість 2 230 472,09 грн.

Той факт, що Акт відповідачем позивачу складено саме на виконання умов договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 слідує зі змісту Акту.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не заперечив, що Акт складений відповідачем саме на виконання умов Договору, про що й вказав суд першої інстанції у оспореному рішенні, проте в апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що суд першої інстанції безпідставно посилається на договір транспортування природного газу № від 17.12.2015, не прийнявши до уваги факт розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/14115/16 про визнання договору недійсним, під час розгляду якої призначено судову почеркознавчу експертизу, в той час як наданим позивачем висновком № 8737 експертного почеркознавчого дослідження, проведеного Незалежним інститутом судових експертиз, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у графі «підпис» у рубриці «Замовник» вказаного договору виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5, а відтак, позивач вважає такий договір неукладеним та недійсним.

Щодо вказаних посилань позивача колегія суддів зазначає про таке.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпція правомірності правочину, а саме те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів визнання Договору недійсним в судовому порядку, колегія суддів вважає недоведеним недійсність Договору та виходить з того, що такий правочин є правомірним.

За таких обставин, колегія суддів виходить з того, що Акт є документом, складеним сторонами на виконання умов Договору.

Водночас колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що сам лише факт розгляду судом поданого позивачем позову про визнання Договору недійсним (справа № 910/14115/16, яка станом на дату прийняття цієї постанови перебуває в стадії зупинення) не свідчить про те, що позовні вимоги позивача про визнання Договору недійсним будуть задоволені, та на тому, що у випадку задоволення таких позовних вимог, позивач не буде позбавлений права звернутися до суду з заявою про перегляд рішення у цій справі за нововиявленими обставинами.

При зверненні до суду з цим позовом позивач послався на те, що підставою для визнання недійсним правочину з комерційного балансування обсягів природного газу у жовтні 2016 року є невідповідність відомостей, зазначених в Акті, у зв'язку з неузгодженням обсягу газу, прийнятого з мережі відповідача до мережі позивача, відсутність замовлень позивача на послуги із балансування та недотриманням відповідачем порядку повідомлення позивача про небаланс, а також наявністю зауважень щодо розрахунку вартості послуг.

При цьому, як зазначив позивач в апеляційній скарзі, суд не врахував, що оспорений правочин складається з сукупності документів: звіту відповідача про надані послуги, розрахунку вартості послуг балансування та рахунку на оплату.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог позивача, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами Договору сторони погодили, що за даним договором відповідач може надавати послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи, послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій та послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Водночас згідно з п. 2.7 Договору відповідач має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У Договорі сторони визначили, що послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

В пункті 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС в редакції станом на дату укладення Договору передбачено, що небалансом є різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації.

Відповідно глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС:

- оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць (п. 1);

- місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів (п. 2);

- у разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць (п. 4);

- місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: 1) при позитивному місячному небалансі - оператор надсилає оператору газосховища інформацію про замовника послуг транспортування, що має позитивний небаланс, та обсяг небалансу, а оператор газосховища проводить закачування природного газу (у тому числі шляхом заміщення) в обсязі небалансу та оформлення його в односторонньому порядку. У випадку відсутності у замовника послуг транспортування діючого договору зберігання природного газу замовник послуг транспортування зобов'язаний в строк до 14-го числа наступного місяця укласти з оператором газосховища договір зберігання; 2) при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування (п. 7).

Відповідно до глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС:

- розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу (п. 1);

- базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті (п. 2);

- підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування (п. 3);

- оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів (п. 4);

В п. 9.1 Договору сторони погодили, що у разі виникнення у позивача негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу ГПС в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов'язаний сплатити відповідачу за послуги балансування. Негативний місячний небаланс позивача визначається відповідно до Кодексу ГТС.

Відповідач до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає позивачу на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Позивач зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів (п. 9.4 Договору).

Посилання позивача на те, що норми Кодекс ГТС є дискримінаційними та не мають застосовуватись до правовідносин сторін колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вказаний нормативний акт прийнятий у встановленому законодавством порядку, а його дія поширюється на всіх суб'єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу, незалежно від підпорядкування та форми власності.

До того ж, враховуючи, що, укладаючи Договір, сторони домовились, що послуги надаються на умовах (в тому числі) Кодексу ГТС, положення цього Кодексу перетворилися для сторін на узгоджені умови Договору.

Водночас позивач, у випадку незгоди з положеннями Кодексу ГТС, не позбавлений права оскаржити їх в судовому порядку, проте під час розгляду по суті цієї справи суд не може встановити дійсність та недійсність окремих положень вказаного нормативно-правового акту та/або не застосувати положення Кодексу ГТС до спірних правовідносин лише з тих підстав, що позивач вважає їх дискримінаційними.

Отже, надання відповідачем послуг з балансування обсягів природного газу передбачено як умовами укладеного сторонами Договору, так і Кодексом ГТС, положення яких є для сторін обов'язковими, тобто надання відповідачем позивачу таких послуг є правомірним та не суперечить як приписам чинного законодавства, так і умовам Договору.

Щодо обсягів таких послуг слід зазначити таке.

За своєю суттю небаланс природного газу фактично становить неспівпадіння між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, при чому негативний небаланс (як у спірному випадку) фактично означає, що позивачем як замовником послуги транспортування передано у точках входу для транспортування газу менше, ніж відібрано у точках виходу.

Отже, за своєю природою надання послуг з балансування обсягів газу є фактично похідною послугою від послуги транспортування природного газу та, відповідно, встановлення обсягів надання такої послуги має визначатися виходячи з обсягів надання послуги з транспортування природного газу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Також 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи /забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач послався на невідповідність відомостей, зазначених в акті про надання послуг балансування обсягів природного газу №10-16--БАЛАНС від 31.10.2016, у зв'язку із неузгодженням обсягу газу, прийнятого з мережі відповідача до мережі позивача, відсутністю замовлень позивача на послуги з балансування та недотриманням відповідачем порядку повідомлення позивача про небаланс, а також наявністю зауважень щодо розрахунку вартості послуг, тобто, фактично заперечив проти обсягів і вартості наданих за Договором послуг.

Проте, встановлення в судовому порядку обсягів надання послуг фактично є встановленням факту, в той час як вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Отже, встановлення обсягів надання послуг можливо при розгляді господарськими судами спору щодо стягнення вартості таких послуг або іншого спору про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Саме таких спорів стосується надана позивачем на підтвердження розгляду аналогічних спорів судами судова практика (справи № 910/10186/15, №910/10190/15, № 910/10187/15, № 905/2017/16).

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що складові оспореного правочину, які зазначені позивачем в апеляційній скарзі (сукупність документів: звіт відповідача про надані послуги, розрахунок вартості послуг балансування та рахунок на оплату, а також обставини, пов'язані з законністю дій відповідача щодо їх виготовлення та направлення позивачеві, та достовірність відображених в них відомостей) - є обставинами та фактами, які мають доводитись сторонами та досліджуватись судом у спорі про право.

Сукупність документів, які позивач вважає правочином (звіт відповідача про надані послуги, розрахунок вартості послуг балансування та рахунок на оплату та дії відповідача щодо їх виготовлення та направлення позивачеві) за своєю правовою природою не є правочином, оскільки вони самі по собі не породжують, не змінюють і не припиняють обов'язків та прав сторін, що є невід'ємною ознакою правочину, а є первинними документами, що містить відомості про надані відповідачем послуги балансування обсягів природного газу за наявності негативного місячного небалансу, тобто посвідчують факт здійснення послуги балансування обсягів природного газу за наявності негативного місячного небалансу.

Слід зазначити і про таке.

Згідно з приписами ст. 202 ЦК України:

- правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1);

- правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. 2);

- одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3);

- дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4);

- до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (ч. 5).

Правочин характеризується тим, що він є вольовим актом і воля сторін у правочині має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тобто на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 26.01.2017 по справі № 911/1601/16.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи підстави відмови у позовних вимогах, у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням по справі № 910/14115/16, предметом розгляду якої є позовні вимоги про визнання Договору недійсним, колегією суддів відмовляється, оскільки задоволення вказаного клопотання жодним чином не впливає на вирішення спору сторін по суті і, фактично, призведе лише до затягування розгляду цієї справи в суді.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київгаз» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/22849/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/22849/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/22849/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/22849/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло