ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа № 909/1051/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім по Вовчинецькій» (надалі ОСББ «Дім по Вовчинецькій») б/н від 27.02.2017р. (вх. № 01-05/1182/17 від 14.03.2017р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2017р.

у справі № 909/1051/16

за позовом: Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (надалі ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»)

до відповідача: ОСББ «Дім по Вовчинецькій»

про стягнення заборгованості в сумі 229449,44 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2Ю представник (довіреність № 20/1480 від 16.06.2016р.); ОСОБА_3 представник (довіреність №17/588 від 22.03.2017р.);

від відповідача: ОСОБА_4 голова ОСББ Дім по Вовчинецькій (витяг з протоколу №1 від 01.08.2016р.); ОСОБА_5 представник (доручення б/н від 27.03.2017р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2017р. у справі №909/1051/16 (суддя Матуляк П.Я.) позов задоволено. Стягнуто з ОСББ «Дім по Вовчинецькій» на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 179326,05 грн. основного боргу, 5473,48 грн. 3 % річних, 30760,51 грн. інфляційних втрат, 13889,40 грн. пені та 3441,74 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що в порушення прийнятих на себе зобовязань згідно договору № 191 від 23.11.2006р. відповідач не в повному обсязі розрахувався за поставлену позивачем теплову енергію, що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.07.2014р. по 01.11.2016р. в розмірі 179326,05 грн. Відповідно до ст.ст. 625 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та п. 7.5 договору позивачем правомірно нараховано до стягнення: 5473,48 грн. 3% річних, 30760,51 грн. інфляційних втрат та 13889,40 грн. пені. Судом встановлено, що позивач застосовує двоставковий тариф при здійснені розрахунків із споживачами за надані послуги з постачання теплової енергії на підставі постанов національного регулятора.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 285 від 08.04.2014р. встановлено позивачу при здійснені нарахування за теплову енергію як одноставковий, так і двоставковий тариф. Стверджує, що застосування того чи іншого тарифу має бути погоджено сторонами при укладенні відповідного договору, чи шляхом внесення змін до укладеного договору. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2017р. у справі № 909/1051/16, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Стверджує, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 285 від 08.04.2014р. при здійсненні нарахування за теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення, що не знаходиться на абонентському обслуговуванні (управителів багатоквартирних будинків) ДМП «ІФТКЕ» застосовує з 01.07.2014р. двоставкові тарифи. Вказує, що застосування ним двоставкового тарифу ґрунтується на нормативних документах (постанови національного регулятора) та економічних розрахунках. Просить залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2017р. у справі № 909/1051/16, апеляційну скаргу ОСББ «Дім по Вовчинецькій» без задоволення.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Представники позивача просили залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2017р. у справі № 909/1051/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2006р. між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (виробник) та ОСББ «Дім по Вовчинецькій» (споживач) укладено договір № 191 про постачання теплової енергії, за умовами якого виробник зобовязується постачати споживачеві теплову енергію (далі енергія) у відповідності з умовами договору, а споживач зобовязується своєчасно проводити оплату за використану енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (а.с. 11-13).

Згідно п. 2.1 договору енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до даного договору

Права та обовязки споживача та виробника передбачені розділами 3, 4 договору.

Так, відповідно до п.п. 3.2.2 п. 3.2 договору споживач зобовязується виконувати умови та порядок оплат спожитої енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Облік споживання енергії проводиться виключно за приладами.

Розділом 6 договору визначено відповідальність сторін.

Плата за енергію справляється: а) за наявності приладів за їх показами згідно з п.10-13 Правил послуг; б) за тарифами для населення для розрахунків за опалення житлових приміщень та місць загально користування та підігрів води (постачання гарячої води) мешканцям; в) за тарифами для юридичних осіб за опалення приміщень, що займають юридичні особи та за підігрів води (постачання гарячої води) юридичним особам (п. 7.1 договору).

У відповідності до п. 7.2 договору розрахунки за спожиту енергію проводяться у грошовій формі згідно тарифів встановлених п. 7.1 договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно п. 7.4 договору оплата послуг здійснюється споживачем на підставі виставлених виробником рахунків-фактур в розмірі суми, вказаної в цих рахунках: а) з платежів поточного розрахункового періоду в 5-денний термін після дати одержання рахунку-фактури; б) з платежів передоплати з 1-го до 5-го числа поточного розрахункового періоду.

У разі несплати в терміни, обумовлені цим договором, сторони керуються умовами договору, вимогами Правил, в частині припинення подачі енергії, а на суми невиконаного зобовязання нараховується пеня в розмірі 0,1% за кожний день прострочення до дня фактичної оплати. Сума нарахованої пені включається в наступний платіжний документ (п. 7.5 договору).

Відповідно до пунктів 10.1 цей договір укладається на термін до 31 грудня 2006р., набуває чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Як видно з наявної у справі копії, договір про постачання теплової енергії № 191 від 23.11.2006р. підписаний і скріплений печатками його сторін.

Судом встановлено, що в період з 01.07.2014р. по 01.11.2016р. відповідач невчасно та не в повному обсязі оплачував виставлені позивачем рахунки-фактури внаслідок чого виникла заборгованості в розмірі 179326,05 грн.

08.11.2016р. позивач надіслав відповідачу претензію за № 11П-2/16 від 08.11.2016р. на суму 179326,05 грн., яку просив сплатити в 7-денний термін. Попередив, що у випадку незадоволення даної вимоги буде вимушений звернутись до господарського суду Івано-Франківської області (а.с.72-73).

В листі-відповіді на вказану претензію за № 1/12/11 від 12.11.2016р. відповідач повідомив, що станом на 01.11.2016р. ОСББ виконало всі свої зобовязання відповідно до договору № 191 стосовно оплати за використану теплову енергію згідно показів лічильника та поданих звітів, на підставі чого вважає претензію необґрунтованою (а.с.74).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало невиконання відповідачем вимог вищевказаної претензії.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з визначеною позивачем сумою заборгованості. Звертає увагу на те, що вказана сума заборгованості виникла у звязку з тим, що позивач з 01.07.2014р. виставляв для оплати рахунки-фактури з сумами оплати теплової енергії за двоставковим тарифом. Одночасно, НКРЕКП у своїх постановах (№ 285 від 08.04.2014р., № 712 від 03.03.2015р. та № 943 від 09.06.2016р.) встановила для позивача як одноставковий так і двоставковий тарифи. Не погоджується з застосованим позивачем в односторонньому порядку в період з 01.07.2014р. по 01.11.2016р. двоставковим тарифом, оскільки сума оплати за рік по двоставковому тарифу не співрозмірна з сумами, розрахованими по одноставковому тарифу. Вказує, що в спірний період оплачував лише суму, виставлену в рахунках-фактурах, яка відповідає вартості фактично спожитої теплової енергії згідно з показами лічильника і в терміни передбачені договором.

При винесенні постанови, колегія суддів враховує таке.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 191 від 23.11.2006р. про постачання теплової енергії, за умовами якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію відповідності з умовами договору, а відповідач зобовязався своєчасно проводити оплату за використану енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором на підставі виставлених виробником рахунків-фактур в розмірі суми, вказаної в цих рахунках.

У відповідності із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону (ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України Про теплопостачання основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання є регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат.

Згідно пунктів 1.1, 7.4 оплата за використану енергію проводиться за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором у грошовій формі на підставі виставлених позивачем рахунків-фактур в розмірі суми, вказаної в цих рахунках.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 20 зазначеного Закону встановлено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється субєктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

22.07.2010р. набрав чинності Закон України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг у відповідності до частини 1 статті 2, п. 2 статті 5, абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 6 зазначеного Закону органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, як встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів; здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 869 Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги, якою (постановою) затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води (далі Порядок-869).

Порядком-869 унормовано встановлення та застосування для розрахунків з населенням двоставкових тарифів з метою зменшення фінансового навантаження на споживачів в опалювальний період та забезпечення надійних і високоякісних послуг з теплопостачання.

Пунктом 42 Порядку-869 встановлено, що умовно-постійна частина двоставкового тарифу визначається, зокрема, як абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження обєктів теплоспоживання.

Постановою Національноїкомісії; що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 285 від 08.04.2014р (втратила чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 3 березня 2015 року N 712) установлено Державному міському підприємству "Івано-Франківськтеплокомуненерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

а) одноставковий тариф на теплову енергію - 306,27 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 267,64 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 36,64 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 1,99 грн./Гкал (без ПДВ).

б) умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - 189,77грн./Гкал (без ПДВ);

в) умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження) - 18806,59 грн./Гкал/год. (без ПДВ).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг N 712 від 03.03.2015р. установлено Державному міському підприємству "Івано-Франківськтеплокомуненерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

а) одноставковий тариф на теплову енергію - 527,40 грн/Гкал (Без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 487,76 грн/Гкал (Без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 37,65 грн/Гкал (Без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 1,99 грн/Гкал (Без ПДВ);

б) умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - 409,88грн/Гкал (Без ПДВ);

в) умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження) - 18970,15 грн/Гкал/год (Без ПДВ).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач застосовує двоставковий тариф на підставі постанов національного регулятора, дані тарифи не були скасовані чи визнані недійсними у встановленому законом порядку, тому безпідставними є твердження відповідача про незаконність їх застосування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про належну та своєчасну оплату відповідачем, виставлених позивачем рахунків-фактур за період з липня 2014р. по листопад 2016р., тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з ОСББ «Дім по Вовчинецькій» 179326,05 грн. боргу.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку 3% річних та індексу інфляції, не спростованого відповідачем, позивач нарахував за період з 01.09.2014р. по 16.11.2016р. 3% річних в сумі 5473,48 грн. та 30760,51 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2014 року по жовтень 2016 року, включно.

Перевіривши вказаний розрахунок заборгованості в цій частині позову, колегія суддів вважає, що суд правомірно задоволив дані позовні вимоги.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. № 543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В п. 7.5 договору сторони погодили, що у разі несплати в терміни, обумовлені цим договором, сторони керуються умовами договору, вимогами Правил, в частині припинення подачі енергії, а на суми невиконаного зобовязання нараховується пеня в розмірі 0,1% за кожний день прострочення до дня фактичної оплати.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку пені по договору № 191 від 23.11.2006р. сума пені з розрахунку 0,1% за кожний день прострочення (за період з 01.12.2015р. по 31.10.2016р.) складає 13889,40 грн.

З наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача 13889,40 грн. пені.

Колегія суддів вважає необґрунтованим твердження скаржника про неправомірність застосування позивачем двоставкового тарифу при здійснені нарахувань за теплову енергію.

Відповідно до п.1.1 договору про постачання теплової енергії від 23.11.2006 р. виробник зобовязується постачати споживачеві теплову енергію у відповідності з умовами договору, а споживач зобовязується своєчасно проводити оплату за використану енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

В даному договорі сторони не обумовили, який саме тариф підлягає застосуванню при розрахунках за спожиту теплову енергію: одноставковий, чи двоставковий.

Отже, при застосуванні встановлених національним регулятором тарифів позивач не порушив умов договору.

Доводи апеляційної ОСББ «Дім по Вовчинецькій» не підтверджені наявними у справі доказами та не спростовують висновків місцевого господарського суду, зазначених в оскаржуваному судовому рішенні.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2017р. у справі № 909/1051/16, апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім по Вовчинецькій» без задоволення.

Справу повернути до господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Дубник О.П.

ОСОБА_1