ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" квітня 2017 р.Справа № 924/1287/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Галс-2005", м.Кам'янець-Подільський

до 1) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Чернівці

2) Кам'янець-Подільського міжміського бюро технічної інвентаризації, м.Кам'янець-Подільський

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

про 1) визнання за ТОВ „Галс-2005" права власності на незавершене будівництво житлового будинку, загальною площею 3899,10 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3

2) визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав від 27.12.2012р. про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва 30-ти квартирного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 20127408, номер запису: 24, в книзі: 1

Представники сторін:

від позивача: Романюк В. М. - за договором про надання правової допомоги від 01.06.2016р.

від відповідача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ТОВ „Галс-2005" звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Чернівці, Кам'янець-Подільського міжміського бюро технічної інвентаризації про визнання за ТОВ „Галс-2005" права власності на незавершене будівництво житлового будинку, загальною площею 3899,10 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3; визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав від 27.12.2012р. про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва 30-ти квартирного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 20127408, номер запису: 24, в книзі: 1

Представник позивача позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив наступне.

26.10.2007р. між товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-комерційна фірма „Житлобудінвест" (продавцем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва (далі договір), відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у приватну власність на умовах даного договору незавершений будівництвом 6-ти поверховий 30-ти квартирний житловий будинок готовністю будівництва 51%, що знаходиться на АДРЕСА_3.

Як передбачено п.11. договору, право власності на об'єкт виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору у Державному реєстрі правочинів.

Момент набуття права власності за договором купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 26.10.2007 року визначався датою державної реєстрації цього договору у Державному реєстрі правочинів, а не датою поновлення державної реєстрації нерухомого майна в БТІ (27.12.2012 року).

Чинним на той час порядком державної реєстрації права власності на нерухоме майно органами БТІ. передбачалась лише фіксація факту виникнення права власності.

Укладений між ТОВ БКФ „Житлобудінвест" та ФОП ОСОБА_1 договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 26.10.2007р. (на підставі якого 27.12.2012р. було внесено запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивача на об'єкт незавершеного будівництва) рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 29.12.2030р., яким задоволено позов ОСОБА_4, було визнано недійсним, а відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (в даному разі - з 26.10.2007р.

Водночас, не зазначення у рішенні Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від29.12.2010р. про застосування двосторонньої реституції не свідчить про необов'язковість виконання сторонами означеного договору, передбачених ч.1 ст.216 ЦК України приписів (недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування).

Згідно ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарське цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішення третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо ОСОБА_1 існують встановлені судовими рішеннями обставини, які; підлягають повторному доведенню:

Договір-купівлі продажу від 26.10.2207 року (щодо спірного об'єкта незавершеної будівництва) є недійсним з моменту його укладення - 26.10.2007 року (справа №14/12/3423).

ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем (справа №676/1316/14-ц).

За таких обставин, відсутній жодний юридичний факт, з яким з яким чинне законодавство пов'язує набуття права власності на спірне майно у ОСОБА_1

Щодо ТОВ „Галс-2005" рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.04.2006року у справі №7/117 було встановлено обставини (юридичні факти) набуття ні права власності спірний об'єкт незавершеного будівництва. Підставою для задоволення вимог позивача у даній справі є встановлений судом юридичний факт, з яким чинне законодавство пов'язує набуття права власності, а саме передача спірного майна засновником - ТОВ „Агропромтехніка-СТОА" до статутного фонду позивача у справі - ТОВ „Галс-2005".

На підставі викиданого просить суд визнати за ним право власності на спірне майно.

Поряд з цим зазначає, що відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

27 грудня 2012 року Відповідачем-2 було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав, яке є актом індивідуальної дії. Рішення було прийнято на підставі того, що на момент його прийняття начебто існував юридичний факт набуття ОСОБА_1 права власності (виходячи з чинності договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 26.10.2007року - правовстановлючого документа ОСОБА_5.). Однак, фактично, станом на 27.12.2012 року договір купівлі-продажу об'єкт незавершеного будівництва від 26.10.2007 року був недійсним, та не створював правових наслідків з моменту його вчинення. Таким чином, було прийнято рішення (акт індивідуальної дії) на підставі нікчемного договору, тобто без наявності юридичного факту виникнення у ОСОБА_5 права власності, що не відповідає вимогам закону та порушує права позивача.

Такий акт індивідуальної дії підлягає скасуванню згідно приписів статей 21 та 393 ЦК України.

Відповідач позову не визнав. У відзиві зазначив, що даний спір в частині позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав від 27 грудня 2012 року, яке було прийнято державним реєстратором Кам'янець-Подільського МБТІ підлягає вирішенню виключно в порядку адміністративного судочинства, а відтак, не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року у справі № 822/3514/14, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2015 року, відмовлено в позові ТОВ „Галс-2005" до Кам'янець-Подільського МБТІ, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 27 грудня 2012 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірний Об'єкт незавершеного будівництва.

Таким чином, спір у наведеній частині остаточно вирішений по суті адміністративними судами усіх інстанцій, а відтак, повторне звернення до суду із такою ж позовною вимогою не допускається, що є підставою для припинення провадження у даній справі в наведеній частині.

В частині позовної вимоги про визнання права власності на спірний Об'єкт слід звернути увагу суду на те, що до Кам'янець-Подільського МБТІ така вимога вже заявлялась Позивачем у 2006 році і була вирішена по суті рішенням господарського суду Хмельницької області від 06 квітня 2006 року у справі № 7/1176.

Відносно іншого відповідача - ОСОБА_1, ТОВ „Галс-2005" заявлялась в Кам'янець-Подільському міськрайонному суді Хмельницької області у цивільній справі № 676/844/16-ц позовна вимога про визнання за товариством права власності на спірний Об'єкт незавершеного будівництва. Судом першої інстанції ТОВ „Галс-2005" було відмовлено в позові у повному обсязі, а на стадії апеляційного перегляду справи представником ТОВ „Галс-2005" було заявлено про відмову від позову у вказаній справі. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року було прийнято відмову ТОВ „Галс-20052 від позову про визнання права власності на Об'єкт та закрито провадження у справі. Внаслідок цього повторне звернення ТОВ „Галс-2005" до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спірний Об'єкт незавершеного будівництва не допускається.

Представник третьої особи також проти позову заперечив. Просить в позові відмовити.

Крім того, відповідачем та третьою особою подано заяви про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

1.Стосовно вимоги про визнання за ТОВ „Галс-2005" права власності на незавершене будівництво житлового будинку, загальною площею 3899,10 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд враховує положення ч.2 ст. 328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною п'ятою вказаної норми встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Під час розгляду справи було встановлено, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.04.2006 року у справі №7/1176 позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Галс-2005", м.Кам'янець-Подільський до Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-комерційної фірми „Житлобудінвест", с. Ганнівка Дунаєвецького району про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва було постановлено: визнати за товариством з обмеженою відповідальністю „Галс-2005", м. Кам'янець-Подільський право власності на майно - незавершене будівництво житлового 30 (тридцяти) квартирного будинку № АДРЕСА_3.

Таким чином, на час розгляду справи існує чинне рішення суду яким визнано за позивачем права власності на спірне майно.

2. Стосовно вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав від 27.12.2012р. про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва 30-ти квартирного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 20127408, номер запису: 24, в книзі: 1

Верховний Суд України при розгляді справ, пов'язаних із застосуванням статті 15 Цивільного кодексу України, зазначив, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі N 6-215цс14, від 04.02.2015 у справах NN 6-222цс14, 6-233цс14).

У своїх постановах від 09.11.2016 у справі № 916/654/15-г та від 11.11.2014 у справі №21-465а14 Верховний Суд України, висновки якого відповідно до частини 1 статті ПІ28 ГПК є обов'язковими, зазначив, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані із реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема рішення про передачу земельних ділянок у власність), предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний прокурором спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Позивач зазначав, що оскаржуване ним рішення порушує його право власності, оскільки було внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно ст.13 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

Згідно п.3 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року №1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за №2102/22414, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв /запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п.6 цього ж Порядку перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Право власності особи ґрунтується на правовстановлюючому документі, а не на рішенні державного реєстратора, яке лише фіксує факт виникнення права власності.

Правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 26.10.2007 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-комерційна фірма „Житлобудінвест" (продавцем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупцем), визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (в даному разі - з 26.10.2007р.).

Вчинення фактичних дій (сплата коштів, передача майна) щодо виконання договору, який визнаний судом недійсним, не породжує у сторін такого договору правових наслідків, на які був спрямований правочин.

Враховуючи, що оскаржуване від 27.12.2012 року рішення про державну реєстрацію прав про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва 30-ти квартирного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 20127408, номер запису: 24, в книзі: 1, є ненормативним актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію шляхом його виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника, оскільки у такої особи виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючому документі.

Звертаючись з позовом, позивач, в установленому законом порядку, не довів належними засобами доказування факту порушення його прав власності оскаржуваним рішенням. Водночас, заявлена позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення сама по собі зводиться до вирішення питання щодо юридичної долі самого документа, а не щодо захисту порушеного або оспорюваного права позивача. Тоді як в порядку господарського судочинства захисту підлягають порушені або оспорювані права і охоронювані законом інтереси.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту прав про визнання незаконним та скасування рішення, не призводить до поновлення порушених прав та інтересів позивача стосовно об'єкта незавершеного будівництва відносно якого виник спір.

З огляду на викладене, в цій частині позову належить відмовити.

Стосовно позовної давності суд зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 3,4,5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено порушення його прав, у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності належить відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю „Галс-2005", м. Кам'янець-Подільський до 1) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Чернівці 2) Кам'янець-Подільського міжміського бюро технічної інвентаризації, м. Кам'янець-Подільський за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про 1) визнання за ТОВ „Галс-2005" права власності на незавершене будівництво житлового будинку, загальною площею 3899,10 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_32) визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав від 27.12.2012р. про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва 30-ти квартирного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 20127408, номер запису: 24, в книзі: 1 відмовити.

Повний текст рішення складено 03.05.2017року

Суддя Шпак В.О.

Віддрук. 5 прим. :

1 - до справи;

2 - позивачу (Хмельницька обл., м. Кам'янець-Подільський, вул. Гунська, 26, кв. 4);

3 - відповідачу 1 (АДРЕСА_6);

4 - відповідачу 2 (Хмельницька обл., м. Кам'янець-Подільський, пров. Гімназичний, 1).

5- треті особі АДРЕСА_5