ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р.Справа № 923/1424/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність серії НВО №399503 від 26.12.2016;

від відповідача (фізичної особи - підприємця ОСОБА_2) - ОСОБА_3, довіреність серії НВХ №893009 від 02.07.2016;

від відповідача (фізичної особи - підприємця ОСОБА_4) - ОСОБА_3, довіреність серії НВІ №391990 від 21.10.2016;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Херсонської області від 14.02.2017

у справі №923/1424/16

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

до відповідачів:

- фізичної особи - підприємця ОСОБА_2;

- фізичної особи - підприємця ОСОБА_4;

про усунення перешкод в користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 14.02.2017 у справі №923/1424/16 (суддя М.К. Закурін) позовні вимоги задоволено повністю: зобов'язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (далі- ФОП ОСОБА_2) та фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 (далі- ФОП ОСОБА_4) усунути перешкоди у користуванні фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (далі- ФОП ОСОБА_5) кіосками НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які знаходяться всередині будівлі АДРЕСА_1 згідно план-схеми "Великолепетиського ринку" за адресою: АДРЕСА_2 шляхом їх звільнення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 14.02.2017 у справі №923/1424/16 скасувати повністю та прийняти нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 25.04.2017 оголошувалась перерва до 09 год. 30 хв. 23.05.2017.

В засіданні суду 23.05.2017 представник відповідачів апеляційну скаргу підтримав; представник позивача проти її задоволення висловив заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради №72 від 24.09.2014 "Про об'єднання об'єктів нерухомого майна в цілісний майновий комплекс "Великолепетиський ринок" та присвоєння єдиного адресного номеру" об'єкти нерухомого майна:

- нежитлова будівля, загальною площею 76,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

- нежитлова будівля, загальною площею 902,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- нежитлова будівля, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 27,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;

- нежитлова будівля, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_2", загальною площею 77,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5;

об'єднані в цілісний майновий комплекс "Великолепетиський ринок" та їм присвоєна адреса: АДРЕСА_2 (а.с.85).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №87714384 від 22.05.2017 (а.с.212-218) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками цілісного майнового комплексу "Великолепетиський ринок", розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Складовими частинами вказаного об'єкту нерухомого майна є будівля ринку (літ.А), магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (літ.Б), нежитлова будівля (літ.В), магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» (літ Г).

Відповідно до технічного паспорту на будівлі Великолепетиського ринку до складу будівлі ринку (літ.А) входить торгівельне приміщення №14, загальною площею 18,2 кв.м (а.с. 72), а згідно з план-схемою ринку це приміщення є кіосками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с. 123).

01.12.2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали з кооперативним підприємством "Великолепетиський ринок" договір відповідального зберігання з правом користування (а.с.92), за умовами якого останнє прийняло на відповідальне, безоплатне зберігання на строк до 31.12.2017 цілісний майновий комплекс, загальною площею 1081 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з пунктом 2.3 вказаного договору кооперативне підприємство має право користуватися майном, переданим на зберігання для своїх власних потреб за умови використання майна за його цільовим призначенням, у тому числі з правом передачі його в оренду.

За актом приймання-передачі від 01.12.2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передали, а кооперативне підприємство "Великолепетиський ринок" прийняло цілісний майновий комплекс загальною площею 1081 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.93).

В подальшому 01.11.2016 кооперативне підприємство "Великолепетиський ринок" («наймодавець») уклало з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 («наймач») договір найму, за умовами якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування цілісний майновий комплекс "Великолепетиський ринок", який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.119-120).

Згідно з пунктами 1.2, 6.1 цього договору об'єкт найму передається у тимчасове платне користування для використання за призначенням; строк дії договору з 01.11.2016 по 31.12.2017.

На виконання умов договору між вказаними особами складено акт приймання-передачі об'єкта найму від 01.11.2016, в якому зазначено, що загальна площа переданого об'єкту складає 1081,3 кв.м (а.с.120-на звороті).

Із змісту листа відповідача ФОП ОСОБА_4 від 26.09.2016 (а.с. 101) вбачається, що впродовж тривалого часу з 1996 року він та його дружина - інший відповідач у справі - ФОП ОСОБА_2 на підставі усної угоди орендували торгівельну точку у критому павільйоні "Великолепетиського ринку". Те, що ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_2 здійснювали реалізацію продукції на ринку в приміщеннях кіосків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 підтверджується іншими матеріалами справи (а.с.98, 99, 222).

За твердженням позивача, на даний час відповідачі на ринку не з'являються, проте зайняті ними кіоски НОМЕР_1, НОМЕР_2 не звільняють; вимоги ФОП ОСОБА_5 про звільнення торгівельної точки від майна та речей відповідачів, передачу ключей (а.с.100, 220) залишені останніми без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком господарського суду першої інстанції враховуючи наступне.

Позивач набув у користування майновий комплекс "Великолепетиський ринок". Набуття ним речового права на вказаний майновий комплекс грунтується на правових положеннях Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Зокрема, статтею 395 Цивільного кодексу України визначається, що речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); 5) інші речові права на чуже майно, які встановлені законом.

Із змісту вказаної норми слідує, що суб'єкти цивільно-правових відносин не можуть своєю волею створювати якісь різновиди речових прав на чуже майно, а права суб'єкта на річ можна віднести до категорії речових лише якщо вони поіменовані як такі у законі.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

З наведеного переліку слідує, що право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки підлягає державній реєстрації та, фактично, віднесене до речових прав.

Згідно з статтею 794 Цивільного кодексу України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державні реєстрації.

Таким чином, найм (оренда) нерухомого майна зі строком менш ніж три роки не віднесений законодавцем до переліку речових прав, проте виходячи з правового поняття речового права (яким є сукупність правових інститутів, норми яких забезпечують особі можливість здійснювати належні їй суб'єктивні цивільні права щодо впливу на річ, яка знаходиться в її господарюванні, за своєю волею або без щоразового погодження своєї волі з волею інших, причетних до цієї речі, осіб), його теж слід відносити до речового права з усіма правовими наслідками, які цьому супутні.

Положеннями статті 396 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 391 глави 29 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм законодавчих актів дозволяє зробити висновок, що позивач має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні переданим йому за договором від 01.11.2016 майном.

Зазначеними вище матеріалами справи підтверджується не лише факт набуття позивачем у користування цілісного майнового комплексу «Великолепетиський ринок», до складу якого входять зайняті відповідачами кіоски, а також наявність фактичного обмеження доступу позивача до спірних кіосків через вчинення відповідачами перешкод у цьому.

Враховуючи викладене, а також те, що між сторонами не існує договірних відносин щодо спірних кіосків і вони перебувають у користуванні відповідачів не на підставі договору, укладеного з позивачем, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачами не зазначено та не доведено належними в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами наявності будь-яких правових підстав для зайняття кіосків, що знаходяться в середині будівлі, право користування якою належить ФОП ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що ФОП ОСОБА_2 не здійснювала торгівельну діяльність на ринку, а тому є неналежним відповідачем, спростовуються змістом викладеної нею у листі від 26.09.2016 інформацією (а.с.222).

Безпідставними є також посилання апелянта на відсутність речових прав власників у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з огляду на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію за вказаними особами права власності на цілісний майновий комплекс «Великолепетиський ринок», розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.212-218).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на цілісний майновий комплекс «Великолепетиський ринок» не скасовані, договори купівлі-продажу ними вказаного нерухомого майна недійсними не визнані, як не визнані недійсними і договори, укладені між зазначеними особами та кооперативним підприємством «Великолепетиський ринок» від 01.12.2015, а також між останнім та позивачем від 01.11.2016.

Стаття 204 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов'язки, доки ця презумція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №3-231гс15.

Не приймаються до уваги колегією суддів і посилання скаржника на те, що план-схема Великолепетиського ринку не затверджена органом місцевого самоврядування, оскільки дія Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 №868, розповсюджується виключно на юридичних осіб. Визначення ж наявності чи відсутності протизаконності господарської діяльності позивача, яка полягає у відсутності статусу юридичної особи, який є необхідним для надання послуг з обслуговування та утримання торгівельних місць відповідно до пункту 3 вказаного Положення, не стосується предмету даного спору, а підтвердження або спростування зазначених обставин не входить до предмету доказування у цій справі та не спростовує незаконність зайняття відповідачами об'єктів нерухомого майна, право користування якими належить позивачеві.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення від 14.02.2017 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 14.02.2017 у справі №923/1424/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 26.05.2017.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна