КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2017 р. Справа№ 910/20833/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Гончарова С.А.
Тищенко А.І.

за участю представників сторін:
від позивача: Матієнко О.Б. дов. №350/153/811/пс від 29.12.2016р.
від відповідача: не з`явились
від третьої особи: не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017р.

у справі № 910/20833/16 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил
Збройних Сил України)
до Публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна
про стягнення 11 418,66 грн.

В судовому засіданні 17.05.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016р. Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, далі позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна (далі третя особа) про стягнення 11 418,66 грн., з яких основний борг - 7 140,00 грн., втрати від інфляції - 3 911,29 грн., 3 % річних - 367,37 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено гарантійні зобов`язання, взяті останнім на підставі гарантії забезпечення виконання договору про закупівлю № 230/08-Г від 26.08.2014 року за вих. № 24-05-2143, відповідач не сплатив на користь позивача грошові кошти в сумі 7 140,00 грн., які останній зобов`язався виплатити у разі порушення ТОВ РОСІНТЕК-УКРАЇНА обов`язків за договором від 27.08.2014 року № 151/14 про закупівлю товарів за державні кошти (лот № 8).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2017р. у справі №910/20833/16 у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017р. апеляційну скаргу позивача повернуто без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.97 ГПК України.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, позивач повторно звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм чинного законодавства України.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено належним чином засвідчену картку із зразками підпису посадової особи, що підписала вимогу, яка засвідчена належним чином згідно вимог п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 та п. 2.9.22 наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 200 від 16.09.2013р., тобто, було виконано всі необхідні написи та реквізити для засвідчення копії картки із зразками підпису.
Крім того, скаржник вказує, що факт невиконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі підтверджується наказом Господарського суду міста Києва від 20.07.2015р. у справі № 910/13707/15, відповідно до якого кошти повинні бути стягнені з ТОВ ,,Росінтек-Україна на користь Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 20 706,00 грн. пені за прострочення поставки товару, 24 990,00 грн. штрафу за прострочення поставки товару, 24 990,00 грн. штрафу за відмову від поставки товару. Тобто, на думку скаржника, у військової частини наявні фактичні підстави для отримання гарантійної виплати від банку.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) апеляційну скаргу позивача 17.03.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Куксов В.В.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 12.04.2017р.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017р., зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) надати суду належним чином завірені документи, а саме: докази надсилання відповідачу листа про готовність до виконання умов договору від 01.09.2014р. за вих. №350/129/158/1870/ПС та належним чином завірені копії документів, які були долучені до вимог про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 7 140,00 грн. №350/129/138/3078/ПС від 04.12.2014р. та №350/129/138/123/ПС від 20.01.2015р., надісланих на адресу ПАТ "Банк Михайлівський", згідно ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 17.05.2017р.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 17.05.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 17.05.2017р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились, причини їх неявки суду не відомі. Оскільки їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.
Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27.08.2014р. між Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Росінтек-Україна, як постачальником, укладено договір № 151/14 про закупівлю товарів за державні кошти, за змістом п.1.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання у 2014 році поставити замовникові товар, зазначений у пункті 1.2 та у специфікації товару (додаток №1 до договору), а замовник - прийняти та оплатити товар.
Найменування товару: лот № 8 авіаційні шини 720х320 м. або еквівалент, код 22.11.1. Шини та камери гумові нові, згідно Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010. Кількість товару зазначена у специфікації товару (Додаток № 1 до Договору).
Згідно зі специфікацією, пунктами 1.4 та 5.1 договору, товар постачається в термін до 01 листопада 2014 року. Товар постачається після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару.
Як вбачається з п. 5.4 договору, перехід права власності та ризиків на товар відбувається після розвантаження на склад та передачі його в розпорядження вантажоотримувача замовника. При передачі товару повинні бути оформленні (надані) наступні приймально-здавальні документи:
- видаткова накладна постачальника, яка виписується в чотирьох примірниках;
- акт прийому (форма № 4, затверджена наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 № 690) в чотирьох примірниках;
- копія сертифікату якості (сертифікат відповідності) підприємства-виробника;
- оригінал або нотаріально завірена копія документа, який підтверджує виготовлення товару підприємством-виробником.
Датою виконання зобов`язань постачальника з постачання товару є дата затвердження замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акту прийому поставленого товару (форма - додаток № 4 до договору). Зазначений акт затверджується замовником у термін не пізніше ніж п`ять днів від дати отримання військовою частиною НОМЕР_2 документів, які визначено у пункті 4.1 договору (п. 5.5 договору).
У відповідності до підпункту 6.2.1 договору замовник має право зменшити обсяги закупівлі товару та загальну суму договору в залежності від реального фінансування видатків на цілі, передбачені специфікацією товару. Замовник у 10 (десятиденний) строк з дня отримання інформації про зменшення бюджетних призначень на цілі, передбачені умовами договору, письмово повідомляє постачальника про зменшення обсягу закупівлі товару, у такому випадку сторони вносять відповідні зміни до договору.
Сторонами у п. 11.6 договору передбачено, що постачальником внесено забезпечення виконання умов договору в розмірі 7 140,00 грн. Вид надання забезпечення виконання договору про закупівлю: гарантія (безвідклична, безумовна банківська гарантія, оформлена відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України від 15.12.2014 № 639).
Публічним акціонерним товариством ,,Банк Михайлівський надано Військовій частині НОМЕР_1 гарантію забезпечення виконання договору про закупівлю від 26.08.2014р. №231/08-Г за вих. №24-05-2143. В зазначеній гарантії викладено такі умови:
«ПАТ БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ, як гарант, зобов`язується виплатити військовій частині НОМЕР_1 , як бенефіціару, будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що 7 140,00 грн літерний код валюти - UAH, після одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара, який бенефіціар заявляє щодо невиконання або несвоєчасного виконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.
Гарант в десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної Гарантії, та перераховує на рахунок бенефіціара суму, яка визначена в цій Гарантії.
Гарант має право відмовити бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи:
- не відповідають умовам Гарантії;
- подані гарантові по закінчення строку дії Гарантії.
Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу гаранта: 01001, м. Київ, провулок Рильський, буд. 10-12/3, разом з:
- копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал (ТОВ РОСІНТЕК-УКРАЇНА) не виконав свої зобов`язання за договором;
- карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Термін банківської гарантії до 31 січня 2015 року включно.
Зобов`язання гаранта за цією Гарантією припиняються, зокрема, закінченням строку, на який видана Гарантія».
Позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою від 04.12.2014р. №350/129/138/3078/пс, у якому зазначав, що принципалом - ТОВ ,,Росінтек-Україна не поставлено товар, що є несвоєчасним виконанням останнім своїх зобов`язань за договором, а тому бенефіціар вимагав від гаранта виплатити 7 140,00 грн.
В додатках до даної вимоги зазначено про надання: завіреної копії повідомлення № 350/129/138/1870/пс; завіреної копії доповіді про порушення строків постачання; завіреної копії картки зі зразками підписів; завіреної копії гарантії забезпечення виконання договору про закупівлю № 230/08-Г.
Вимогу підписано тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Сідаш В.В.
За результатами розгляду вимоги позивача, викладеної у листі від 04.12.2014р. №350/129/138/3078/пс, відповідачем листом від 19.12.2004р. № 24-02-4928 відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою та не надано відповідачеві всіх належних чином оформлених документів, передбачених Гарантією, а саме: 1) картку із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчені бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі, яким, крім іншого, є договір від 27.08.2014 року № 151/14, що повинен містити предмет, який відповідає умовам Гарантії та строки виконання поставки товарів, що є простроченими, як вказано у вимозі.
Позивач звернувся до відповідача з повторною вимогою, викладеною у листі від 20.01.2015р. № 350/129/138/133 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 7 140,00 грн., встановлених Гарантією.
В додатках до даної вимоги зазначено про надання: листа Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи; завіреної копії договору від 27.08.2014 № 151/14.
Дану вимогу підписано командиром військової частини НОМЕР_1 Байдак Ю.А.
За наслідками розгляду відповідачем повторної вимоги позивача, банк у своєму листі від 03.02.2015 листом за № 24-05-1548 зазначив, що бенефіціар не дотримався умов Гарантії та не надав банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених Гарантією, а саме: 1) картку із зразками підпису посадової особи бенефіціара (оригінал), що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором. Як зазначив гарант у даному листі, відповідно до умов договору принципал повинен був поставити товар у термін до 01 листопада 2014 року, після відправлення бенефіціаром принципалу повідомлення про готовність виконання умов договору. Однак, позивачем надано копію такого повідомлення, але не надано доказів його відправлення у зв`язку із чим не вбачається можливим зробити висновок, що строк виконання зобов`язань за договором настав і з боку принципала існує порушення.
Таким чином, спір між сторонами справи виник внаслідок невиконання відповідачем, як гарантом, його зобов`язань за Гарантією.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначав, що відповідач, як гарант, не виконав умови гарантії та не сплатив бенефіціарові кошти в розмірі 7 140,00 грн., які позивач просив стягнути в судовому порядку. Крім того, за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 3 911,29 грн. та 3% річних в розмірі 367,37 грн. на підставі ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів, враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на наступне.
Положеннями ст. 560 ЦК України закріплено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, (далі - Положення) визначено, що гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 ЦК України унормовано, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Частиною 1 статті 565 ЦК України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Отже, з аналізу законодавчо закріплених вимог до гарантії та з умов гарантії слід дійти висновку, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 № 3-63гс11.
Умовами Гарантії від 26.08.2014р. № 24-05-2143 визначено, що Письмова вимога бенефіціара має бути відправлена на адресу гаранта разом з копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал - ТОВ ,,Росінтек-Україна не виконав свої зобов`язання за договором та карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Тобто, умовами Гарантії визначено, що картка із зразками підпису посадової особи бенефіціара надається бенефіціаром гарантові у вигляді оригіналу.
Водночас, в додатках до вимоги від 04.12.2014 зазначено про надання завіреної копії картки зі зразками підписів, у вимозі від 20.01.2015 про надання листа Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи, однак, не оригіналу картки зі зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, який посвідчено нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
При цьому, посилання апелянта на ту обставину, що картка із зразками підпису посадової особи, що підписала вимогу засвідчена належним чином згідно з вимогами п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 та п. 2.9.22 наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 200 від 16.09.2013, тобто, на його думку, було виконано всі необхідні написи та реквізити для засвідчення копії картки із зразками підпису, колегією суддів відхиляються, оскільки гарантією передбачено надання саме оригіналу такої картки, а п. 2.9.22 зазначеного позивачем наказу № 200 від 16.09.2013 та п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 регулюють засвідчення копій документів.
Щодо надання визначених гарантією копій засвідчених бенефіціаром відповідних документів, які підтверджують, що принципал не виконав свої зобов`язання за договором, колегія суддів зазначає наступне.
З вищевказаних вимог позивача, а саме, з додатків до вимог, зазначених нижче, вбачається, що до вимоги від 04.12.2014р. № 350/129/138/3078пс позивачем було додано, зокрема, завірену копію повідомлення №350/129/138/1870/пс; завірену копії доповіді про порушення строків постачання, завірену копію картки із зразками підписів, завірену гарантію забезпечення виконання договору про закупівлю №230/08-Г; а до вимоги від 20.01.2015р. № 350/129/138/133 - лист ГУ Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи , завірену копію договору від 27.08.2014р. № 151/14.
Водночас, в зазначених додатках та в матеріалах справи відсутні докази надсилання повідомлення № 350/129/138/1870/пс від 01.09.2014р. про готовність до виконання умов договору на адресу принципала, та, відповідно, отримання його останнім, що є суттєвим для встановлення обставин невиконання зобов`язань за договором з огляду на те, що умовами договору та специфікацією до договору сторони погодили, що товар постачається в термін до 01 листопада 2014 року, та товар постачається після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару.
Додані позивачем до вимоги від 04.12.2014р. № 350/129/138/3078пс завірена копія повідомлення №350/129/138/1870/пс та завірена копія доповіді про порушення строків постачання не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, якими можна підтвердити, що строк виконання зобов`язання настав та принципал не виконав свої зобов`язання за договором.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2015р. у справі №910/13707/15, яке набрало законної сили встановлено, що 30.12.2014р. Військовою частиною та Товариством було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої сторонами узгоджено на підставі пункту 1.3 Договору зменшити обсяг закупівлі до 0 (нуль) одиниць, 0,00 грн.
Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
В силу частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.
Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015р. у справі №910/13707/15, не може бути поставлене під сумнів.
З наведених фактичних обставин вбачається, що у принципала перед бенефіціаром фактично відсутні зобов`язання за договором закупівлі. Тобто, зобов`язання, за яке відповідач несе зобов`язання, фактично припинило своє існування до закінчення терміну дії Гарантії, а тому й не може бути простроченим.
Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було надано гаранту документів, надання яких передбачено гарантією, що, в свою чергу свідчить про правомірність його відмови в задоволенні вимог про сплату коштів за гарантією, оскільки таке право гаранта визначене як ст. 565 ЦК України, так і умовами гарантії.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено і документально не підтверджено того факту, що ним було додано до своїх вимог ті документи, які передбачені Гарантійним листом та необхідні для задоволення гарантом вимог бенефіціара, зокрема, оригіналу картки із зразками підписів та документів на підтвердження факту наявності прострочення принципалом зобов`язання за договором закупівлі, у той час, як згідно з угодою від 27.08.2014 № 151/14, зобов`язання у принципала перед бенефіціаром за договором закупівлі відсутнє.
Оскільки позовні вимоги про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції є похідними від основної суми боргу, та судом встановлено безпідставність заявлених вимог в частині основного боргу, похідні вимоги також задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Крім того, на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016р. № 14/БТ ,,Про віднесення Публічного акціонерного товариства ,,Банк Михайлівський до категорії неплатоспроможних Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 ,,Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ,,Банк Михайлівський та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку та рішення від 13.06.2016 року № 991 ,,Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ ,,Банк Михайлівський.
Згідно з даними рішеннями розпочато процедуру виведення ПАТ ,,Банк Михайлівський з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22.07.2016 р. включно.
Рішенням Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016р. (далі - Рішення НБУ № 124-рш) відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ ,,Банк Михайлівський.
На підставі Рішення НБУ № 124-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування винесено Рішення № 1213 від 12.07.2016р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ ,,Банк Михайлівський та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ ,,Банк Михайлівський Ірклієнку Юрію Петровичу строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 1702 від 01.09.2016 змінено Уповноважену особу фонду на ліквідацію ПАТ ,,Банк Михайлівський та призначено Волкова О.Ю.
В умовах здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації діяльність Банку регламентується спеціальним законодавством, зокрема, Законом України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Відповідно до абз. 3 п. 2 та п. 3 ст. 46 Закону з дня призначення Уповноваженої особи, строк виконання всіх грошових зобов`язань банку вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Відповідно до ч. 1 статті 49 Закону Уповноважена особа припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
Посилання апелянта на підтвердження факту невиконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі наказом Господарського суду міста Києва від 20.07.2015р. у справі № 910/13707/15, яким з ТОВ ,,Росінтек-Україна стягнуто штрафні санкції за прострочення поставки, не спростовують обставин про невідповідність доданих до вимоги документів умовам гарантії, оскільки наказ суду від 20.07.2015, на який посилається скаржник, датований пізніше від моменту пред`явлення вимоги, і до вимоги він не додавався.
Враховуючи, що судом першої інстанції, крім іншого, правильно встановлено обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, доводи апелянта щодо скасування рішення є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017р. у справі №910/20833/16 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017р. у справі №910/20833/16 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/20833/16 повернути до Господарського суду міста Києва .
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко