РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа № 902/185/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 у справі № 902/185/17 (суддя Тісецький С.С.)

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" (вул. Пушкіна, 54, м. Кам'янка, Черкаська обл., 20801) в особі ліквідатора ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 18035)

до: Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" (вул. 50-річчя СРСР, 17, смт. Чечельник, Вінницька обл., 24800)

про стягнення 1 762 127,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 у справі №902/185/17 (суддя Тісецький С.С.) за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 до державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" про стягнення 1762127,36 грн., відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, що міститься у прохальній частині позовної заяви б/н від 01.02.2017 року (вх.№ 189/17 від 17.02.2017 року) та позовну заяву № б/н від 01.02.2017 року на 5-ти аркушах разом з матеріалами на 10-ти аркушах та поштовий конверт повернуто ліквідатору ТОВ "Українські національні напої" ОСОБА_2

Ухвала господарського суду мотивована тим, що звільнення позивача від сплати судового збору є правом, а не обовязком суду. Зважаючи на приписи Закону України «Про судовий збір», постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 №01-06/2093/15 суд вважає, що посилання позивача на банкрутство підприємства, відсутність коштів для сплати судового збору та відсутність активів, у даному випадку не може бути підставою для звільнення позивача від сплати судового збору. Крім того, суд звертає увагу на те, що в разі відмови у задоволені даного позову, або у разі часткового задоволення позову, - у зв'язку із звільненням судом позивача від сплати судового збору, грошові кошти в сумі до 26 431,91 грн. до державного бюджету України не надійдуть, що є неприпустимим. Враховуючи викладене, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 у справі №902/185/17. Справу №902/185/17 направити до господарського суду Вінницької області для вирішення питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду.

Вважає, що господарським судом Вінницької області не повно досліджено наведені позивачем обставини підтверджуючі наявність підстав для звільнення ТОВ «Українські національні напої» від сплати судового збору та порушені процесуальні норми, закріплені в статтях 35, 43, 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», не враховані положення ст.ст. 1, 23, 24, 25, 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній до 19.01.2013). Також, апелянтом в тексті апеляційної скарги заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.04.2017 призначено її розгляд на 11.05.2017. Заяву про звільнення від сплати судового збору не задоволено, а відстрочено апелянту ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої"в особі ліквідатора ОСОБА_2 сплату судового збору в сумі 1600,00 грн. до 04.05.2017 включно та зобов'язано апелянта докази сплати судового збору в сумі 1600,00 грн. подати в судове засідання.

03.05.2017 на адресу суду від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції. В даному клопотанні просить суд доручити забезпечення відеоконференції господарському суду Черкаської області.

05.05.2017 на адресу суду від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 надійшла заява про відстрочку від сплати судового збору в якій просить суд вирішити питання щодо стягнення несплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги в порядку визначеному ст. 49 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги при винесенні судового рішення.

10.05.2017 на адресу суду від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 надійшло клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 11.05.2017 не з'явилися, про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та витягом з інтернет-сайту "Укрпошти" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який долучений до матеріалів справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 у справі № 902/185/17 по "19" травня 2017 включно. Розгляд справи відкладено на 17.05.2017. Доручено господарському суду Черкаської області забезпечити проведення відеоконференції 17.05.2017 об 11:00 у приміщенні господарського суду Черкаської області: 18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307 за участю представника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2

В судове засідання 11.05.2017 яке відбулось в режимі відеоконференції представник позивача та відповідача у судове засідання не з'явився, будь-яких клопотань з цього приводу суду не надали, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Крім того, згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку не з`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що враховуючи обмеження строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду досить коротким терміном, дана постанова приймається за відсутності представників позивача та відповідача, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, а також за наявними в матеріалах даної справи документами.

Додатково слід наголосити на тому, що неявка в судове засідання 11.05.2017 представника Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" ніяким чином не перешкоджає розгляду по суті апеляційної скарги позивача, оскільки оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви винесена виключно з мотивів порушення ТОВ "Українські національні напої" вимог процесуального законодавства та не зачіпає інтересів відповідача у даній справі, так як не стосується суті правовідносин між сторонами.

Відповідно до ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви.

Статтею 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшла висновку щодо необхідності скасування ухвали господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 у даній справі та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2017 ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" про стягнення 1 762 127,36 грн., з яких: 1 594 205,45 грн. інфляційних втрат та 167 921,91 грн. три відсотки річних.

Однак, як встановлено судом першої інстанції позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за подання до суду позовної заяви б/н від 01.02.2017 року (вх.№ 189/17 від 17.02.2017 року).

Відповідно, за подання даної позовної заяви, позивачем мало бути сплачено судовий збір у розмірі 1,5 відсотка від ціни позову, що становить 26 431,91 грн.

При цьому, у прохальній частині позовної заяви містилось клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивач зазначив, що 08.06.2010 господарським судом Черкаської області у справі № 10/1020 ТОВ "Українські національні напої" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, чим фактично встановлено неплатоспроможність даного суб'єкта господарювання, відповідно такий факт не підлягає доказуванню, оскільки вже був встановлений рішенням суду. Ліквідаційна процедура банкрута - ТОВ "Українські національні напої" здійснювалась на підставі ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній станом на 04.11.2012 року). Зазначені обставини самостійно вказують на незадовільний майновий стан ТОВ "Українські національні напої". Ліквідатором було встановлено, що за ТОВ "Українські національні напої" не зареєстровано рухоме та нерухоме майно, за винятком лише дебіторської заборгованості у ДП "Чечельницький спиртний завод", яка на даний момент підпадає під дію мораторію. Станом на сьогоднішній день залишок коштів на рахунках банкрута - 0 грн. 00 коп. Наведене виключає можливість сплати судового збору.

В підтвердження обставин, викладених в клопотанні, позивачем було додано, а саме: копія постанови господарського суду Черкаської області від 08.10.2010 у справі №10/1020 про визнання боржника ТОВ "Українські національні напої" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В мотивувальній частині даної постанови зазначено, що боржник припинив свою господарську діяльність, рух коштів на його банківському рахунку відсутній, коштів та майна боржника не виявлено.

Крім того, в якості доказів тяжкого майнового стану боржника були додана довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.04.2015 №20.1.0.0.0/7-20150423/575 в якій зазначено, що рахунок №0001 ТОВ «Українські національні напої» закрито 02.09.2009 та лист Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Київ» від 30.03.2015 №27.2/612 з випискою по рахунку ТОВ «Українські національні напої» в якій зазначено, що за період з 13.11.2002 по 30.03.2015 оборот коштів по рахунку №1801 становить 0,00 грн., по рахунку №1801 за період з 13.11.2002 по 25.03.2015 становить 0,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1, ч.1 ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (із змінами), банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобовязання встановлена господарським судом.

Отже наявні обставини, які свідчать про утруднення в здійсненні оплати позивачем судового збору при зверненні до господарського суду.

Відповідно до ч.1 ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) вжиття заходів досудового врегулювання господарського спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, з кожним із відповідачів (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - відповідно договір, проект договору, лист, який містить вимогу про укладання, зміну чи розірвання договору, відомості про пропозиції однієї сторони і розгляд їх у встановленому порядку, відповідь другої сторони, якщо її одержано, та інші документи; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - копія претензії, докази її надсилання відповідачу, копія відповіді на претензію, якщо відповідь одержано); 2) відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; 3) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; 4) обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви та порушення провадження у справі суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не заглиблюючись у суть позовних вимог та їх доведеність поданими доказами.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст.ст. 54-58 ГПК України.

Підстави повернення позовної заяви без розгляду визначені ст.63 ГПК України.

Зокрема, п.4 ч.1 цієї статті унормовано, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір».

Згідно із ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, насамперед, послався на розяснення, які містяться у пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відповідно до якої єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що пленум вищого спеціалізованого суду за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики дає роз'яснення рекомендаційного характеру з питань застосування спеціалізованими судами законодавства при вирішенні справ відповідної судової спеціалізації.

Частинами 1, 2 ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення ч. 2 ст. 8 Конституції України визначають, що її норми є нормами прямої дії.

Положення ч. 2 ст. 64 Конституції України не допускають обмеження права на судовий захист навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Це узгоджується з положеннями зазначеними в Загальній декларації прав людини, за якою кожен, у разі порушення його основних прав, наданих конституцією і законом, має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами (стаття 8).

Згідно ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно із ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.7, ч.1 ст.8 «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем було заявлено в тексті апеляційної скарги клопотання про звільнення від сплати судового збору, в задоволенні якого оскаржуваною ухвалою суду від 20.02.2017 відмовлено, посилаючись на право суду щодо звільнення позивача від сплати судового збору. Однак, на противагу даному праву суд першої інстанції мав можливість застосувати до позивача право передбачене ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» в якій зазначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, скориставшись своїм правом, передбаченого ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції надав би можливість ліквідатору вжити заходів, для предявлення до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, яка спрямована на реалізацію одного з основних повноважень ліквідатора передбаченого ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (із змінами) і в даному випадку у разі задоволення даної вимоги, банкрутом міг би бути погашений борг у сумі 9532,43 грн. перед ініціюючим кредитором Управлінням Пенсійного фонду України в Кам'янському районі, який є територіальним органом Пенсійного фонду України - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню та в подальшому призвело до припинення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої".

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція викладена у справі «ОСОБА_3 і ОСОБА_3 проти Румунії».

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви без розгляду, чим всупереч приписам статті 19 Конституції України, обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених статтею 129 Конституції України.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Частиною 7 ст. 106 ГПК України встановлено, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Тому, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню та відповідно справа №902/185/17 - передачі на розгляд до господарського суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви в порядку, визначеному розділом IX Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що при прийнятті апеляційної скарги було відстрочено сплату судового збору по даній справі. Відповідно до п. 3.3 постанови пленуму «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року № 7, якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Згідно ст.4-5 ГПК України судові рішення у господарських судах викладаються у формі рішень, ухвал, постанов.

Судова колегія відзначає, що пунктом 4.8 постанови пленуму «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року № 7 визначено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч. 7 ст. 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Тобто розподіл суми судового збору в розмірі 1600,00 грн. пов`язаного з розглядом апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 у справі № 902/185/17 здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи № 902/185/17 згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

За наведених обставин, керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" в особі ліквідатора ОСОБА_2 задоволити, а ухвалу господарського суду Вінницької області від 20.02.2017 у справі № 902/185/17 скасувати.

2. Матеріали справи №902/185/17 повернути до господарського суду Вінницької області для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" (20801, вул. Пушкіна, 54, м.Кам`янка, Черкаська область, ) в доход

Державного бюджету України судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги в розмірі 1600 (тисячу шістсот) грн. 00 коп.

Доручити видачу судового наказу господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.