ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 р. Справа № 917/416/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "ПроКредитБанк", пр-т Перемоги, 107"А" м.Київ, 03115

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36021

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_2, 36009

про стягнення 1 635 179,97 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: Гнатенко О.М., дов. від 04.07.2017 р

від відповідача: ОСОБА_4, дов. № 494 від 05.04.2016р.

від третьої особи: не з»явився

Розглядається позов про стягнення 1 635 179,97 грн. заборгованості за договором про надання траншу № 1101.44287/FW1101.849 від 26.12.2013р., у тому числі 753 448,19 грн. основного боргу, 12 323,33 грн. процентів, 292 672,16 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, 576 736,29 грн. пені.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

06.04.2017р. позивачем подані письмові пояснення на виконання вимог суду від 22.03.2017р. (вх. № 4731 від 06.04.2017р.).

В судове засідання 23.05.2017р. позивачем надана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 753 448,19 грн. основного боргу, 12 323,33 грн. процентів, 292 672,16 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, 221 297,48 грн. пені.

Судом враховано рекомендації викладені в постанові Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", де вказано, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення про стягнення 1 279 741,16 грн. заборгованості, у тому числі 753 448,19 грн. основного боргу, 12 323,33 грн. процентів, 292 672,16 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, 221 297,48 грн. пені.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач відзив не надав.

Третя особа явку представника не забезпечила.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення строку розгляду спору, встановленого ст..69 ГПК України, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Справа розглядається за наявними матеріалами згідно ст..75 ГПК України.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи,

Між AT «ПроКредит Банк» (позивач) та ФОП ОСОБА_1 (відповідач) було укладено Рамкову угоду №FW1101.849 від 26.12.2013р.

Умовами даної угоди визначено, зокрема, наступне:

- п.2.1. Кредитор на підставі Угоди зобов'язується здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а Позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами

- п.4.1. За користування кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених Угодою та Кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених Угодою.

- п.4.2. Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним Кредитним у, договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 . календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

- п.4.4. У випадку прострочення погашення кредиту, Позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними Кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення .аборгованості до дати повного її погашення.

- п.8.1. Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у наступних випадках:

8.2.1. прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні;

8.2.2. наявності обставин вказаних п.п. 3.3.1. - 3.3.5. та/або порушення вимог п. 5.4, 9.2 Угоди;

- п.8.3. Вимога Кредитора про дострокове погашення кредиту (надалі - Вимога) здійснюється у письмовім формі та на вибір Кредитора вручається або передається Позичальникові у порядку, встановленому п. 12.2 Угоди.

- п.8.4. Позичальник зобов'язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п'яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо Кредитор вручив Вимогу) Позичальнику чи Поручителям Вимоги, якщо Інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані у такій Вимозі.

- п.8.6. У разі виникнення заборгованості Позичальника тривалістю понад ЗО (тридцять) календарних днів Позичальник зобов'язаний здійснити повис дострокове погашення кредиту, виданого на підставі Кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше ніж через З банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред'явив йому Вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором.

- п.10.1. При порушені, встановлених Договорами строків погашення грошових зобов'язань Позичальник сплачує штрафну неустойку у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п'ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, розмір неустойки збільшується до 1 % за умови подання Кредитором відповідного повідомлення Позичальнику про таке збільшення. Неустойку не може бути збільшено, якщо погашено не менш ніж 80 % усього боргу чи щомісячно погашається не менш ніж 30 % від суми заборгованості.

- п.10.4.Нарахування та сплата пені проводиться- за весь час існування заборгованості, без застосування, встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості. Понесені збитки відшкодовуються винною Стороною у повному розмірі понад неустойку.

Позивач вказує, що відповідно до умов Рамкової угоди №FW1101.849 від 26.12.2013р. він здійснив кредитування Відповідача на підставі Договору про надання траншу №1101.44287/FW1101.849 від 26.12.2013р., умовами якого визначено, зокрема, наступне:

розмір кредиту - 800 000,00 грн.;

строк користування - 120 місяців з моменту видачі кредиту

проценти : тип процентної ставки - змінювана, розмір процентів - 18,50

спосіб видачі кредиту - зарахування на рахунок позивача у кредитора.

Договором про внесення змін до договору траншу сторони вирішили внести наступні зміни до Договору про надання траншу Nb 1101.44287/FW1101.849 від 26.12.2013 p.:

- З моменту укладення цього Договору за користування кредитом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від періоду користування кредитом:

- Процентна ставка вступає в силу/припиняється автоматично з моменту настання/закінчення відповідного і періоду користування кредитом без необхідності внесення змін до Договору траншу.

Якщо у період з 12.01.2015 року по 10.03.2015 року (включно) Позичальник допустить порушення виконання його зобов'язань за Договором траншу строком понад ЗО календарних днів, то розмір процентів за користування і кредитом встановлюється у розмірі 22,01 (двадцять дві цілих одна сота) % річних з моменту відправлення Кредитором відповідного повідомлення Позичальнику про зміну розміру процентів.

На підтвердження факту виконання обов"язку щодо надання кредиту за договором позивачем надано копію меморіального ордеру № 194945521_206973679 від 26.12.2013р.

За даними позивача, відповідач порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість, тому вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 1 279 741,16 грн. заборгованості, у тому числі 753 448,19 грн. основного боргу, 12 323,33 грн. процентів, 292 672,16 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, 221 297,48 грн. пені (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, останній за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним. При цьому відповідно до ст. 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (редакція, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У відповідності з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За своєю правовою природою договір про надання траншу № 1101.44287/FW1101.849 від 26.12.2013р. є кредитним договором, згідно якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Факт кредитування відповідача підтверджується матеріалами справи та не оскаржено відповідачем.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Отже, укладений кредитний договір є підставою для виникнення у відповідача грошових зобов'язань з повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування ним.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, надавши відповідачу кредитні кошти, належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором. Дана обставина відповідачем не спростована.

За приписами ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України відповідач кредит не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. Дана обставина відповідачем не спростована. Отже, строк повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, є таким, що настав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 753 448,19 грн. основного боргу, 12 323,33 грн. процентів, 292 672,16 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Сторони узгодили, що що у випадку прострочення встановлених цим Договором строків погашення грошових зобов'язань Позичальник сплачує Кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п'ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» «Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач, посилаючись на умови договорів нарахував відповідачу 221 297,48 грн. пені за період прострочення з 06.04.2015р. по 03.10.2015р.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1221 297,48 грн. пені за період прострочення з 06.04.2015р. по 03.10.2015р., суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір згідно ст.49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36021 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредитБанк", пр-т Перемоги, 107"А" м.Київ, 03115 () 753 448,19 грн. основного боргу, 12 323,33 грн. процентів, 292 672,16 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, 221 297,48 грн. пені, 19 196,12 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.05.2017р.

Суддя О.А.Киричук