Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

17 травня 2017 року Справа №927/377/17

За ПОЗОВОМ: Заступника прокурора Чернігівської області

вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000

в інтересах держави

В особі: Позивача-1: Державного агентства лісових ресурсів України

вул. Ш. Руставелі, 9-а, м. Київ, 01601

Позивача-2: Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства

вул. П'ятницька, 8, м. Чернігів, 14000

До ВІДПОВІДАЧА: Товариства з обмеженою відповідальністю "Великий бір"

вул. П. Куліша, 115, м. Борзна, Чернігівська область, 16400

Про розірвання договору

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача-1: не зявився.

Від Позивача-2: не зявився.

Від Відповідача: ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 20.04.2017.

ОСОБА_2 представник, довіреність №4 від 20.04.2017.

У розгляді справи прийняла участь прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3, посвідчення №010890 від 23.10.2012.

СУТЬ СПОРУ:

Заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Великий бір" про розірвання договору про умови ведення мисливського господарства, укладеного 25.10.2007 між Чернігівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Великий бір".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідачем при виконанні спірного договору порушено норми діючого законодавства у сфері лісового та мисливського господарства, а також умови договору, а саме: збудоване нерухоме майно, право власності на яке визнано за ТОВ "Великий бір" згідно з рішенням Борзнянського районного суду від 05.09.2012 у справі №2503/1096/2012, за відсутності у Відповідача відповідної згоди власника земельної ділянки для здійснення будівництва на мисливських угіддях та документів дозвільного характеру на початок виконання будівельних та інших робіт на земельній ділянці, декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Ухвалою суду від 18.04.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №927/377/17, розгляд справи призначено на 04.05.2017.

До початку судового засідання 04.05.2017 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду Позивачем-2 подано клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника Позивача-2 за наявними у справах документами у звязку з неможливістю забезпечити його явку в судове засідання.

До початку судового засідання 04.05.2017 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду представником Відповідача подано відзив на позовну заяву з додатком та заяву про застосування строків позовної давності.

У відзиві на позовну заяву Відповідачем викладені заперечення проти позову, зокрема, зазначено, що вказані Прокурором обєкти нерухомості розміщені на земельній ділянці площею 3,2600 га, кадастровий номер :03:000:0019, цільове призначення для ведення лісового господарства, яка була отримана ТОВ "Великий бір" у строкове тимчасове користування (оренду) від Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області за іншим окремим договором оренди в порядку, визначеному законодавством. Крім того, Законом України "Про мисливське господарство та полювання" та договором про умови ведення мисливського господарства встановлена процедура виявлення, попередження та усунення порушень користувачем, та в разі їх не усунення передбачена процедура припинення права користування угіддями, не зважаючи на яку Прокурор звернувся з позовом до суду.

У судовому засіданні 04.05.2017 Прокурор надала клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Крім того, Прокурор надала клопотання про витребування, відповідно до ст.38 Господарського процесуального кодексу України, у Борзнянському районному суді Чернігівської області справи №2503/1096/2012, яке обґрунтовано тим, що у вказаній справі повинні міститися документи, на підставі яких ТОВ "Великий бір" було оформлено право власності на обєкти нерухомого майна в межах мисливських угідь.

Також у судовому засіданні Прокурор заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з відзивом на позовну заяву та документами, наданими Відповідачем.

Ухвалою суду від 04.05.2017 вищевказані клопотання Прокурора були задоволені, розгляд справи відкладено на 17.05.2017.

До початку судового засідання 17.05.2017 з Борзнянського районного суду Чернігівської області надійшли матеріали справи №2503/1096/2012.

Також до початку судового засідання 17.05.2017 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду Позивачем-2 подано клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника Позивача-2 за наявними у справах документами у звязку з неможливістю забезпечити його явку в судове засідання.

У судовому засіданні 17.05.2017 Прокурор надала письмові пояснення по суті спору з урахуванням заперечень, викладених Відповідачем у відзиві, та заяви про застосування строку позовної давності.

Прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Відповідача підтримав заперечення проти позову та заявив клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Суд долучив надані Прокурором та представником Відповідача документи до матеріалів справи.

Разом з тим, у судовому засіданні 17.05.2017 Прокурор заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості Позивачам викласти правові позиції по суті спору.

Дане клопотання Прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач-1 явки повноважного представника у судові засідання 04.05.2017 та 17.05.2017 не забезпечив, хоча Позивач-1 належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвал суду від 18.04.2017 та від 04.05.2017), наявні в матеріалах справи.

Про поважність причин незявлення представника Позивача-1 у судові засідання суд не повідомлено.

Жодних письмових заяв, клопотань чи пояснень від Позивача-1 ні до початку першого судового засідання, ні до початку другого не надійшло.

В свою чергу, Позивач-2 двічі надіслав клопотання про слухання справи без участі його представника та щодо результатів вирішення спору поклався на розсуд суду.

Враховуючи, що Позивач-1 та Позивач-2 належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте не скористалися своїм правом брати участь у судових засіданнях, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, заяв та клопотань від Позивача-1 не надійшло, від Позивача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його повноважного представника, суд доходить висновку про розгляд справи без участі представників Позивача-1 та Позивача-2.

Представником Відповідача в судовому засіданні 17.05.2017 було заявлено клопотання про витребування від Прокурора всіх додатків до листа Державного підприємства "Борзнянське лісове господарство" від 30.11.2016 №435 на імя Прокуратури Чернігівської області для зясування обставин пропуску позовної давності.

Дане клопотання судом залишено без задоволення, оскільки Державне підприємство "Борзнянське лісове господарство" є окремою юридичною особою та не є Позивачем по даній справі.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення Прокурора, представників Відповідача, суд,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням девятої сесії двадцять другого скликання Чернігівської обласної ради народних депутатів від 31.07.1997 "Про надання у користування мисливських угідь" надано у користування мисливські угіддя терміном на 15 років згідно з переліком користувачів мисливських угідь, в тому числі в межах Борзнянського району, користувачу Борзнянський держлісгосп, 154,2 тис.га.

Рішенням шістнадцятої сесії третього скликання Чернігівської обласної ради від 10.04.2001 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 31 липня 1997 року "Про надання у користування мисливських угідь" вилучено з користування Борзнянського держлісгоспу частину мисливських угідь Борзнянського району площею 25,8 тис.га та надано їх у користування ТОВ "Великий Бір" терміном на 25 років.

Вказаним рішенням також внесено зміни в додаток до рішення обласної ради від 31 липня 1997 року "Про надання у користування мисливських угідь", а саме: частину 2 п.3 "Переліку користувачів мисливських угідь" викладено в редакції, з якої вбачається, що користувачу Борзнянському держлісгоспу надано 128,4 тис. га мисливських угідь в межах району крім мисливського господарства ТОВ "Великий Бір", користувачу - ТОВ "Великий Бір" 25,8 тис.га з півночі від межі Борзнянського і Куликівського районів вгору по р.Десна по межі з Менським районом до умовного гирла р.Береза, зі сходу-вгору по руслу р.Береза до с.Ховми, з півдня від с.Ховми по асфальтовій дорозі на с.Красностав, с.Жданів, с.Оленівка, с.Берестовець, с.Комарівка до с.Дуболугівка Ніжинського району, з заходу від с.Дуболугівка Ніжинського району по межі Борзнянського та Куликівського району на північ по дорозі до р.Десна.

25 жовтня 2007 року між Чернігівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (Позивач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Великий Бір" (Відповідач) укладено договір про умови ведення мисливського господарства (далі-Договір).

У п.1.1. Договору зазначено, що рішенням Чернігівської обласної ради від 10.04.2001 року "Про внесення змін до рішення обласної ради від 31 липня 1997 року "Про надання у користування мисливських угідь" мисливські угіддя надані ТОВ "Великий Бір" терміном на 25 років, до 10.04.2026 року для ведення мисливського господарства загальною площею 25,8 тис.га.

Згідно з п.3.2. Договору він втрачає чинність з моменту офіційного оприлюднення рішення обласної ради про припинення користування мисливськими угіддями, або їх частини, ТОВ "Великий Бір".

Прокурор зазначає, що на момент укладення договору про умови ведення мисливського господарства від 25.10.2007 на території мисливських угідь, які передані в користування Відповідачу для ведення мисливського господарства, обєкти незавершеного будівництва, чи закінчені будівництвом будинки лісника, лазня, пташник та забійний пункт були відсутні.

Проте, в порушення п.2.1. Договору, ч.1 ст. 20 Лісового кодексу України та ч.5 ст.21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" Відповідач побудував на території мисливських угідь зазначені будівлі без дозволу власника земельної ділянки, чим грубо порушив умови спірного Договору.

З урахуванням зазначеного, Прокурор просить розірвати договір про умови ведення мисливського господарства від 25.10.2007, укладений між Чернігівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Великий Бір".

Досліджуючи позовні вимоги Прокурора та заперечення на них, суд відмічає наступне.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.188 Господарського кодексу України:

« 1. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.»

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.651 Цивільного кодексу України:

1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.»

В постанові по справі 6-75цс13 від 18 вересня 2013 року Верховний Суд України дійшов наступних висновків:

«Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Таких по суті висновків дійшли й суди касаційної інстанції, постановляючи вказані в заяві для прикладу судові рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.»

З викладеного вбачається наступне.

По-перше, звертатися з позовом про розірвання договору у разі істотного його порушення може лише сторона по договору.

По-друге, істотним є таке порушення стороною договору, коли таким порушенням саме іншій стороні по договору завдана шкода таким порушенням, внаслідок чого саме ця друга сторона по договору значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Першим Позивачем по справі Прокурор визначив Державне агентство лісових ресурсів України.

Дане агентство не є взагалі стороною спірного договору, а відповідно:

· не могло ні на що розраховувати саме як сторона по спірному договору при його укладенні;

· йому не могла бути завдана шкода істотним порушенням спірного договору саме як стороні по договору, внаслідок чого дане агентство значною мірою позбавилося б того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що Державне агентство лісових ресурсів України не є в даному випадку належним Позивачем по справі про розірвання спірного Договору.

Другим Позивачем Прокурором визначено Чернігівське обласне управління лісового та мисливського господарства, яке є стороною спірного Договору.

Разом з тим, єдиною підставою розірвання зазначеного Договору Прокурор визначає порушення Відповідачем п.2.1. Договору, ч.1 ст. 20 Лісового кодексу України та ч.5 ст. 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", а саме будівництво Відповідачем будівель на території мисливських угідь без дозволу власника земельної ділянки.

Дійсно, відповідно до п.2.1. Договору ТОВ "Великий Бір" має право у встановленому законодавством порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди.

Аналогічно згідно з ч.5 ст.21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання"

«Для потреб мисливського господарства користувачі мисливських угідь мають право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди.»

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.18 Лісового кодексу України в редакції, чинній з 29.03.2006 (набрання чинності новою редакцією даного Кодексу) і до даного моменту, тобто, в редакції, чинній до моменту укладення спірного Договору:

«Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.»

Згідно з п.6 ст.31 вказаного Кодексу у наведеній редакції:

«Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території:

6) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.»

Відповідно до п.4 ст.32 вказаного Кодексу у наведеній редакції:

«Районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території:

4) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення.»

Таким чином, Чернігівське обласне управління лісового та мисливського господарства не було та не є розпорядником (власником) земельної ділянки, на якій здійснено будівництво.

Прокурором та Позивачем-2 також не представлено суду доказів, що дане Управління було законним землекористувачем даної земельної ділянки, а саме, що дана земельна ділянка належала Управлінню на момент будівництва на праві постійного або тимчасового (оренди) користування.

Прокурором та Управлінням не представлено суду жодних належних та допустимих письмових доказів, яка взагалі шкода завдана саме Управлінню саме як стороні спірного Договору та саме вищевказаним будівництвом та чого саме внаслідок цього будівництва Управління значною мірою позбавилося порівняно з тим, на що воно розраховувало при укладенні спірного Договору.

Згідно з ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України:

«Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.»

В постанові по справі №3-1125гс16 від 30 листопада 2016 року Верховний Суд України відзначив наступне:

«Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Натомість суд касаційної інстанції не спростував зазначених висновків суду апеляційної інстанції, залишив поза увагою той факт, що судом першої інстанції в рішенні не зазначено такий обовязковий для оцінки компонент, як зясування таких питань: чи є цивільний інтерес третьої особи (позивача) порушеним фактом вчинення оспорюваних правочинів, у чому відповідне порушення полягає, чи є сам факт визнання судом відповідних договорів недійсними тим правовим засобом, що ефективно захистить цивільний інтерес третьої особи.»

Крім вищевикладеного, Прокурором та Позивачем-2 не представлено суду доказів, які саме права або охоронювані законом інтереси саме Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства порушені в даному випадку та яким чином саме обраний Прокурором спосіб захисту у вигляді розірвання спірного Договору ефективно захищає або відновлює ці права або інтереси.

При цьому, суд приймає до уваги наступне.

Згідно з п. «ґ» ч.1 ст.95 Земельного кодексу України:

«Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.»

Відповідно до ч.1 ст.102-1 даного Кодексу:

«Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.»

Згідно з ч.3 ст.21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання"

«Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.»

Таким чином, правовідносини з приводу будівництва на земельних ділянках є земельними правовідносинами між власником або користувачем земельної ділянки та забудовником, а не правовідносинами, повязаними з веденням мисливського господарства, між відповідним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.

Зазначення відповідних положень у ч.1 ст.20 Лісового кодексу України, ч.5 ст.21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та п.2.1. Договору є лише похідним дублюванням зазначених норм земельного законодавства, оскільки безпосередньо власники земельних ділянок або їх користувачі не є сторонами правовідносин та договорів про умови ведення мисливського господарства, а отже безпосередньо лише даними нормами або договорами не можуть встановлюватися їх права та обовязки.

Зазначений висновок суду додатково підтверджується ч.6 ст.21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", згідно з якою:

«Відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами.»

Згідно з ч.ч.1,3 ст.376 Цивільного кодексу України, на яку, до речі, посилається в своїх письмових поясненнях від 17.05.2017 Прокурор:

«Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.»

Таким чином, законний, належний та ефективний захист особи, якій дійсно самочинним будівництвом порушено права або охоронювані інтереси, і якою є саме власник земельної ділянки або її законний користувач, здійснюється саме предявленням позову таким власником або користувачем (або в їх інтересах) про знесення такого самочинного будівництва, а не обраним Прокурором способом і не в інтересах обраних Прокурором осіб.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 05.09.2012 у справі №2503/1096/2012 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ТОВ "Великий Бір" про усунення перешкод у здійсненні права користування майном відмовлено, визнано за ТОВ "Великий Бір" право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме будинок мисливця вартістю 814971 гривня, за №40-Г/1, розташований у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, будинок мисливця вартістю 528666 гривень, за №40-Г/2, розташований у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, будинок мисливця вартістю 500700 гривень, за №40-Г/3, розташований в с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, будинок мисливця вартістю 1788932 гривень, за №40-Г/4, розташований у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, будинок мисливця вартістю 392413 гривень, за №40-Г/5, що знаходяться у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, будинок мисливця вартістю 1866802 гривні, за №40-Г/6, що знаходиться у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, лазню вартістю 375903 гривні, за №40-Г/4, що знаходиться у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, пташник вартістю 859146 гривень, за №40-Г/4, що знаходиться у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній, та забійний пункт вартістю 58828 гривень, за №40-Г/4, що знаходиться у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області по вулиці Набережній.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 05.09.2012 у справі №2503/1096/2012 набрало законної сили 18.09.2012, що вбачається з відповідної відмітки про набрання рішенням законної сили на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України Про доступ до судових рішень:

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Таким чином, дані Єдиного державного реєстру судових рішень є офіційною інформацією.

При цьому, рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 05.09.2012 у справі №2503/1096/2012 встановлено наступне:

«Як було встановлено в судовому засіданні, що підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_4 не є власником будівель, які розташовані на території виробничої бази ТОВ «Великий Бір», оскільки здійснив їх будівництво самочинно, земельну ділянку для їх розміщення не отримував, до контролюючих органів щодо погодження місця розташування об'єктів, отримання дозволу на їх будівництво, введення в експлуатацію не звертався, також його право власності на спірні об'єкти нерухомого майна у встановленому порядку не зареєстроване, тому суд вважає, що ОСОБА_4 не має права вимагати від ТОВ «Великий Бір» усунення перешкод у здійсненні ним права користування цим майном.»

Тобто, даним рішенням суду встановлено, що будівництво цих будівель здійснив саме ОСОБА_4, а не ТОВ «Великий бір».

Посилання Прокурора, що ОСОБА_4 є співзасновником ТОВ «Великий бір» судом не приймаються, оскільки Прокурором не представлено суду належних та допустимих доказів, що при будівництві громадянин ОСОБА_4 діяв не від власного імені та у власних інтересах, а від імені та в інтересах саме ТОВ «Великий бір».

Доводи Прокурора, що рішення Борзнянського районного суду від 05.09.2012 по справі №2503/1096/2012 прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права, тому не може слугувати належним та допустимим доказом по справі, судом не приймаються, оскільки ні Прокурор, ні господарський суд не є відповідним апеляційним судом цивільної юрисдикції, який може надавати такі оцінки зазначеному рішенню Борзнянського районного суду, здійснювати переоцінку висновків зазначеного суду та доказів по зазначеній справі, на підставі яких суд дійшов таких висновків.

В свою чергу, судом не приймаються посилання Відповідача на ч.3 ст.30 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", оскільки в даній частині не йдеться саме про можливість, підстави та порядок розірвання договорів про умови ведення мисливського господарства, а отже Відповідачем не доведено, що дана частина стосується заявленого предмету позову.

Також, судом не приймаються посилання Відповідача на норми ст.23 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" з наступних підстав.

Як вбачається з даної статті, предметом її регулювання є підстави та порядок припинення права користування мисливськими угіддями.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання"

«Мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.»

Проте, відповідно до ч.ч.1,3 ст.21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання":

«ОСОБА_1 мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь.

Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.»

Таким чином, регулювання та оформлення умов ведення мисливського господарства (та відповідно їх припинення) і регулювання та оформлення надання у користування мисливських угідь (та відповідно припинення такого права) не є тотожними поняттями, здійснюються в різному порядку та різними субєктами.

Разом з тим, в даному випадку Прокурором не предявлений позов саме про припинення права користування мисливськими угіддями Відповідача.

Зазначений висновок суду додатково підтверджується п.3.2. Договору, згідно якого останній втрачає чинність з моменту офіційного оприлюднення рішення обласної ради про припинення користування мисливськими угіддями, або їх частини, ТОВ "Великий Бір".

Тобто, дія договору про умови ведення мисливського господарства по суті є похідною від наявності права користування мисливськими угіддями, а не навпаки, що додатково підтверджує висновок суду про обрання Прокурором неналежного та неефективного засобу захисту в даному випадку.

Крім того, судом не приймається посилання Відповідача на договір оренди землі №933, укладений 26 квітня 2011 року між Борзнянською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Великий Бір" (Орендар), з наступних підстав.

У матеріалах вищевказаної цивільної справи №2503/1096/2012 міститься копія висновку №ПК-82 будівельно-технічної експертизи від 06.08.2012, складеного судовим експертом відділу експертизи Чернігівської регіональної торгово-промислової палати ОСОБА_5, копія якого зроблена та долучена судом до даної господарської справи.

На вирішення експертизи поставлені питання: чи є обєктами нерухомого майна та чи збудовані відповідно до будівельних норм і стандартів та чи придатні до експлуатації розташовані по вулиці Набережній в с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області на території виробничої бази Товариства з обмеженою відповідальністю "Великий Бір" будинок мисливця №40-Г/1, будинок мисливця №40-Г/2, будинок мисливця №40-Г/3, будинок мисливця №40-Г/4, будинок мисливця №40-Г/5, будинок мисливця №40-Г/6, лазню №40-Г/4, пташник №40-Г/4, забійний пункт №40-Г/4, та яка дійсна ринкова вартість вказаних обєктів нерухомого майна.

Як зазначено у вказаному висновку згідно даних технічного паспорту КП "Ніжинське МБТІ" від 24.06.2011:

рік побудови будинку мисливця №40-Г/1 2010;

рік побудови будинку мисливця №40-Г/2 2008;

рік побудови будинку мисливця №40-Г/3 2007;

рік побудови будинку мисливця №40-Г/4 2003;

рік побудови будинку мисливця №40-Г/5 2003;

рік побудови будинку мисливця №40-Г/6 2010;

рік побудови лазні №40-Г/4 2008;

рік побудови забійного пункту №40-Г/4 1989;

рік побудови пташника №40-Г/4 1989.

Як зазначено у висновку в результаті огляду та обміру нежитлових будівель, які являються нерухомим майном, розташованих по вулиці Набережній в с. Берестовець, Борзнянського районі, Чернігівської області на території виробничої бази Товариства з обмеженою відповідальністю "Великий Бір" будинок мисливця №40-Г/1, будинок мисливця №40-Г/2, будинок мисливця №40-Г/3, будинок мисливця №40-Г/4, будинок мисливця №40-Г/5, будинок мисливця №40-Г/6, лазню №40-Г/4, пташник №40-Г/4, забійний пункт №40-Г/4, експертом встановлено, що своїм технічним та конструктивним особливостям дані будівлі відповідають вимогам будівельних норм та правил, санітарно-гігієнічних та протипожежним вимогам і являються придатними для подальшого використання за призначенням.

З викладеного вбачається, що всі вищевказані будівлі були побудовані до укладення вищевказаного договору оренди землі.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України:

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України:

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України:

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що Прокурор та Позивачі не довели законності та обґрунтованості власних позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

До початку судового засідання 04.05.2017 від Відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України:

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз.1,2 п.п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 за №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів:

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, заява Відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає розгляду по суті, оскільки судом не встановлено порушення права або інтересу Прокурора та Позивачів, які підлягають захисту.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України:

"Судовий збір покладається:

· у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

· у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору."

На підставі вище викладеного, враховуючи повну відмову у позові, судовий збір у повному обсязі покладається на Прокуратуру Чернігівської області, яка фактично сплатила судовий збір за подання даного позову.

Керуючись ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22 травня 2017 року.

Суддя І.В. Кушнір