РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017Справа №910/9783/16

За позовомПриватного підприємства «Інтертрейд»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект»
Простягнення 84 412, 90 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Лепеха І.І. - директор

Від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за договором транспортного експедирування від 02.05.2015 №2-05 суму основного боргу в розмірі 73 624, 08 грн., суму нарахованої пені 6 196, 53 грн., 3 720,90грн. інфляційних втрат, 871,39грн. 3 % річних, а всього 84 412, 90 грн.

Позивач через відділ діловодства суду надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу в розмірі 73 624, 08 грн., суму нарахованої пені 7 446,12 грн., 4 720,04грн. інфляційних втрат, 1 766,98грн. 3 % річних, а всього 87 557,22 грн.

Судом заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову (87 557,22 грн.), виходячи з якої й вирішується спір по суті.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що подана позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. Так, відповідач вказав, що не заперечує що між сторонами 02 травня 2015р. був укладений Договір транспортного експедирування №2-05 від 02.05.2015. Однак стверджує, що після укладення Договору транспортного експедирування від 02.05.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект» не користався послугами Приватного підприємства «Інтертрейд», не надав жодного документа на замовлення послуг, щодо подачі та прибирання вагонів, оформлення відповідних транспортних документів на перевезення вантажу, завантаження і розвантаження вагонів у місці відправлення чи у місці призначення, перевезення вантажу (видаткових накладних, податкових накладних, специфікацій, актів приймання вантажу для перевезення), не надавав згоди на здійснення додаткових витрат, не отримав від Позивача залізничних накладних.

Також Відповідач зазначив, що з пояснень керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект» ОСОБА_4 первинні документи надані Приватним підприємством «Інтертрейд» він не підписував, а саме: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №)У-0000003 від 29.12.2015, акти приймання металів чорних (вторинних) №4/05 від 04.05.2015р., №1/06 від 01.06.2015р., №10/06 від 10.06.2015р., №6/07 від 06.07.2015р., №7/07 від 07.07.2015р., №17/09 від 17.09.2015р., №18/09 від 18.09.2015р., №5/10 від 05.10.2015р., №18/10 від 08.10.2015р. Тобто, з пояснень керівника Відповідача слідує, що підпис, який проставлений не є його підписом.

В процесі розгляду справи, 20.12.2016р. Відповідач подав до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, просить поставити експерту наступні питання:

- чи є підпис поставлений на Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №)У-0000003 від 29.12.2015, актах приймання металів чорних (вторинних) №4/05 від 04.05.2015р., №1/06 від 01.06.2015р., №10/06 від 10.06.2015р., №6/07 від 06.07.2015р., №7/07 від 07.07.2015р., №17/09 від 17.09.2015р., №18/09 від 18.09.2015р., №5/10 від 05.10.2015р., №18/10 від 08.10.2015р. підписом ОСОБА_4 /тотожний підпису ОСОБА_4, проставленому ним особисто в договорі транспортного експедирування №2-05 від 02.05.2016р.?

- чи виконано підпис на Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №)У-0000003 від 29.12.2015, актах приймання металів чорних (вторинних) №4/05 від 04.05.2015р., №1/06 від 01.06.2015р., №10/06 від 10.06.2015р., №6/07 від 06.07.2015р., №7/07 від 07.07.2015р., №17/09 від 17.09.2015р., №18/09 від 18.09.2015р., №5/10 від 05.10.2015р., №18/10 від 08.10.2015р. тією особою, від імені якої він зазначений (ОСОБА_4.), або іншою особою?

Позивач заперечив проти призначення експертизи. Стверджує, що за спірним договором в матеріалах справи крім Актів здачі-приймання металів містяться і інші докази на підтвердження виконання Договору транспортного експедирування №2-05, а саме документально підтверджені витрати, що відображені в рахунку-фактурі №СФ- 0000016 від 29.12.2015 та акті здачі прийняття робіт (надання послуг) №ОУ - 0000003 від 29.12.2015р., які було надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект» та отримано та підписано Клієнтом.

Крім того, Приватним підприємством «Інтертрейд» було складено та надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект» податкову накладну №2 від 29.12.2015р., яка була зареєстрована в електронному реєстрі податкових накладних 02.01.2016р. за номером та якою було задекларовано податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 12 270,68грн.

Відповідно до інформації, отриманої від органу Державної фіскальної служби, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект» включило до складу свого податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 12 270,68грн., отриману на підставі податкової накладної №2 від 29.12.2015р. від ПП «Інтертрейд», чим відповідно зменшило своє податкове зобов'язання.

Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені судом докази у справі, суду не доведено дійсних підстав необхідних для призначення експертизи, тому суд відмовив Відповідачу в клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи.

28.03.2017р. в судовому засіданні задоволено клопотання Позивача про витребування у офісу великих платників ДФС, що розташований за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г інформацію щодо відображення в регістрах податкового обліку та звітності господарської операції по наданню ПП «Інтертрейд» транспортно-експедиційної послуги на адресу ТОВ «Техінвест Проект», а саме інформацію щодо включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту ТОВ «Техінвест Прект» в сумі 12270, 68 грн., отриманого на підставі податкової накладної №2 від 29.12.2015 р.

Суду доведено, що зазначені документи доведуть факт того, що в указаному періоді відповідач ТОВ "Техінвест Проект" відобразив в регістрах свого бухгалтерського та податкового обліку транспортно-експедиційну послугу, отриману від позивача на підставі договору транспортного експедирування №2-05 від 02.05.2015 та акту виконаних робіт №)У-0000003 від 29.12.2015р. та включило до складу свого податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 12 270,68 грн., отриману від позивача в складі наданої транспортно-експедиційної послуги на підставі податкової накладної №2 від 29.12.2015р.

Клопотання позивача про витребування доказів відповідало вимогам ст. 38 ГПК України, тому задоволено судом.

Від офісу великих платників ДФС надійшла інформація, що дійсно відповідно до бази даних Єдиного реєстру податкових накладних та АІС "Податковий блок" ТОВ «Техінвест Проект» податкову накладну від 29.12.2015 р. №2 на суму ПДВ 12270,68грн. було включено до складу податкового кредиту за грудень 2015.

З урахуванням особливостей розгляду спору, спір вирішено у відповідності до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, у впродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без виправдених зволікань) судового захисту.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

2 травня 2015р. між Позивачем Приватним підприємством «Інтертрейд» та Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект» був укладений Договір транспортного експедирування N 2-05, згідно з п. 1.1. якого Позивач зобов'язався за плату і за рахунок Відповідача організувати перевезення залізничним транспортом металобрухту чорних металів (надалі - вантажу), що належить на праві власності Відповідачу.

У відповідності до п.п. 2.4.2. укладеного договору Відповідач зобов'язаний у порядку, передбаченому договором, сплатити належну плату Позивачу, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені Позивачем в інтересах Відповідача в цілях виконання Договору, з урахуванням умов п.п.2.1.2. даного Договору.

Відповідно до п. 3.1. укладеного Договору за фактично надані Позивачем послуги згідно даного договору Відповідач здійснює оплату на користь Позивача в розмірі, що визначається у п.3.3. даного договору. Також Відповідач відшкодовує Позивачу документально підтверджені витрати, понесені Позивачем в інтересах Відповідача в цілях виконання п.1.1 п.п. 1.1.1. даного Договору, про що сторони складають двосторонній акт виконаних робіт.

Відповідно до п.3.3. укладеного договору, вартість транспортного експедирування за один вагон становить 1200,00 грн. з ПДВ включно.

Матеріали справи свідчать, що для організації перевезення залізничним транспортом, Відповідачем було передано Позивачу металобрухт чорних металів, належний Відповідачу на праві власності на підставі видаткової накладної № РН-0000002 від 03.02.2015 p., податкової накладної № 1 від 26.03.2015 р. та Специфікації № ТП000000301 від 03.02.2015 р., належним чином засвідчені копії яких були надані Відповідачем Позивачу в якості підтвердження права власності Відповідача на металобрухт. Загальна кількість металобрухту чорних металів, отримана Позивачем від Відповідача для перевезення становить 1172,930 тн.

Про отримання Позивачем від Відповідача вантажу для перевезення було складено Акти приймання металів чорних (вторинних):

- №4/05 від 04.05.2015р. на 325,150тн.;

- №1/06 від 01.06.2015р на 263,580тн.;

- №10/06 від 10.06.2015р. на 63,650тн.;

- №6/07 від 06.07.2015р. на 126,600тн.;

- №7/07 від 07.07.2015р. на 67,100тн.;

- №17/09 від 17.09.2015р. на 66,150тн.;

- №18/09 від 18.09.2015р. на 131,400тн.;

- №5/10 від 05.10.2015р. на 64,200тн.;

- №18/10 від 08.10.2015р. на 65,100тн.;

Суду доведено, що приймання вантажу для перевезення та складання актів відбувалося виключно в кількісному виразі, оскільки за даними актами переходу права власності на вантаж від Відповідача до Позивача не відбувалося.

В ході виконання даного Договору Позивачем було фактично організовано перевезення залізничним транспортом вантажу Відповідача в кількості 18 вагонів у кількості відправленого вантажу - 1 172,930тн та понесено документально підтверджені витрати на суму 73 624,08грн.

На виконання п.п. З.1., 3.2. Договору, Позивач виставив на адресу Відповідача рахунок - фактуру № СФ-0000016 від 29.12.2015 р.

В підтвердження виконаних належним чином та в повному обсязі послуг транспортного експедирування та відшкодування понесених Позивачем залізничних витрат, Позивач склав та надіслав на адресу Відповідача Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-ООООООЗ від 29.12.2015р..

На підтвердження виконання послуг транспортного експедирування, в матеріалах справи також містяться залізничні накладні, які Позивач, з день відправки кожного вагону з вантажем Відповідача, направляв на електронну адресу менеджерів Відповідача. Крім того, відповідно до умов укладеного Договору, Позивачем було надано документальне підтвердження понесених залізничних витрат, пов'язаних з організацією перевезення вантажу Відповідача залізничним транспортом.

Відповідач, в свою чергу, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-ООООООЗ від 29.12.2015р. отримав, підписав та повернув підписаний екземпляр на адресу Позивача.

Претензій та зауважень з приводу виконання робіт (надання послуг) Позивачем з боку Відповідача не надходило. Виконані Позивачем послуги прийняті Відповідачем в повному обсязі, про що відмічено в Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-ООООООЗ від 29.12.2015 р.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що Позивач свої зобов'язання по договору виконав належним чином - організував перевезення залізничним транспортом металобрухту чорних металів (вантажу), що належить на праві власності Відповідачу.

Факт надання послуг підтверджується актами приймання металів чорних (вторинних) №4/05 від 04.05.2015р., №1/06 від 01.06.2015р., №10/06 від 10.06.2015р., №6/07 від 06.07.2015р., №7/07 від 07.07.2015р., №17/09 від 17.09.2015р., №18/09 від 18.09.2015р., №5/10 від 05.10.2015р., №18/10 від 08.10.2015р., залізничними накладними, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-ООООООЗ від 29.12.2015 р., відображенням Відповідачем в регістрах бухгалтерського та податкового обліку транспортно-експедиційну послугу, отриману від позивача на підставі договору транспортного експедирування №2-05 від 02.05.2015 та акту виконаних робіт №ОУ-0000003 від 29.12.2015р. та включення Відповідачем до складу свого податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 12 270,68грн., отриману від позивача в складі наданої транспортно-експедиційної послуги на підставі податкової накладної №2 від 29.12.2015р.

Відповідно до п. 3.1. укладеного Договору за фактично надані Позивачем послуги згідно даного договору Відповідач повинен був здійснити оплату на користь Позивача в розмірі, що визначається у п.3.3. даного договору. Також Відповідач був зобов'язаний відшкодувати Позивачу документально підтверджені витрати, понесені Позивачем в інтересах Відповідача в цілях виконання п.1.1 п.п. 1.1.1. даного Договору.

Відповідно до п.3.3. укладеного договору, вартість транспортного експедирування за один вагон становить 1200,00 грн. з ПДВ включно.

Проте, Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а саме не здійснив жодного з вищезазначених платежів на користь Позивача в розмірі, що сторони визначили у п.3.3. даного договору та не відшкодував Позивачу документально підтверджені витрати, понесені Позивачем в інтересах Відповідача в цілях виконання п.1.1 п.п. 1.1.1. даного Договору.

Матеріали справи свідчать, що Позивач вживав заходів досудового врегулювання спору, передбачених ст. ст. 6,7 ГПК України, п.7.6. укладеного договору, яким сторони визначили, що всі ймовірні претензії за даним Договором повинні бути розглянуті сторонами протягом 30 днів з моменту отримання претензії.

14 квітня 2016 р. Позивачем на юридичну та фактичну адреси Відповідача було направлено претензію № 98 на суму 79 973,90 грн. з вимогою перерахувати на рахунок Позивача суми основного боргу, збитків від інфляції, 3% річних та пені відповідно до розрахунку.

Відповіді на претензію протягом 30 днів Відповідачем надано не було, заборгованість перед Позивачем не погашено.

Направлені на адресу Відповідача поштові листи з Претензією № 98 від 14.04.2016 р. повернулись Позивачу неотриманими.

На момент пред'явлення позову за Відповідачем рахується заборгованість за отримані послуги в сумі 73 624,08грн. основного боргу, з яких 21 600,00грн. винагорода Експедитору за кожен відвантажений вагон (18 вагонів Х 1200грн.) і 52 024,08грн. витрати понесені Експедитором у ході виконання п.п.1.1, 1.2 Договору.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріалами справи підтверджується, що надані Позивачем послуги були прийняті Відповідачем відповідно до актів здачі-прийняття робіт.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач свого обов'язку зі сплати за надані послуги не виконав в повному обсязі в передбачені Договором строки, а відтак за ним сформувалась заборгованість в розмірі 73 624,08грн.

Доказів проведення розрахунків за отримані послуги, в тому числі в обумовлені договором строки, суду не подано.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності боргу у Відповідача за договором транспортного експедирування N 2-05 в сумі 73 624,08грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з відповідача.

Оскільки відповідач у встановлені строки не виконав свого обов'язку щодо оплати наданих послуг, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1 766,98 грн. та 4 720,24 грн. інфляційних втрат.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо інфляційних втрат.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання.

Суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4 719,81 грн. інфляційних втрат.

З розрахунком 3% річних суд погоджується, у зв'язку з чим задовольняє вимогу про стягнення з відповідача 1 766,98 грн. 3% річних.

У задоволенні вимоги про стягнення 7 446, 12 грн. пені суд відмовляє, виходячи з наступного.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 208 ЦК України правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Виходячи з зазначених норм закону, згоди щодо застосування такого виду відповідальності, як штраф та/або пеня, сторони мають досягти у письмовому вигляді.

Як вбачається з Договору, умова про застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені відсутня. Пункт 4.2 спірного Договору визначає, що за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором. І тому, на думку Позивача, договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

При цьому, судом враховано посилання позивача на положення статей 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», відповідно до яких платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, суд зауважує, що вказані норми встановлюють лише граничний розмір договірної неустойки.

Враховуючи, що у тексті Договору сторони письмової згоди про застосування відповідальності у вигляді пені за порушення строків виконання, не досягли, а акт цивільного законодавства, в якому б йшлося про можливість застосування до відповідача у спірному випадку відповідальності у вигляді стягнення пені за порушення зобов'язань, позивачем не вказаний, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 7 446,12 грн. задоволенню не підлягає як така, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, за встановлених обставин справи позов підлягає частковому задоволенню судом.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвест Проект» (04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, 41; Код 38690809) на користь Приватного підприємства «Інтертрейд» (36004, м. Полтава, бульвар Б.Хмельницького,10, к.34; Код 32844530) суму основного боргу в розмірі 73 624 (сімдесят три тисячі шістсот двадцять чотири) грн.08коп., 4 719 (чотири тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн.81 коп. інфляційних втрат, 1 766 (одну тисячу сімсот шістдесят шість) грн.98коп. 3% річних та судовий збір в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн.90коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.05.2017р.

Суддя І.І.Борисенко