ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 914/128/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Олійник Н.Б.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства (далі ПП) Гарантбуд - 2012 №10/3-1 від 10.03.2017р. (вх. № 01-05/1202/17 від 14.03.2017р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.02.2017 р.

у справі № 914/128/17 (суддя Запотічняк О.Д.)

за позовом: ПП Гарантбуд - 2012, м. Трускавець, Львівська область

до відповідача: Управління комунальної власності Трускавецької міської ради, м. Трускавець, Львівська область

за участю Прокуратури Львівської області, м.Львів

про визнання частково недійсним договору та внесення змін до договору.

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_2 прокурор відділу прокуратури Львівської області (посвідчення № 020325 від 06.09.2013р.);

від позивача: не зявився (належно повідомлений);

від відповідача: ОСОБА_3 керівник; ОСОБА_4 представник (довіреність у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28, 29 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 26.04.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 11.05.2017р. за клопотанням апелянта.

Позивач участь свого уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до початку судового засідання вдруге подав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги та продовження строку розгляду справи №10/5-2 від 10.05.2017р. (вх. №01-04/3154/17 від 11.05.2017р.), у звязку з неможливістю явки представника у судове засідання через погане самопочуття, спричинене гострим респіраторним захворюванням.

У судовому засіданні прокурор та представники відповідача заперечили щодо задоволення поданого клопотання.

Колегія суддів, порадившись, вирішила клопотання відхилити, вбачаючи у такій поведінці апелянта зловживання процесуальними правами.

Як видно із вищезазначеного клопотання, позивачу було відомо про те, що розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.05.2017р. і він міг забезпечити явку в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Відповідно до п 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.02.2017 р. у справі №914/128/17 (суддя Запотічняк О.Д.) у задоволенні позовних вимог ПП Гарантбуд - 2012 до відповідача: Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання недійсним п. 10.1 договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності міста Трускавця №36 від 25 жовтня 2013 року та внесення змін до п. 10.1 цього договору, а саме: викладення його в новій редакції п.10.1. Цей договір укладено на 5 років і діє з 25 жовтня 2013 року по 25 жовтня 2018 року відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 11, 203, 207, 215 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. № 2269-XII (далі Закон № 2269-XII), і зроблено висновок, що 25 жовтня 2013 року укладаючи договір оренди нежитлової будівлі на 2 роки 11 місяців, позивач підписав договір без будьяких застережень, не надав суду доказів звернення до відповідача щодо продовження строку договору протягом його дії, станом на день звернення до суду термін дії договору закінчився, а тому внесення змін до договору, який припинив свою дію суперечить нормам чинного законодавства.

ПП Гарантбуд - 2012 не погоджується з ухваленим рішенням суду і вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зокрема, обгрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що як підставу визнання недійсним п. 10.1 спірного договору оренди вказував невідповідність умови договору щодо строку його дії вимогам ч. 1 ст. 17 Закону № 2269-XII (з змінами, внесеними згідно із Законом України від 15.12.2009 р. N 1759-VI), у редакції що діяла на момент укладення договору та передбачала, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін і не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. Зазначає, що висновок суду про те, що підписавши оскаржуваний договір, орендар погодився з усіма істотними умовами, запропонованими орендодавцем є невірним та не відповідає ст.ст. 4-7, 43 ГПК України та ч. 1 ст. 17 Закону №2269-XII. Стверджує, що п. 5 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" від 15.12.2009 р. N 1759-VI не поширюється на спірні правовідносини, оскільки договір оренди укладений після набрання чинності цим законом. Посилається на те, що п. п. 10.1 спірного договору оренди є недійсним з моменту укладення цього договору, оскільки не відповідає вимогам ч. 1 ст. 17 Закону № 2269-XII, а тому суд дійшов поспішного висновку, що на момент звернення з позовом термін дії договору, передбачений п. 10.1, закінчився. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.02.2017 р. у справі №914/128/17, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, заслухавши пояснення прокурора та представників відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2013 року між Управлінням комунальної власності Трускавецької міської ради (орендодавець) та ПП Гарантбуд - 2012 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності міста Трускавця №36 (далі Договір) (а.с. 15-19).

ОСОБА_5 п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлову трьохповерхову будівлю з підвалом площею 660,5 кв.м., що розміщена за адресою: Львівська область, м. Трускавець, провулок Тихий, 1.

Майно передається в оренду для оздоровчого закладу для дітей та молоді (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору його укладено на 2 роки 11 місяців і діє з 25 жовтня 2013 року по 25 вересня 2016 року.

ОСОБА_5 п.10.5 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до п. 10.7 Договору його чинність припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

ОСОБА_5 приймання-передавання нерухомого майна, що здається в оренду від 25.10.2013р. позивачу передано у строкове платне орендне користування нежитлову трьохповерхову будівлю з підвалом площею 660,5 кв.м., що розміщена за адресою: Львівська область, м. Трускавець, провулок Тихий, 1 (а.с. 36).

Листами Трускавецької міської ради № 18/12-1301/1 від 26.05.2016р., № 18/12-1583/1 від 23.06.2016р., № 18/12-1584/1 від 23.06.2016р., №590 від 29.09.2016 р., №611 від 05.10.2016 р., №775 від 12.12.2016 р., попереджала ПП Гарантбуд - 2012, що на новий термін договір не буде продовжено і про те, що договір припинив свою дію у звязку з закінченням його строку, а майно буде використовуватись Трускавецькою міською радою, як власником для власних потреб (а.с. 51, 52, 54, 55-57).

У позовній заяві, поданій до місцевого господарського суду 16.01.17 року, позивач зазначає, що п. 10.1 договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності міста Трускавця №36 від 25 жовтня 2013 року, у частині терміну на який його було укладено є недійсним, оскільки всупереч вимогам ст. 17 Закону № 2269-XII укладений на строк менший, ніж п'ять років.

ОСОБА_5 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

ОСОБА_5 з ч.ч. 1,2, 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Між сторонами у справі було укладено 25 жовтня 2013 року договір оренди нерухомого майна №36, за яким у строкове, платне користування позивача було передано нежитлову трьохповерхову будівлю з підвалом площею 660,5 кв.м., що розміщена за адресою: Львівська область, м. Трускавець, провулок Тихий, 1.

Частина 1 ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013р. (далі постанова пленуму № 11) визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

ОСОБА_5 п. 10.1 Договору його укладено на 2 роки 11 місяців і діє з 25 жовтня 2013 року по 25 вересня 2016 року.

ОСОБА_5 заяви позивача від 09.10.2013р., яка зареєстрована Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради 09.10.2013р. за №18-1616/5, він просив надати йому в оренду нежитлову будівлю по провулку Тихому, 1 у м. Трускавець загальною площею 660,5 кв.м. (а.с. 14). У даній заяві позивачем не вказано на який саме термін він просить надати будівлю.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 17 Закону № 2269-XII (з змінами, внесеними згідно із Законом України від 15.12.2009 р. N 1759-VI), у редакції станом на 25.10.2013р., термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 17 Закону № 2269-XII договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору, а термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 10 спеціального Закону № 2269-XII істотною умовою договору оренди є, зокрема, термін, на який укладається договір оренди.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 № 2269-XII договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Таким чином, станом на час укладення договору діяла редакція ч. 1 ст. 17 Закону №2269-XII, яка передбачала термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. А тому, позивач уклавши договір строком на 2 роки 11 місяців погодився на укладення його на менший строк ніж п'ять років, оскільки термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Позивачем не доведено наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення. Відповідно до п.2.10 постанови пленуму № 11 та в силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обовязок доведення наявності обставин, з якими закон повязує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Апелянт стверджує, що п. 5 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" від 15.12.2009 р. N 1759-VI не поширюється на спірні правовідносини, оскільки договір оренди укладений після набрання чинності цим законом.

З метою створення сприятливих умов для започаткування та ведення бізнесу в Україні, 15.12.2009р. Верховною Радою України було прийнято Закон № 1759-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" (далі Закон № 1759-VI), яким, зокрема, було внесено зміни в Закон України "Про оренду державного та комунального майна", частину 1 ст. 17 доповнено реченням такого змісту: "Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін".

ОСОБА_5 з п.5 прикінцевих положень Закону № 1759-VI, термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Оскільки договір було укладено 25.10.2013р., а Закон № 1759-VI набрав чинності 30.12.2009р., то положення п.5 прикінцевих положень у даному випадку судом не можуть бути застосовані.

Відповідно п. 10.1 Договору він укладений до 25 вересня 2016 року.

ОСОБА_5 п.10.5 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Трускавецька міська рада листами № 18/12-1301/1 від 26.05.2016р., № 18/12-1583/1 від 23.06.2016р., № 18/12-1584/1 від 23.06.2016р., №590 від 29.09.2016 р., №611 від 05.10.2016 р., №775 від 12.12.2016 р., попереджала ПП Гарантбуд - 2012, що на новий термін договір не буде продовжено і про те, що договір припинив свою дію у звязку з закінченням його строку, а майно буде використовуватись Трускавецькою міською радою, як власником для власних потреб (а.с. 51, 52, 54, 55-57).

Частиною 2 статті 291 ГК України передбачено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, договір припинив свою дію 25 вересня 2016 року, а тому внесення змін до договору судом було можливим тільки до моменту його припинення.

Дана правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 23/6 від 30 листопада 2010 р.

Відповідачем у справі подано заяву про застосування позовної давності.

ОСОБА_5 абз. 1, 2 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПП Гарантбуд - 2012 до відповідача: Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання недійсним п. 10.1 договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності міста Трускавця №36 від 25 жовтня 2013 року та внесення змін до договору.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, у звязку із чим згідно із ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному порядку слід покласти на ПП Гарантбуд - 2012.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 21.02.2017 р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ПП Гарантбуд - 2012.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 16.05.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.