ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа №922/4005/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №2040 від 25.10.2016 року;

відповідача ОСОБА_2 (директор);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро, (вх.№675Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2017 року по справі №922/4005/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро,

до Торгівельно-виробничого Приватного підприємства «Ресурс», м.Харків,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Торгівельно-виробничого Приватного підприємства «Ресурс» на свою користь штраф за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 58620,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач здійснив відправлення вагону №67848069 згідно накладної №43131762 на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, але при проходженні вагону на станцію Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній. Судові витрати в розмірі 1378,00 грн. позивач просив суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.02.2017 року по справі №922/4005/16 (суддя Сальнікова Г.І.) у задоволені позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, , а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розподілити витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що зважування вантажу провадилось відповідачем і саме ним вносились невірні відомості до відповідної накладної, що в силу приписів ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України є підставою для нарахування та стягнення штрафу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

05.04.2017 року апелянт надав до суду додаткові письмові пояснення (вх.№3729) та у підтвердження своєї позиції по справі постанови Вищого господарського суду України щодо розгляду тотожних справ у якості судової практики.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№3741 від 05.04.2017 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, відповідач надав до суду клопотання (вх.№3740 від 05.04.2017 року), в якому просить викликати для надання пояснень (усних та письмових) уповноваженого представника виробничого підрозділу «Сумська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» щодо підстав нарахування збору за участь на вимоги вантажовласника працівника залізниці у зважуванні й/або видачі відповідно до вимог п. 4.2 розділу ІІІ Тарифного керівництва №1, а також можливості нарахування цього збору у випадках зважування на вагах залізниці в місцях загального користування відповідно до вимог п. 4.1 розділу ІІІ Тарифного керівництва №1; правові наслідки занесення результатів зважування до книги форми ГУ-36.

Ухвалою суду від 06.04.2017 року з метою забезпечення повного, всебічного та обєктивного розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі відкладено розгляд справи на іншу дату.

10.05.2017 року відповідач надав до суду доповнення та уточнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№4744), в яких зазначає, що комерційний акт №001410/237 складений з порушенням Правил складання актів, а отже не має доказового значення і не може бути підставою для застосування до відповідача матеріальної відповідальності у вигляді нарахування штрафу.

У судовому засіданні 11.05.2017 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у відзиві з урахуванням доповнень до нього при цьому на задоволенні клопотання щодо виклику спеціаліста і надання ним пояснень не наполягав.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

У червні 2016 року зі станції Лебединська на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці Південної залізниці відповідач здійснив відправлення вагону №67848069, вантаж: пиломатеріали, що підтверджується накладною №43131762.

Відповідно до п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року №644 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082 загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.

Згідно зі ст. 13 Статуту залізниць України для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги.

Водночас, ст. 9 Статуту залізниць України встановлено, що вантажні операції виконуються як на станційних складах і майданчиках, що перебувають віданні залізниць (місця загального користування), так і на приколійних складах, майданчиках та в інших пунктах, які належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам субєктам підприємницької діяльності або надані їм залізницею на підставі договору (місця не загального користування).

Так, згідно виписки з книги зважування вантажів на вагонних вагах станції Лебединська ВП «Сумська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» від 30.05.2015 року, вагон №67848069 на станції Лебединська Півд зважувався за участю представників залізниці та представника відповідача. При зважуванні була встановлена вага вантажу нетто 60800 кг.

Відповідна інформація щодо ваги вантажу була відображена відповідачем у накладній №43131762 при відправленні вагону.

При проходженні вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

За результатами перевірки станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складено комерційний акт №001410/237 від 02.06.2016 року та, на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту, нараховано відповідачу штраф у розмірі 58620,00 грн.

Відповідно до статей 909 Цивільного кодексу України та 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами ч. 4 ст. 909, ч. 1 ст. 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Згідно з ст. 6 вказаного Статуту накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно зі ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

За змістом ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Правил оформлення перевізних документів, на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів).

Судом встановлено, що на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №67848069 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній та складено комерційний акт №001410/237 від 02.06.2016 року, відповідно до якого за результатами переважування вагону №67848069 в статичному режимі, двічі на 150-тонних вагонних вагах станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці (державна повірка від 15.01.16р.) виявилось, що переваженні вага брутто складає 75700 кг, тара по документу 21800 кг, нетто 53900 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 6900 кг.

Відповідно до пункту 2 Розділу 43 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, затвердженою наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 року №147-ц, контрольні зважування або перевірки кількості вантажу у вагоні проводяться у присутності вантажовідправника, начальника станції (його заступника) або уповноваженого працівника станції. До участі у контрольних зважуваннях (перевірках) можуть залучатися працівники воєнізованої охорони.

Отже, діючим законодавством встановлена чітка процедура проведення перевірки кількості та маси вантажу, що зазначаються відправником у перевізних документах.

Однак, представник вантажовідправника не був повідомлений про проведення перевірки маси вантажу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, та внаслідок цього не був присутній при контрольному зважуванні. Вказане свідчить про порушення процедури перевірки кількості та маси вантажу, встановлену статтею 24 Статуту залізниць України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року за №334.

Так, відповідно до пункту 10 Правил комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Проте комерційний акт №001410/237, який позивач вважає підставою для покладення на відправника відповідальності згідно статті 22 Статуту залізниць України, суперечить пункту 10 Правил складання актів.

Так, комерційний акт підписано заступником начальника станції Клюєвим, прийомоздавачем Коркоцкою та приймальником поїздів Кокошинською. Але з усіх вищезазначених осіб, лише заступник начальника станції є особою, яка уповноважена складати комерційні акти. Інші особи, а саме агент з розшуку вантажів Кузьміч, прийомоздавач Коркоцька, приймальник поїздів Кокошинська у разі необхідності могли бути залучені до перевірки вантажу і підписанні комерційного акту, але не замість, а крім осіб визначених пунктом 10 Правил складання актів.

У комерційному акті зазначено, що завідувача вантажного двору по штатному розпису немає. Однак, пунктом 10 Правил складання актів надано можливість підпису комерційного акту і іншим особам, зокрема, завідувачу вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи.

Крім того, з комерційного акту не вдається за можливе встановити хто з працівників станції здійснював особисту перевірку маси вантажу, оскільки в комерційному акті лише зазначено, що перевірка здійснювалась у присутності заступника начальника станції Клюєва, прийомоздавача Коркоцкої, приймальника поїздів Кокошинської, агенту з розшуку вантажів Кузьміч, який акт взагалі не підписав.

Таким чином, комерційний акт №001410/237 складений не уповноваженими на його складання особами, що виключає обставини вважати такий акт належним та допустимим доказом у даній справі, у звязку з чим відомості, які викладені в такому акті не можуть бути належним доказом у справі.

Пунктом 12 Правил складання актів встановлено, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі «Є» комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: «Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено». Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил.

Однак, у розділі «Є» комерційного акту станцією Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці зроблено відмітку такого змісту «При выдаче груза разницы данного акта не виявлено». Тобто на станції призначення не було здійснено перевірку вантажу відповідно до приписів пункту 12 Правил складання актів, а було проведене лише видачу вантажу без перевірки відомостей зазначених в комерційному акті.

Також з матеріалів справи вбачається, що перед відправкою вантажу відповідачем здійснено його зважування на 150-тонних вагонних вагах (заводський №1414/826) на місцях загального користування станційного майданчику, що належить позивачу, які знаходяться на станції Лебединська Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за участю представника позивача ОСОБА_3 на оплатній підставі, а саме, було встановлено масу вантажу 60800 кг. Результати зважування у присутності представника відповідача були занесені у книгу зважування форми ГУ-36 та засвідчені підписами представника ПАТ «Українська залізниця» (позивача) та відповідача.

Таким чином, спочатку позивач зважив вантаж і записав вагу у свою книгу зважування ГУ -36, а вже після відповідач на підставі даних самої ж залізниці вніс в пункт 24 накладної відомості щодо маси вантажу.

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерством транспорту України 21.11.2000 року №644 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, встановлено, що усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 року №442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 року за №1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

Як зазначено у п. 4.1. Інструкції про порядок застосування засобів вагозважувальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 року №442 за результатами зважування оформляються перевізні документи.

Первісне зважування вагону здійснювалось на станції відправлення із застосуванням справних 150-тонних вагонних ваг (заводський номер №1414/826), які належним чином повірені, про що свідчить копія технічного паспорту (міститься в матеріалах справи).

Вказане підтверджує, що Торгівельно-виробниче приватне підприємство «Ресурс» в залізничній накладній №67848069 вірно зазначило масу вантажу, яку було встановлено на справних та повірених вагонних вагах, а результати зважування були зафіксовані та засвідчені позивачем у книзі форми ГУ-36.

Щодо посилань позивача про відсутність вимоги відповідача на участь працівника залізниці у зважуванні, відсутності доказів сплати державного регульованого тарифу відповідно до вимог пункту 4.2 розділу III Тарифного керівництва №1 за участь працівника залізниці у зважуванні та відсутності цих відомостей у накопичувальній картці, що опосоредквано свідчить про невірність визначення маси вантажу, колегія суддів їх відхиляє.

Підпунктом 4.1 пункту 4 розділу ІІІ «Збори за роботу та послуги, пов'язані з перевезенням вантажів» Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 року №317 (Тарифне керівництво №1) передбачено збір за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за зважування вантажів у пунктах перевалки на вагах залізниці (перевізника).

Тобто, за кожну операцію зважування вантажів на вагонних вагах залізниці справляється збір відповідно до вимог пункту 4.1 розділу III Тарифного керівництва №1. Оскільки зважування вантажів на вагах залізниці виконується представником залізниці (прийомоздавальником), і його витрати праці враховані в ставці за зважування, додаткова плата за участь представника залізниці не стягується.

Відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що зважування вантажу провадилось відповідачем за участю позивача і відповідні дані були відображені у відповідній книзі форми ГУ-36 та у накладній. Підстави вважати, що мали місце порушення (невірне визначення маси вантажу) при відправленні вагону №67848069 правові підстави відсутні.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено та необґрунтовано належними і допустимими доказами підстав для притягнення відповідача до відповідальності передбаченої ст. 122 Статуту залізниць України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2017 року по справі №922/4005/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.02.2017 року по справі №922/4005/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16 травня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Тихий П.В.