ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017р. Справа № 914/604/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Галамай О.З.

при секретарі судового засідання Прокопів І.І.

розглянув справу

за позовом: Фермерського господарства ОСОБА_1, с. Тартаків Сокальського району Львівської області

до відповідача: Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, м. Львів

про стягнення 1 000 000,00 грн. моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій працівників Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області.

В судове засідання зявились:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Фермерським господарством ОСОБА_1 до відповідача: Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області про стягнення 1 000 000,00 грн. моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій працівників Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області.

Ухвалою суду від 28.03.2017р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.04.2017р.

Ухвалами суду від 20.04.2017р. та 10.05.2017р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах.

Представник позивача в судове засідання 17.05.2017р. не зявився.

Представник відповідача в судове засідання 17.05.2017р. повторно не зявився, причини неявки не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України може бути розглянута за відсутності відповідача, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши клопотання позивача, яке викладене в позовній заяві, про винесення окремої ухвали щодо визначення підсудності, яке розцінюється судом як клопотання про винесення окремої ухвали щодо визначення підвідомчості, суд прийшов до висновку, що таке задоволенню не підлягає, оскільки господарсько-процесуальним законодавством не передбачено винесення таких ухвал. Натомість процесуальні дії суду щодо порушення провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду (що відбулося в даному випадку) свідчать про те, що спір підвідомчий господарському суду.

Щодо клопотання позивача № 413 про припинення провадження у справі у звязку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, вважає, що таке твердження є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено в Пленумі Вищого господарського суду України в п. 3.2. постанови №10 від 24.10.2011р., господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.

Враховуючи те, що у позові заявлено лише вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не обєднується з вимогою вирішити публічно-правовий спір, сторони спору за своїм суб'єктним складом відповідають статті 1 Господарського процесуального кодексу України, спір є підвідомчий господарському суду, а тому суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про припинення провадження у справі.

В судовому засіданні 17.05.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги Фермерське господарство ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 15.12.1999р. на підставі рішення Сокальської районної ради № 6 від 05.03.1999р. Фермерське господарство ОСОБА_1 отримало у постійне користування із земель фермерського запасу земельну ділянку площею 20,0 га із земель водосховища ВАТ «Сокальський завод хімічного волокна» для риборозведення.

На основі цих документів фермерське господарство займалось вирощуванням риби на вказаній території. Факт власності фермерського господарства «ОСОБА_1В.» на рибу, яка знаходиться в ставкові біля с. Поториця Сокальського району підтверджено постановою Сокальського районного суду Львівської області від 05.03.2010 р. у справі № 4-1/2010 та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2010р. у справі № 583/2010.

Як стверджує позивач, 22.05.2017р. між представником Фермерського господарства та громадянином ОСОБА_2 заключено усний договір про те, що він проведе контрольний вилов риби на ставкові в с. Поториця для власних потреб фермерського господарства.

23 травня 2013 року працівниками Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, проведено перевірку на ставкові в с. Поториця Сокальського району Львівської області, користувачем якого є ФГ «ОСОБА_1В.», та складено адміністративний протокол № 1435 від 23 травня 2013 року про незаконний вилов риби.

Як зазначає позивач, висновки, вказані працівниками Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області у зазначеному протоколі суперечать висновкам, вказаних у постанові Сокальського районного суду Львівської області від 05.03.2010 р. у справі № 4-1/2010 та ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2010р. у справі № 583/2010.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджує, що складення посадовими особами Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області протоколу № 1435 від 23.05.2013р. підірвало довіру всіх партнерів по бізнесу, що привело до порушення всіх домовленостей по розвитку бізнесу на території ставка, а отже, порушило його конституційні права, гарантовані статтями 3, 13, 19, 40, 41, 64, 68, 124 Конституції України, що спричинило страждання, які полягли у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань. А тому, для відновлення порушених прав позивач просить суд стягнути на користь ФГ Бурки ОСОБА_3 1000000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій посадових осіб Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області .

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (положення п. 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, ст. 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995р. №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У пункті 5 вказаної вище постанови, Верховний Суд України відмітив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги Фермерське господарство ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 15.12.1999р. на підставі рішення Сокальської районної ради № 6 від 05.03.1999р. Фермерське господарство ОСОБА_1 отримало у постійне користування із земель фермерського запасу земельну ділянку площею 20,0 га із земель водосховища ВАТ «Сокальський завод хімічного волокна» для риборозведення.

На основі цих документів фермерське господарство займалось вирощуванням риби на вказаній території. Як стверджує позивач, факт власності фермерського господарства «ОСОБА_1В.» на рибу, яка знаходиться в ставкові біля с. Поториця Сокальського району підтверджено постановою Сокальського районного суду Львівської області від 05.03.2010 р. у справі № 4-1/2010 та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2010р. у справі № 583/2010.

Як стверджує позивач, 22.05.2017р. між представником Фермерського господарства та громадянином ОСОБА_2 заключено усний договір про те, що він проведе контрольний вилов риби на ставкові в с. Поториця для власних потреб фермерського господарства.

23 травня 2013 року працівниками Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, проведено перевірку на ставкові в с. Поториця Сокальського району Львівської області, користувачем якого є ФГ «ОСОБА_1В.», та складено адміністративний протокол № 1435 від 23 травня 2013 року про незаконний вилов риби.

Як зазначає позивач, висновки, вказані працівниками Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області у зазначеному протоколі суперечать висновкам, вказаних у постанові Сокальського районного суду Львівської області від 05.03.2010 р. у справі № 4-1/2010 та ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2010р. у справі № 583/2010.

Позивач стверджує, що складення посадовими особами Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області протоколу № 1435 від 23.05.2013р. підірвало довіру всіх партнерів по бізнесу, що привело до порушення всіх домовленостей по розвитку бізнесу на території ставка, а отже, порушило його конституційні права, гарантовані статтями 3, 13, 19, 40, 41, 64, 68, 124 Конституції України, що спричинило страждання, які полягли у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань.

Тому позивач, враховуючи наведене, вважає, що в нього, на підставі норми 56 Конституції України виникло право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн., завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Суд зазначає, що відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі наявності у діях правопорушника усіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності, а саме: неправомірної поведінки особи, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою та вини заподіювача шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГС України від 05.10.2015р. у справі №910/4290/15-г.

Звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач не надав суду доказів, які б свідчили про приниження честі, гідності, ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, внаслідок дій відповідача. Крім того, зі змісту позовної заяви, зокрема, частини обґрунтування спричинення моральної шкоди вбачається, що дана позовна вимога, на думку суду, спрямована не на захист немайнових прав та інтересів позивача у справі ФГ ОСОБА_1, а представника юридичної особи.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди (протиправної поведінки зі сторони відповідача, наявності шкоди, причинного зв'язку між діями відповідача та завданням такої шкоди позивачу), суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що пунктом 13 частини 2 статті 3 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, підстав для стягнення судового збору з позивача в дохід державного бюджету немає.

Керуючись статтями 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.05.2017 р.

Суддя Галамай О. З.