ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.2017 Справа № 904/3168/17

За позовом Кам'янської міської ради Дніпропетровської області, м. Кам'янське Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 128405,74 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

головний спеціаліст - юрисконсульт Тертишна О.О., довіреність № 01-14/7/20вих від 11.01.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Кам'янська міська рада Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення 128405,74 грн збитків, завданих користуванням земельною ділянкою без оформлення документів на право користування.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Від відповідача на адресу господарського суду Дніпропетровської області повернувся конверт з ухвалою суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене суд керується ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV якщо документи та відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані сторонам завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду наявні достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

Відповідач також не надав і відзиву на позов та інших витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2007 між Дніпродзержинською міською радою (правонаступником якої є позивач), як орендодавцем, та громадянкою України ОСОБА_4, як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 18.06.2007 за №06081 (а.с. 13-15). Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 цього договору орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно з планом земельної ділянки; підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення Дніпродзержинської міської ради від 20.04.2007 року №174-09/V.

Пунктом 2.1 договору оренди від 12.06.2007 визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1989 га для фактичного розміщення будівлі магазину, в тому числі: під будівлею - 0,0642 га, під проходами, проїздами, площадками - 0,1347 га. Даний договір укладено строком до 20.04.2012 року (п. 3.1 договору оренди від 12.06.2007).

В подальшому об'єкт нерухомого майна - магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1, набув у власність ОСОБА_2 (далі - відповідач) на підставі договору купівлі-продажу ВТВ №081230 від 07.12.2012, (реєстр №3914), зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач - ОСОБА_2 з 01.06.2011 року зареєстрований як фізична особа-підприємець і на момент розгляду справи дані щодо припинення ним господарської діяльності відсутні. У зв'язку з чим даний спір підвідомчій господарському суду.

Право власності відповідача на магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна станом на 04.05.2016 (а.с. 12).

27.02.2013 Дніпродзержинською міською радою на 32 сесії VІ скликання було прийнято рішення №683-32/VІ "Про набуття (припинення) юридичними та фізичними особами права користування на земельними ділянками несільськогосподарського призначення, які надаються у користування по матеріалах інвентаризації", зокрема, щодо розгляду заяви (клопотання) про оформлення (переоформлення) права користування земельними ділянками ОСОБА_2 від 26.112.2012 №П-9750 та ОСОБА_4 від 10.01.2013 №Ю-134. Вказаним рішенням міська рада вирішила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та визначення кадастрового номеру громадянину ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення магазину, у зв'язку з чим визнати таким, що втратив чинність, пункт 18 додатка 1 до рішення міської ради від 20.04.2007 №174-09/V та розірвати договір оренди з ОСОБА_4 (пункти 8, 8.4 рішення, копія витягу з якого міститься у матеріалах справи - а.с.16).

08.04.2013 року між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_4 було укладено угоду №4689 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 18.06.2007 №06081 (а.с. 16), згідно пункту 1 якої орендодавець і орендар у зв'язку із відчуженням нерухомого майна та на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.02.2013 №683-32/VІ прийшли до взаємної згоди розірвати договір оренди земельної ділянки від 18.06.2007 №06081, загальною площею 0,1989 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для фактичного розміщення будівлі магазину.

Але, відповідачем не було вжито заходів для оформлення в установленому законом порядку правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку.

Позивач зазначає, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,1989 га за адресою: АДРЕСА_1 під розміщення об'єкту нерухомого майна без оформлення правовстановлюючих документів на землю та не сплачує орендну плату, що призвело до ненадходження до міського бюджету земельних платежів і завдання цим міській раді значних збитків.

Позивач зазначає, що 22.10.2015 Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області було складено акт №08-20/19 "Ревізії фінансово-господарської діяльності, законності використання земель та управління майном, що належать територіальній громаді міста, в Дніпродзержинській міській раді за період з 01.01.2013 по 31.08.2015". На підставі вищезазначеної ревізії департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради на адресу відповідача було направлено повідомлення від 04.05.2016 за №07-11/1485 про проведення 16.05.2016 з 16 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

16.05.2016 фахівцями відділу самоврядного контролю департаменту комунальної власності міста, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради здійснено обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 та складено акт обстеження зазначеної земельної ділянки.

У результаті обстеження встановлено, що ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,1989 га за адресою АДРЕСА_1 під розміщення нерухомого майна з 07.12.2012 по теперішній час; фактично на момент обстеження за зазначеною адресою на земельній ділянці площею 0,1989 га розміщено капітальну багатоповерхову будівлю, яка використовується в комерційних цілях та проходи, проїзди, площадки; договір оренди земельної ділянки на момент обстеження не оформлено, що не відповідає вимогам ст.ст 125,126 Земельного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 07.02.2005 №84 (з подальшими змінами) утворено комісію з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі і землекористувачам, затверджено її склад та положення про комісію.

У постанові Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів" №1037-VIII від 17.03.2016 зазначено, що відповідно до пункту 29 частини першої статті 85 Конституції України, пункту 8 статті 7 Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки", враховуючи пропозиції, подані органами місцевого самоврядування, та рекомендації Українського інституту національної пам'яті, Верховною Радою України було перейменовано місто Дніпродзержинськ на місто Кам'янське. У зв'язку з чим Кам'янська міська рада Дніпропетровської області є правонаступником Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.

15.09.2016 відбулось засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та користувачам, згідно акут ревізії державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 22.10.2015 №08-20/19, на яке відповідача було запрошено листом від 29.08.2016 за №08-11/2699 (а.с. 35).

Згідно з протоколом засідання комісії від 15.09.2016, комісією було вирішено визначити відповідачу розмір збитків у вигляді недоотриманої орендної плати внаслідок зайняття ним земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та використання її без договору оренди (а.с. 30-31).

Відповідно до акту від 15.09.2016 про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, які виявлено державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, землекористувачу ОСОБА_2 внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та використання її без договору оренди нараховано збитки у сумі 128405,74 грн (а.с. 32-33).

У підтвердження розміру збитків, завданих відповідачем Кам'янській міській раді, у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою позивачем до позовної заяви надано розрахунок за період з 01.08.2013 по 31.07.2016 (а.с. 5-6). Розрахунок розміру недоотриманої орендної плати позивачем здійснено на підставі показників з нормативної грошової оцінки, наведених в листі відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №99-425-99.4-1174/2-16 від 25.05.2016 (а.с.20).

З метою відшкодування міській раді заподіяних збитків 26.10.2016 було прийнято рішення виконавчого комітету Кам'янської міської ради №311 "Про затвердження акта про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, які виявлено державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області". Згідно вказаного рішення було затверджено акт про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, які виявлено державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області від 15.09.2016 (а.с. 34).

На виконання рішення виконавчого комітету міської ради м. Кам'янського від 26.10.2016 за №311 відповідачу було направлено лист від 07.11.2016 за №08-11/3357 про необхідність добровільної сплати завданих ним збитків, який залишено відповідачем без задоволення (а.с. 35).

Несплата відповідачем спричинених збитків на суму 128405,74 грн у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою без договору, і є причиною виникнення цього спору.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення на користь позивача збитків, завданих відповідачем фактичним (бездоговірним) користуванням земельною ділянкою.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з приписами статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних. міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної гласності відповідно до цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 124 цього Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

На підставі частини 2 статті 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

У відповідності до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 вказаного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Відповідно по положень статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Однак таке право потребує оформлення за визначеною процедурою з наступним укладенням договору оренди земельної ділянки або отриманням свідоцтва про право власності.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Норму аналогічного змісту закріплено й у ст. 2 Закону України "Про плату за землю", якою також передбачено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначається до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Отже, відповідач, користуючись земельною ділянкою для розміщення будівлі магазину по АДРЕСА_1 повинен був укласти договір оренди земельної ділянки та сплачувати до міського бюджету земельні платежі у вигляді орендної плати.

Проте, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на оформлення ним права землекористування, та сплати таких платежів до міського бюджету, що є порушенням інтересів Кам'янської міської ради та завдає позивачу збитків.

Відомостей щодо наявності обставин, що унеможливили належне оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою, суду не надано.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 (далі - Порядок), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

В абзаці першому пункту 2 даного Порядку зазначено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. (абз. 4 п. 2 Порядку).

У пункті 3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 №284.

Тож, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд також виходив із наступного.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Статтею 22 та параграфом 1 глави 82 ЦК України визначені загальні положення про відшкодування збитків та майнової шкоди.

Так, згідно зі статтею 22 цього Кодексу збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Враховуючи приписи чинного законодавства, та з огляду на обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем чинного земельного законодавства шляхом використання ним у комерційних цілях земельної ділянки площею 0,1989 га за адресою: АДРЕСА_1 під розміщення магазину, без укладення договору оренди.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми збитків за фактичне використання земельної ділянки, суд доходить висновку щодо його обгрунтованості та відповідності вимогам Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993.

З урахування викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 128405,74 грн збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою (за відсутності належним чином оформленого права землекористування) за період з 01.08.2013 по 31.07.2016, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Камянської міської ради Дніпропетровської області (53200, м. Кам'янське Дніпропетровської області, м-н Петра Калнишевського, 2; ідентифікаційний код 24604168) 128405,74 грн збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою, та 1926,09 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В судовому засідання відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 19.05.2017.

Суддя В.Д. Воронько