ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Справа № 911/3387/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіВовка І.В.,
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представника:
від відповідачаКоненко О.С. (адвокат);
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Київобленерго"
нарішення Господарського суду Київської області від 12.12.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року
у справі№ 911/3387/16 Господарського суду Київської області
за позовомПриватного підприємства "Столичні будинки"
доПублічного акціонерного товариства "Київобленерго"
простягнення 89951,11 грн
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Приватне підприємство "Столичні будинки" (надалі - ПП "Столчні будинки", позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" (надалі - ПАТ "Київобленерго", відповідач) про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 89951,11 грн.

Позивач зазначав, що відповідач не має правові підстави для отримання коштів, сплачених за електричну енергію за періоди з 01.12.2014 року по квітень 2015 року та з листопада 2015 року по 01.04.2016 року, облік якої здійснювався відповідно до лічильника СТК № 0051306, що не був включений до договору № 220049008 від 14.10.2011 року як розрахунковий прилад обліку. Позивач наполягає, що електрична енергія, яка обліковується цим лічильником, використовується у господарській діяльності виробника опалення - Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс" (надалі - ПКПП "Теплокомунсервіс") для роботи електронасосів системи циркуляції води у системі опалення будинку № 14 по вул. Нове Шосе, м. Буча, тому останнє є споживачем електричної енергії, облік якої здійснюється лічильником № 0051306, а сплачені позивачем кошти мають бути повернуті відповідно до вимог ст.ст. 1212, 1213 ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) як безпідставно набуті

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено безпідставності набуття коштів за поставлену електричну енергію, оскільки спірний засіб обліку електричної енергії встановлений в будинку м. Буча, вул. Нове шосе, 14, який перебуває на балансі та обслуговуванні позивача, був опломбований за заявою позивача та переданий йому на зберігання, що підтверджується актом про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому № 057713 від 12.05.2014 року та актом технічної перевірки розрахункового засобу обліку електричної енергії № 022320 від 1205.2014 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.12.2016 року у справі № 911/3387/16 (суддя Щоткін О.В.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 89951,11 грн безпідставно отриманих коштів.

Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій, крім іншого, вказав, що позивач включав показники лічильника СТК № 0051306 до своїх звітів про використану електричну енергію, що доводить факт споживання електричної енергії саме позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що відповідно до актів № 022320 та № 057713 лічильник СТК № 0051306 переданий йому на зберігання та обліковує електроенергію теплопункту будинку, що відповідає вимогам ст. 24 Житлового кодексу України (надалі - ЖК України), яка зобов'язує житлово-експлуатаційні організації забезпечувати схоронність житлового фонду і належне його використання, а включення показники спірного лічильника до щомісячних звітів здійснювалось з метою їх виставлення рахунків для оплати спеціалізованому підприємству з надання послуг з опалення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року (колегія у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів: Буравльова С.І., Шапрана В.В.) рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2016 року у справі № 911/3387/16 залишено без змін.

Відповідач у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права (ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, п.п. 3.2, 3.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (надалі - Правила), ст.ст. 32, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)), просив рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року скасувати прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

11.05.2017 року відповідач подав додаткові пояснення, а також додаткові докази (лист ПП "Столичні будинки" № 227 від 13.12.2012 року та акт від 13.12.2012 року технічної перевірки розрахункового засобу обліку). Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не бере до уваги ці докази, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

16.05.2017 року позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі договору про постачання електроенергії № 220049008 від 14.10.2011 року відповідач здійснює постачання електричної енергії до будинків, які перебувають на обслуговуванні ПП "Столичні будинки" та знаходяться в місті Буча за адресами: вул. Нове Шосе, 14; вул. Б. Хмельницького, 10; вул. А. Михайлівського, 8 Б, 8 Б/1.

У додатку № 7 до договору, що регулюють взаємовідносини щодо власності на засоби обліку електроенергії (ЗОЕ), порядок їх експлуатації та модернізації, сторони погодили перелік засобів обліку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки засіб обліку № 0051306, який використовувався відповідачем для визначення обсягу електричної енергії за періоди з 01.12.2014 року по квітень 2015 року та з листопада 2015 року по 01.04.2016 року, не був включений сторонами до додатку № 7 до договору, тому нарахування відповідачем коштів за поставлену електроенергію за цим лічильником є безпідставним, і отримані ним грошові кошти розмірі 89951,11 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що перебування лічильника на відповідальному зберіганні у позивача не свідчить про правомірність нарахування відповідачем коштів, оскільки він не звертався до ПП "Столичні будинки" з проханням внести відповідні зміни до договору.

Вищий господарський суд України такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Згідно з ч. 3 цієї статті цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 7 ст. 275 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору

У п. 2.3.3 договору сторони погодили, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку № 6 "Порядок зняття показників розрахунків приладів обліку електричної енергії та форми звіту споживача про покази приладів обліку".

Відповідно до п. 3.1.1 договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованими тарифом, на умовах передбачених у додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію", за компенсацію за перетікання реактивної електричної енергії, на умовах передбачених в додатку № 5(5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" та інші платежі, обумовлені цим договором.

Згідно з п. 7.1 договору облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) споживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами Правил.

Відповідно до абз. 5 п. 6.1 Правил обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Отже, за умовами договору сторони чітко обумовили, що облік енергії, що відпускається постачальником споживачу, та порядок розрахунків визначається згідно з умовами додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку № 6 "Порядок зняття показників розрахунків приладів обліку електричної енергії та форми звіту споживача про покази приладів обліку".

Такі додатки судами взагалі не досліджувались, в матеріалах справи копії цих додатків відсутні, а відтак висновки судів про те, що постачальник не має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію, обсяг якої визначається відповідно до даних лічильника № 0051306, не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що суперечить ст. 43 ГПК України.

Суди обох інстанцій дійшли висновку, що у додатку № 7 до договору зазначено вичерпний перелік лічильників, які обліковують обсяги електричної енергії, за споживання якої ПП "Столичні будинки" зобов'язані сплачувати грошові кошти по тарифу встановленому для певної категорії споживачів, безпідставно не врахували, що обов'язок споживача оплачувати обсяг спожитої електричної енергії відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства (пп. 2 п. 10.2 Правил), навіть, якщо такий споживач взагалі використовує електричну енергію без укладення договору на електропостачання (правовий висновок ВСУ у постанові від 16.05.2011 року № 15/147/10). Відповідно до абз. 78 п. 1.2 Правил споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору. Відповідно до п. 3.1 цих Правил електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності.

Отже, для з'ясування питання про те, чи має відповідач право на отримання від позивача оплати за електричну енергію, і відповідно, чи є сплачені позивачем кошти безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України, судам слід було з'ясувати, хто використовує електричну енергію і для потреб чиїх електроустановок поставляється електрична енергія, обсяг якої визначається відповідно до даних спірного розрахункового обліку електричної енергії. Водночас, суди взагалі не встановили фактичних обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, яка особа є споживачем спірної електричної енергії і відповідно має оплачувати її вартість.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення пославшись на пояснення позивача, зазначив, що "по лічильнику № 0051306 обліковується електрична енергія, що використовується ПКПП "Теплокомунсервіс" протягом опалювального сезону для роботи насосів системи опалення будинку № 14 по вул. Нове Шосе у м. Буча". Водночас, у порушення вимог ст.ст. 32, 33, 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення не навів жодних доказів, які б підтверджували цей висновок, а також у порушення вимог ст. 27 ГПК України не вирішив питання про залучення його до участі у справі ПКПП "Теплокомунсервіс", оскільки рішення з господарського спору впливає на права або обов'язки цієї особи. Апеляційний господарський суд не надав оцінки таким висновкам суду першої інстанції, допущені місцевим господарським судом порушення не виправив і також не залучив ПКПП "Теплокомунсервіс" до участі у справі.

У п. 7.5 договору сторони погодили, що на підставі засобів обліку електричної енергії та згідно з умовами додатку № 6 "Порядок зняття показників розрахунків приладів обліку електричної енергії та форми звіту споживача про покази приладів обліку" оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передавання товарної продукції); акт результатів замірів електричної потужності (у разі потреби за ініціативою постачальника).

Надання споживачами інформації щодо даних розрахункового обліку електричної енергії та оформлення акту про використану електричну енергію (акт прийняття-передавання товарної продукції) також передбачено п. 6.11 та п. 6.13 Правил. Суди в порушення вимог ст. 43 ГПК України не з'ясовували і не перевірили обставини справи, пов'язані із складанням таких доказів, і як наслідок, не вирішили питання, чи можуть такі документи бути підставою відповідно до вимог ст. ст. 11, 1212 ЦК України для набуття відповідачем спірних коштів.

За таких обставин, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, прийняли рішення, що стосується прав і обов'язків особи, яка не були залучені до участі в справі, відповідно до п. 3 ст. 1119, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, залучити до участі у справі ПКПП "Теплокомунсервіс"; дослідити умови додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку № 6 "Порядок зняття показників розрахунків приладів обліку електричної енергії та форми звіту споживача про покази приладів обліку", відповідно до яких позивач зобов'язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії; з'ясувати особу, яка є споживачем електричної енергії, обсяг якої визначається відповідно до даних лічильника № 0051306; всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, і в залежності від встановленого вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України розподіл судових витрат, пов'язаний з розглядом справи, здійснюється судом першої інстанції за результатами нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року у справі № 911/3387/16 скасувати.

Справу № 911/3387/16 передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
СуддяВовк І.В.
СуддяСтратієнко Л.В.