РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2017Справа №910/2488/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва
простягнення 99935 грн. 87 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Мельник Н.В. - представник за довіреністю № 83 від 13.12.2016;

від відповідача: Гайдар С.А. - представник за довіреністю б/н від 29.06.2016.

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» про стягнення 91714 грн. 07 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач як власник нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, у період з 01.07.2014 по 15.03.2016 за відсутності укладеного між сторонами договору фактично був споживачем послуг з опалення та гарячого водопостачання, з огляду на що зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна (теплової енергії на потреби опалення, теплової енергії на виготовлення гарячої води та питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання) на підставі ст.ст 1212, 1213 Цивільного кодексу України, оскільки повернення в натурі безпідставно набутого відповідачем вказаного майна фактично неможливе. За таких обставин, здійснивши розрахунки обсягів та вартості безпідставно набутого відповідачем майна (теплової енергії на потреби опалення, теплової енергії на виготовлення гарячої води та питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання), позивач просить суд стягнути з відповідача вартість теплової енергії для потреб опалення та для виготовлення гарячої води у загальному розмірі 88138 грн. 81 коп. та вартість питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання, у розмірі 3575 грн. 26 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2488/17, розгляд справи відкладено на 07.03.2017.

07.03.2017 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна (теплової енергії) у розмірі 99935 грн. 87 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 24.03.2017.

14.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначив, що позивачем не вказано у позовній заяві, яке майно було безпідставно набуто відповідачем та вартість якого позивач просить суд стягнути з відповідача; яким чином відповідач набув вказане майно та в чому полягає неможливість його повернення позивачу. При цьому, відповідач зазначив, що позивач не звертався до нього із пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, тобто позивач не вчинив дій, спрямованих на укладення відповідного договору. Крім того, відповідач зазначив, що у приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м., за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 відсутні крани гарячого водопостачання, з огляду на що безпідставними є твердження позивача про споживання відповідачем у спірному періоді гарячої води.

17.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» надійшли письмові пояснення, в яких комунальне підприємство зазначило, що розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 вирішено з 16.02.2015 закріпити за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва.

22.03.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що у приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 відсутні крани гарячої води, з огляду на що відповідач не міг фактично споживати гарячу воду. При цьому, відповідачем долучено до матеріалів справи копію акту про відключення нежитлового приміщення від мережі ГВП (гарячого водопостачання) від 08.08.2005, який складено представником власника вказаних приміщень та представником ЖРЕО-417.

Крім того, відповідач зазначив, що відсутність між сторонами письмового договору на споживання житлово-комунальних послуг, обов'язковість укладення якого покладена як на споживача так і на постачальника послуг, виключає можливість застосування положень ст. 1212, ст. 1213 Цивільного кодексу України.

24.03.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що нарахування обсягів спожитої відповідачем теплової енергії було здійснено позивачем відповідно до Правил користування тепловою енергією, де зазначено, що у разі відсутності приладів обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Так, урахування середньомісячної температури зовнішнього повітря та температури теплоносія в мережах позивача враховано в знижуючому коефіцієнту, що розрахований відповідно на підставі КТМ 204-96. При цьому, оскільки між сторонами відсутній договір на постачання теплової енергії, теплове навантаження у приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, показники теплового навантаження було взято позивачем з останнього укладеного договору, яким було передбачено постачання теплової енергії у спірні приміщення.

24.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» інформацію про теплове навантаження, які створюють системи опалення та гарячого водопостачання у нежитлових приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1.

Судове засідання, призначене на 24.03.2017, не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Отрош І.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017, розгляд справи № 910/2488/17 призначено на 11.04.2017.

05.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» надійшла довідка про те, що 18.10.2016 у будинку за адресою проспект Возз'єднання, 1 у місті Києві встановлений прилад обліку теплової енергії; груповий прилад обліку гарячого водопостачання встановлено у вбудованому бойлері вказаного будинку, бойлер знаходиться на балансі та оперативному обслуговуванні ПАТ «Київенерго».

11.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення щодо розрахунку обсягу питної води, використаної для надання послуг з гарячого водопостачання.

У судовому засіданні 11.04.2017 суд розглянув подану позивачем 07.03.2017 заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна (теплової енергії) у розмірі 99935 грн. 87 коп., та прийняв її до розгляду, про що зазначено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2488/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017, відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 24.04.2017.

21.04.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/21938/15 було стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» поставлену теплову енергію у період з 01.12.2013 по 01.05.2015. Однак, як зазначає позивач, нарахування, що лягли в основу розрахунку позовних вимог у справі № 910/21938/15, не включають обсяг теплової енергії, поставленої до будинку 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві. Крім того, позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/24703/15 розірвано укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва Договір № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води. При цьому, як зазначив позивач, вказаний договір задовго до його розірвання не виконувався сторонами щодо певної категорії споживачів після серпня 2014 року.

21.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач заперечив щодо здійсненого позивачем розрахунку теплової енергії для потреб опалення, вартість якої позивач просить суд стягнути з відповідача. Так, відповідач зазначив, що при розрахунку теплового навантаження на опалювальну площу відповідача позивачем було використано теплове навантаження 0,009 Гал/год, що на думку відповідача є завищеним показником, оскільки вказаний показник теплового навантаження був визначений позивачем, виходячи з опалювальної площі будинку, що становить 5371,5 кв.м., тоді як, на думку відповідача, при розрахунку теплового навантаження потрібно брати опалювальну площу 7377,24 кв.м. (загальна площа квартир та загальна площа вбудованих приміщень). Крім того, відповідач зазначив, що він не споживає гарячу воду, у зв'язку з чим підстави для стягнення її вартості відсутні.

При цьому, у вказаних письмових поясненнях відповідач просив суд витребувати у позивача індивідуальний проект, за яким збудовано будинок за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, 1.

У судовому засіданні 24.04.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідачем не надано суду доказів, які б засвідчували факт відключення приміщень відповідача від мереж централізованого теплопостачання. При цьому, позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14345/15 встановлено факт споживання відповідачем послуг з гарячого водопостачання у вказаних приміщеннях. Встановлення на трубі ГВП різьбової заглушки не свідчить про припинення споживання послуг ГВП, оскільки встановлення та демонтаж заглушки є процесом, що не займає багато часу та зусиль.

У судовому засіданні 24.04.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 19.05.2017.

28.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначила, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14345/15 за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ДІ СІ» стягнуто з ТОВ «Компанія ДІ СІ» заборгованість за період, який не входить до періоду, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у даній справі.

16.05.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач не заперечив отримання ним послуг з постачання теплової енергії на потреби опалення у спірному періоді. Крім того, відповідач зазначив, що відсутність між сторонами письмового договору на споживання житлово-комунальних послуг, обов'язковість укладення якого покладена як на споживача так і на постачальника послуг, виключає можливість застосування положень ст. 1212, ст. 1213 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідач зазначив, що позивач не надавав відповідачу будь-яких розрахунків обсягів/вартості спожитих відповідачем послуг чи рахунків на оплату вказаних послуг, у зв'язку з чим відповідач не мав можливості виконати свої зобов'язання з оплати. Також, відповідачем було долучено до матеріалів справи власний розрахунок вартості та обсягів спожитої ним теплової енергії для потреб опалення. При цьому, відповідач наголосив на тому, що ним не споживається гаряча вода, а отже підстави для стягнення з нього вартості теплової енергії для потреб гарячого водопостачання та питної води відсутні.

У судовому засіданні 19.05.2017 суд розглянув подане 21.04.2017 клопотання відповідача про витребування доказів, відповідно до якого відповідач просив суд витребувати у позивача індивідуальний проект, за яким збудовано будинок за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, 1, та відмовив у йог задоволенні з огляду на таке.

За змістом ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

З огляду на те, що відповідачем не обгрунтовано, що позивач має індивідуальний проект, за яким збудовано будинок за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, 1, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Крім того, у судовому засіданні 19.05.2017 суд розглянув клопотання позивача про витребування доказів, подане 24.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва, в якому позивач просив суд витребувати у Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» інформацію про теплове навантаження, які створюють системи опалення та гарячого водопостачання у нежитлових приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, та відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю, оскільки позивачем на наведено обставин, що може підтвердити вказаний доказ.

Представник позивача у судовому засіданні 19.05.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Представник відповідача у судовому засіданні 19.05.2017 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання 19.05.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 24.04.2017 та розпискою про оголошення перерви від 24.04.2017.

У судовому засіданні 19.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що відповідно до ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серія АБ №597422, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» є постачальником теплової енергії (строк дії ліцензії з 01.06.2012 по 31.05.2017).

Судом встановлено, що з 01.07.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлових будинках, адреси яких зазначено у Переліку, затвердженому Головою Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.08.2015, серед яких будинок № 1 за адресою проспект Возз'єднання у місті Києві (копія Переліку долучена позивачем до позовної заяви).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (нежитлові приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1) право власності на вказані нежитлові приміщення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» виникло на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення шляхом викупу від 08.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., дата державної реєстрації - 17.06.2013 (копія вказаної інформаційної довідки долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що на підставі протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» від 06.04.2015, розподільчого акту (балансу) від 15.06.2015 право власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія-3000»; дата державної реєстрації - 15.03.2016 (відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої судом 13.04.2017).

При цьому, відповідач у судових засіданнях, у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, не заперечував, що він у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) був власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1.

Судом встановлено, що будинок № 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) не був обладнаний приладами обліку теплової енергії, про що зазначає позивач у письмових поясненнях, поданих до суду 24.03.2017, та це вбачається з Додатку № 3 (Перелік абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403 станом на 01.09.2014) до Договору № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва.

При цьому, 05.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» надійшла довідка про те, що 18.10.2016 у будинку за адресою проспект Возз'єднання, 1 у місті Києві встановлений прилад обліку теплової енергії; груповий прилад обліку гарячого водопостачання встановлено у вбудованому бойлері вказаного будинку, бойлер знаходиться на балансі та оперативному обслуговуванні ПАТ «Київенерго».

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач як власник нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, у період з 01.07.2014 по 15.03.2016 за відсутності укладеного між сторонами договору фактично був споживачем послуг з опалення та гарячого водопостачання, з огляду на що зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна (теплової енергії на потреби опалення, теплової енергії на виготовлення гарячої води та питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання) на підставі ст. 1213 Цивільного кодексу України, оскільки повернення в натурі безпідставно набутого відповідачем вказаного майна фактично неможливе.

За таких обставин, здійснивши розрахунки обсягів та вартості безпідставно набутого відповідачем майна (теплової енергії на потреби опалення, теплової енергії на виготовлення гарячої води та питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання), позивач просить суд стягнути з відповідача вартість теплової енергії для потреб опалення у сумі 43027 грн. 85 коп.; вартість теплової енергії на виготовлення гарячої води у сумі 53332 грн. 76 коп.; вартість питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання, у сумі 3575 грн. 26 коп., що разом становить 99935 грн. 87 коп. (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судом встановлено, що 01.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (покупець) було укладено Договір № 420005 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю - Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору в додатку № 3 до договору вказуються всі субабоненти та орендарі, які підключені до теплових мереж покупця (найменування, адреса, максимальне годинне навантаження, група споживання та інші дані).

Відповідно до Додатку № 3 до Договору вбачається, що до Переліку абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403, та є підключеними до теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», входить абонент (компанія ДІ СІ), який займає приміщення, площею 126,6 кв.м., по проспекту Возз'єднання 1 у м. Києві; загальна опалювальна площа будинку - 5371,5 кв.м, теплове навантаження (опалення) на будинок - 0,394 Гкал/год, теплове навантаження (гаряче водопостачання) на будинок - 0,318 Гкал/год; теплове навантаження (опалення) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,0092861 Гкал/год; теплове навантаження (гаряче водопостачання) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,077 Гкал/доб.

Відповідно до п. 10.1 Договору він укладений на термін з 01.07.2012 до 01.10.2013 у вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору.

Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (№ 1198-18 від 10.04.2014).

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Так само, було доповнено статтю 29 відповідного закону частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Судом встановлено, що у зв'язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» Договору № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва посилалося на те, що у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» для позивача в силу приписів наведеного нормативно-правового акту стало неможливим виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором №42005 від 01.01.2012 на постачання теплової енергії у гарячій воді, у зв'язку тим, що позивач не є виконавцем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води та не є споживачем відповідних послуг.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/24703/15 розірвано з моменту набрання рішенням законної сили Договір № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція».

Вказане рішення суду у справі № 910/24703/15 набрало законної сили 13.11.2015, а отже вказаний договір є розірваним з 13.11.2015.

При цьому, 21.04.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція») надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що вказаний договір задовго до його розірвання не виконувався сторонами щодо певної категорії споживачів після серпня 2014 року.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і визначена саме як обов'язок, а не право сторін, тому сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не є підставою звільнення від відповідача від обов'язку оплатити за спожиті послуги.

Як встановлено судом, у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) будинок № 1 по проспекту Возз'єднання у місті Києві не був обладнаний приладами обліку теплової енергії.

Як встановлено судом, у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, було Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ».

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки у спірний період з 01.09.2014 до 15.03.2016 власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, був відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ», саме відповідач повинен здійснити оплату спожитої ним у вказаний період теплової енергії на потреби опалення, теплової енергії на виготовлення гарячої води та питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість теплової енергії для потреб опалення у сумі 43027 грн. 85 коп. (обсяг поставленої теплової енергії для потреб опалення - 25,401500 Гкал), поставленої у період з листопада 2014 по квітень 2015 року та у період з жовтня 2015 року до 15.03.2016.

Відповідно до п. 20 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 03.10.2007 № 1198, облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

24.03.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що нарахування обсягів спожитої відповідачем теплової енергії для потреб опалення було здійснено позивачем відповідно до Правил користування тепловою енергією, де зазначено, що у разі відсутності приладів обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Так, урахування середньомісячної температури зовнішнього повітря та температури теплоносія в мережах позивача враховано в знижуючому коефіцієнту, що розрахований відповідно на підставі КТМ 204-96.

При цьому, оскільки між сторонами відсутній договір на постачання теплової енергії, теплове навантаження у приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, показники теплового навантаження було взято позивачем з останнього укладеного договору, яким було передбачено постачання теплової енергії до спірних приміщень.

Так, як встановлено судом, 01.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (покупець) було укладено Договір № 420005 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю - Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення (16,206 Гкал/год) та гарячого водопостачання (13,222 Гкал/год)

Відповідно до п. 4.1.1 Договору в додатку № 3 до договору вказуються всі субабоненти та орендарі, які підключені до теплових мереж покупця (найменування, адреса, максимальне годинне навантаження, група споживання та інші дані).

Відповідно до Додатку № 3 до Договору вбачається, що до Переліку абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403 станом на 01.09.2014, та є підключеними до теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», входить абонент (компанія ДІ СІ), який займає приміщення, площею 126,6 кв.м., по проспекту Возз'єднання 1 у м. Києві; загальна опалювальна площа будинку - 5371,5 кв.м, теплове навантаження (опалення) на будинок - 0,394 Гкал/год, теплове навантаження (гаряче водопостачання) на будинок - 0,318 Гкал/год; теплове навантаження (опалення) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,0092861 Гкал/год; теплове навантаження (гаряче водопостачання) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,077 Гкал/доб.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/24703/15 розірвано з моменту набрання рішенням законної сили Договір № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція».

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, при визначенні обсягів поставленої відповідачу теплової енергії для потреб опалення, позивачем було використано показники теплового навантаження на нежитлові приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, які вказані саме у Додатку № 3 до Договору № 420005 від 01.10.2012, а саме 0,009 Гкал/год.

Суд зазначає, що «Компанія Ді Сі» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі») було попереднім власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 (з 06.08.2010), про що міститься інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

21.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач заперечив щодо здійсненого позивачем розрахунку теплової енергії для потреб опалення, вартість якої позивач просить суд стягнути з відповідача. Так, відповідач зазначив, що при розрахунку теплового навантаження на опалювальну площу відповідача позивачем було використано теплове навантаження 0,009 Гал/год, що на думку відповідача є завищеним показником, оскільки вказаний показник теплового навантаження був визначений позивачем, виходячи з опалювальної площі будинку, що становить 5371,5 кв.м., тоді як, на думку відповідача, при розрахунку теплового навантаження потрібно брати опалювальну площу 7377,24 кв.м. (загальна площа квартир та загальна площа вбудованих приміщень).

Втім, суд вважає вказані твердження відповідача необгрунтованими, оскільки показник теплового навантаження для потреб опалення (0,009 Гкал/год) був взятий позивачем з Договору № 420005 від 01.10.2012, на підставі якого до приміщень у будинку 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві постачалась теплова енергія.

У суду відсутні підстави вважати необгрунтованими та такими, що не відповідають порядку визначенню, передбаченому Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 України 244-94), вказані показники, які зазначені у Додатку № 3 до Договору № 420005 від 01.10.2012, з огляду на що суд вважає необгрунтованими твердження відповідача про завищення позивачем показників теплового навантаження для потреб опалення.

При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів на підтвердження, що показники теплового навантаження для потреб опалення, мають інше значення ніж те, що вказане у Договорі № 420005 від 01.10.2012.

Щодо інших показників (температурний коефіцієнт та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді), які були використані позивачем при здійсненні розрахунку обсягів теплової енергії для потреб опалення, відповідачем висловлено не було.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копії наряду № 28134 від 21.10.2014 про включення опалення та наряду № 35176 від 06.04.2015 про відключення / копії наряду № 41073 від 06.10.2015 про включення опалення та наряду № 46999 від 01.04.2016 про відключення опалення від будинку № 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві, що свідчить про постачання теплової енергії для потреб опалення до вказаного будинку у спірному періоді.

Крім того, у письмових поясненнях, поданих до суду 16.05.2017, відповідач не заперечив факту опалювання нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 у спірний період.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок обсягів теплової енергії для потреб опалення, поставленої до нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, власником яких у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) був відповідач, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку було неправильно визначено знижуючі температурні коефіцієнти за грудень 2014 року та за жовтень 2015 року (відповідно до письмових пояснень, поданих позивачем до суду 24.03.2017).

Так, позивач зазначив, що знижуючим температурним коефіцієнтом за грудень 2014 року є 0,466300, а за жовтень 2015 року - 0,239100, з огляду на що обсяг спожитої відповідачем теплової енергії за вказані місяці повинен розраховуватись з урахуванням вказаних значень знижуючих температурних коефіцієнтів (детальні розрахунки знижуючих температурних коефіцієнтів долучено позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 24.03.2017).

При цьому, враховуючи вказані пояснення (уточнення), позивачем не було подано суду заяви про зменшення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи надані позивачем нові показники знижуючих температурних коефіцієнтів за грудень 2014 року та за жовтень 2015 року, які визнані судом обґрунтованими, судом було здійснено власний розрахунок обсягів спожитої відповідачем теплової енергії для потреб опалення за грудень 2014 року та за жовтень 2015 року.

Здійснивши розрахунок, суд дійшов висновку, що обґрунтованим обсягом теплової енергії для потреб опалення, спожитої відповідачем у грудні 2014 року є 3,1223 Гкал, та у жовтні 2015 року - 0,9576 Гкал.

Розрахунки обсягів спожитої відповідачем теплової енергії зі інші місяці у спірному періоді, здійснені позивачем, та викладені у розрахунках позовних вимог, судом визнані обґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та у період з жовтня 2015 року до 15.03.2016, власником яких у вказаний період був відповідач, позивачем було поставлено теплову енергію для потреб опалення, обсягом 25,1527 Гкал.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача вартість поставленої до приміщень відповідача у період з 01.09.2014 до 15.03.2016 теплової енергії на виготовлення гарячої води у сумі 53332 грн. 76 коп. (обсягом 31,485 Гкал.).

Як встановлено судом, у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) будинок № 1 по проспекту Возз'єднання у місті Києві не був обладнаний приладами обліку теплової енергії.

Як встановлено судом, у спірний період (з 01.09.2014 до 15.03.2016) власником нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, було Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ».

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, при визначенні обсягів поставленої відповідачу теплової енергії на виготовлення гарячої води, позивачем було використано показники теплового навантаження на нежитлові приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, які вказані саме у Додатку № 3 до Договору № 420005 від 01.10.2012, а саме 0,077 Гкал/доба.

Так, судом встановлено, що відповідно до Додатку № 3 до Договору вбачається, що до Переліку абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403 станом на 01.09.2014, та є підключеними до теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», входить абонент (компанія ДІ СІ), який займає приміщення, площею 126,6 кв.м., по проспекту Возз'єднання 1 у м. Києві; теплове навантаження (гаряче водопостачання) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,077 Гкал/доб.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях не заперечувався наданий позивачем розрахунок обсягів поставленої позивачем у спірний період теплової енергії на виготовлення гарячої води.

Разом з тим, відповідач заперечував щодо самого факту споживання ним гарячої води у вказаних приміщеннях у спірний період.

Однак, що стосується тверджень відповідача про відсутність у нежитлових приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 кранів гарячої води, у зв'язку з чим відповідач взагалі не мав можливості споживати гарячу воду у спірному періоді, суд зазначає таке.

Так, 14.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що у приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м., за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 відсутні крани гарячого водопостачання, з огляду на що безпідставними є твердження позивача про споживання відповідачем у спірному періоді гарячої води.

Крім того, 22.03.2017 через канцелярію суду відповідачем долучено до матеріалів справи копію акту про відключення нежитлового приміщення від мережі ГВП (гарячого водопостачання) від 08.08.2005, який складено представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» (власника вказаних приміщень станом на 08.08.2005) та представником ЖРЕО-417.

Зокрема, у вказаному акті зазначено, що він складений на підтвердження відключення від мережі ГВП (гарячого водопостачання) нежитлових приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1; відключення виконано шляхом встановлення заглушки і опломбування уводу ГВП.

Водночас, у судовому засіданні 24.04.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідачем не надано суду доказів, які б засвідчували факт відключення приміщень відповідача від мереж централізованого теплопостачання. При цьому, позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14345/15 встановлено факт споживання відповідачем послуг з гарячого водопостачання у вказаних приміщеннях. Встановлення на трубі ГВП різьбової заглушки не свідчить про припинення споживання послуг ГВП, оскільки встановлення та демонтаж заглушки є процесом, що не займає багато часу та зусиль.

Судом встановлено, що 04.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» (попередній власник спірних приміщень) про стягнення заборгованості за спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги у приміщеннях у будинку № 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві, в тому числі 34471 грн. 51 коп. суми основного боргу (за послуги з централізованого опалення 17320 грн. 54 коп., холодного водопостачання 5437 грн. 95 коп., гарячого водопостачання 6772 грн. 65 коп., холодної води на підігрів 4940 грн. 37 коп.).

Рішенням Господарського суду міста Києва 04.08.2015 у справі № 910/14345/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015, позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» основний борг у розмірі 34471,51 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 19509,75 грн., 3% річних у розмірі 1743,88 грн. та судові витрати у розмірі 1827,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» зокрема, зазначило, що він неодноразово листами від 25.02.2009, від 13.03.2009, від 01.02.2012, від 09.04.2013, від 05.02.2014 повідомляв Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про відмову від користування гарячим водопостачанням та центральним опаленням і звертався із проханням в порядку, передбаченому законодавством, припинити нарахування плати за вказані послуги.

Втім, залишаючи без змін рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14345/15, Київський апеляційний господарський суд у постанові від 10.11.2015 у справі № 910/14345/15 (зважаючи на листи відповідача від 25.02.2009, від 13.03.2009, від 01.02.2012, від 09.04.2013, від 05.02.2014 про відмову від користування гарячим водопостачанням та опаленням) зазначив, що відповідачем не було надано доказів відключення його від центрального опалення та гарячого водопостачання (в порядку, передбаченому законодавством України).

Таким чином, обставини щодо постачання до нежитлових приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання встановлені судом у справі № 910/14345/15.

При цьому, станом на дату розгляду даної справи у суді, відповідачем (Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ») не надано доказів відключення вказаних приміщень від мереж гарячого водопостачання у порядку, передбаченому законом.

Так, ухвалою від 11.04.2017 судом було зобов'язано позивача та відповідача провести спільно обстеження нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 на предмет наявності систем централізованого гарячого водопостачання та опалення, а також їх стану, про що скласти спільний акт обстеження.

У судовому засіданні 24.04.2017 представник позивача долучив до матеріалів справи копію акту обстеження приміщення, складеного 13.04.2017 представниками позивача за результатами огляду приміщень, площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, 1, в якому зазначено, що на трубі ГВП самовільно, без дозволу теплопостачальної організації, виконано розрив, встановлена заглушка без представника теплопостачальної організації. Заглушка неопломбована.

Крім того, представником позивача було долучено до матеріалів справи копію акту обстеження приміщення від 13.04.2017, складеного за результатами обстеження нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, та підписаного представниками позивача і представником орендатора Ничипоренко.

У вказаному акті зазначено, що на момент обстеження приміщень стіни приміщення обшиті пластиковими панелями; візуально встановити, де проходять стояки опалення і прилади опалення неможливо. На трубі ГВП встановлена заглушка, неопломбована. В підвальному приміщенні доступ до однієї з кімнат (кабінет директора) не надано.

У судовому засіданні 19.05.2017 на запитання суду, чи підтверджує відповідач обставини, викладені в акті від 13.04.2017 (зокрема, щодо неопломбованої заглушки на трубі ГВП), відповідач пояснив, що акт підписаний не представником відповідача, а представником нового власника, однак відповідач підтверджує дійсність обставин, викладених у акті за підписом Ничипоренко, про що зазначено у протоколі судового засідання від 19.05.2017.

При цьому, як встановлено судом, в акті про відключення нежитлового приміщення від мережі ГВП (гарячого водопостачання) від 08.08.2005, який складено представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» (власника вказаних приміщень станом на 08.08.2005) та представником ЖРЕО-417, зазначено, що відключення від мереж ГВП виконано шляхом встановлення заглушки і опломбування уводу ГВП.

Суд зазначає, що власник майна зобов'язаний належним чином користуватися житлово-комунальними послугами, уклавши з постачальником/виробником таких послуг відповідний договір.

Водночас, відповідач не укладав з позивачем договору про надання житлово-комунальних послуг, та не забезпечив належне оформлення відключення від мереж гарячого водопостачання у порядку, встановленому законодавством, а тому безпідставними є посилання відповідача про фактичне невикористання ним гарячої води, яка постачається позивачем до нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1.

При цьому, факт відсутності пломби на заглушці на трубі ГВП свідчить про доступ до користування гарячою водою та потенційну можливість такого користування.

За таких обставин, суд вважає сумнівними та необгрунтованими твердження відповідача про факт неспоживання ним у спірному періоді у приміщеннях площею 126,6 кв.м. у будинку 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві.

Суд зазначає, що відповідно до п. 24 Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. (п. 25 Правил).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України „Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (п. 26 Правил).

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджений Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 року за № 1478/11758.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період.

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження (п.п. 2.5, 2.6 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169).

Відповідачем не надано суду належних доказів відключення нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 (у спірному періоді) від мереж гарячого водопостачання (зокрема копії акту про відключення, складеного відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання), з огляду на що суд вважає необгрунтованими твердження відповідача про неможливість споживати ним гарячу воду у спірних приміщеннях.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію листа Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровської району м. Києва» щодо підтвердження інформації про підключення до внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, а також відповідну інформацію (довідку), з якої вбачається, що нежитлові приміщення, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІ СІ Компанія» за адресою: проспект Возз'єднання, буд. 1 фактично підключені до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому, у вказаній довідці зазначено, що після 01.07.2014 не відбулось відключення вказаних приміщень від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав вважати, що гаряча вода, поставлена позивачем у період з 01.09.2014 до 15.03.2016 до нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, власником яких у вказаний період був відповідач, відповідачем не споживалась, тобто що відповідач не користувався у вказаний період послугами гарячого водопостачання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок обсягів теплової енергії на виготовлення гарячої води, спожитої відповідачем у період з 01.09.2014 до 15.03.2016 у нежитлових приміщеннях з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1, суд дійшов висновку в його обґрунтованості - обсяг спожитої відповідачем гарячої води у спірний період становить 31,4850 Гкал.

Щодо обсягів питної води, використаної на надання послуг з гарячого водопостачання, нарахованих позивачем, судом встановлено наступне.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача вартість питної води, використаної на надання послуг з гарячого водопостачання за період з 01.09.2014 до 15.03.2016, у розмірі 3575 грн. 26 коп. (обсяг - 583,05 куб.м.).

Судом встановлено, що 04.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» укладено Договір № 14163/06ГВ про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води, відповідно до умов якого ПАТ «АК «Київводоканал» постачає ТОВ «Євро-Реконструкція» питну холодну воду, що призначена для вироблення послуги з централізованого постачання гарячої води, до точки надання послуги з централізованого постачання питної води, що знаходиться у ТОВ «Євро-Реконструкція» на праві власності (на балансі, в управлінні, повному господарському віданні, в концесії, тощо) обладнаної лічильником питної холодної води на відгалуженні до водопідігрівача.

У позовній заяві позивач зазначив, що питна вода, яка використовується позивачем для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води, закуповується позивачем у ПАТ «АК «Київводоканал» на підстав вказаного договору.

При цьому, 11.04.2017 через канцелярію суду позивачем долучено письмові пояснення по справі щодо нарахування обсягу питної води, використаної на надання послуг з гарячого водопостачання. Так, позивач зазначив, що відповідно до формули 2.25 КТМ 204-244-94 визначається кількість теплової енергії для підігріву питної води до нормативної температури: Q = 1.2VCв [(55-tхз)По + в (350-По)(55-tхл) / 350], де 1,2 - коефіцієнт, що враховує тепловіддачу в приміщеннях від трубопроводів гарячого водопостачання у будинку; V - об'єм води для підігріву (1 куб.м.); Св - теплоємність води; tхз - температура холодної води зимою; tхл - температура холодної води влітку; в - коефіцієнт, що враховує зміни середньої витрати води на гаряче водопостачання в неопалювальний період до опалювального періоду; По - тривалість опалювального періоду.

Таким чином, за розрахунком позивача (Q = 1,2*1*1*10-3*(55-5)*187 + 1(350-187)(55-15) / 350 = 0,054 Гкал) саме 0,054 Гкал теплової енергії нагрівають для потрібної температури 1 куб.м. води, а відповідно 0,066 Гкал на годину (навантаження на ГВП) нагрівають 1,22 куб.м. холодної води на годину. Відповідно, розрахункове значення споживання гарячої води становить 1,22 куб.м. і для отримання загального обсягу спожитої гарячої води множиться позивачем на кількість годин у відповідному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок обсягів поставленої відповідачу питної води, використаної на надання послуг з гарячого водопостачання, за період з вересня 2014 року до 15.03.2016, що за розрахунком позивача становить 583,05 куб.м., суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

При цьому, відповідачем не було надано заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку обсягів питної води, використаної на надання послуг з гарячого водопостачання до нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1 у період з 01.07.2014 до 15.03.2016.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Як встановлено судом, у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та у період з жовтня 2015 року до 15.03.2016 відповідачем було спожито 25,1527 Гкал теплової енергії для потреб опалення, у період з вересня 2014 року до 15.03.2016 - 31,4850 Гкал теплової енергії для потреб гарячого водопостачання та 583,05 куб.м. питної води, використаної для надання послуг з гарячого водопостачання.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем відсутній договір на постачання житлово-комунальних послуг, теплової енергії, тощо.

Тобто, безпідставно набутим відповідачем майном (відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України) є саме теплова енергія для опалення і гаряче водопостачання.

Таким чином, оскільки сторони не перебувають між собою у договірних відносинах, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості спожитої ним теплової енергії та питної води, яка йде на виробництво послуг з постачання гарячої води, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Суд зазначає, що відсутність письмового договору на отримання житлово-комунальних послуг за умови фактичного споживання таких послуг не може свідчити про укладення між виконавцем послуг (зокрема, теплопостачальною організацією) та фактичним споживачем договору в усній формі, так як договір у будь-якому випадку повинен містити елемент волевиявлення обох сторін, водночас фактичний доступ споживача до отримання централізованого теплопостачання (в силу специфіки таких послуг та наявності вільного доступу до систем централізованого опалення та гарячого водопостачання) не є достатньою підставою для висновку про наявність волевиявлення виконавця послуг на надання таких послуг. При цьому, правова природа такого договору як публічного (ст. 633 Цивільного кодексу України), хоча і свідчить про відсутність у виконавця послуг права на відмову від надання останніх, обов'язок постачальника послуг надати відповідні послуги всім, хто до нього звернеться, виникає саме у зв'язку із зверненням такого споживача до виконавця та погодженням з останнім істотних умов надання послуг (передбачені ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») тобто за умови волевиявлення обох сторін правовідносин та досягнення згоди щодо всіх істотних умов, погодження яких є необхідним для договору відповідного виду.

Таким чином, фактичне споживання теплової енергії у такому випадку за відсутності волевиявлення виконавця житлово-комунальних послуг на надання відповідних послуг не може свідчити про укладення договору про надання житлово-комунальних послуг.

Що стосується тверджень відповідача, що відсутність між сторонами письмового договору на споживання житлово-комунальних послуг, обов'язковість укладення якого покладена як на споживача так і на постачальника послуг, виключає можливість застосування положень ст. 1212, ст. 1213 Цивільного кодексу України, суд вважає їх необгрунтованими з огляду на таке.

Верховний Суд України, переглядаючи постанову Вищого господарського суду України від 12.01.2011 у справі № 15/147/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Запорізького обласного об'єднання Української спілки ветеранів Афганістану про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію (за відсутності укладеного між сторонами договору) у прийнятій постанові від 16.05.2011 у справі № 15/147/10 суд дійшов висновку про обґрунтованість посилання позивачем як на підстави позову на статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України за відсутності укладеного між постачальником та споживачем електроенергії договору.

Враховуючи, що постачання електроенергії є видом комунальних послуг (відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), так само як і постачання теплової енергії та води, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування положень ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України при вирішення спору у даній справі про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна (за відсутності укладеного між сторонами договору) - теплової енергії та питної води (відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верхового Суду України від 16.05.2011 у справі № 15/147/10).

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З огляду на те, що відповідач об'єктивно не може повернути позивачу безпідставно набуте відповідачем майно (житлово-комунальну послугу з теплопостачання у вигляді опалення та гарячої води), так як відповідач не є виробником/постачальником теплової енергії та питної води, суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість вказаного безпідставно набутого майна.

Судом встановлено, що позивач визначає вартість безпідставно набутої відповідачем теплової енергії на підставі тарифів, встановлених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 151 від 01.02.2017, відповідно до якої тариф для Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на постачання теплової енергії становить 1693,91 грн./Гкал., разом з ПДВ.

Крім того, судом встановлено, що позивач визначає вартість безпідставно набутої відповідачем питної води, яка закуповується позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання, з урахуванням тарифу, встановленого постановою НКРЕКП від 16.06.2016 № 1141 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення», відповідно до якої вартість питної води ПАТ «АК «Київводоканал» визначається за тарифом 5,11 грн. за 1 куб.м. без ПДВ, разом з ПДВ - 6,132 грн. за 1 куб.м.

Суд вважає обґрунтованим порядок визначення позивачем вартості вказаного безпідставно набутого відповідачем майна на підставі тарифів, встановлених вказаними постановами, так як такі тарифи визначають вартість безпідставно набутого майна, що підлягає поверненню позивачу, станом на дату розгляду справи у суді (відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, у спірному періоді відповідачем було спожито 25,1527 Гкал теплової енергії для потреб опалення, 31,4850 Гкал теплової енергії для потреб гарячого водопостачання та 583,05 куб.м. питної води, використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання.

Таким чином, враховуючи тарифи, встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 151 від 01.02.2017, суд дійшов висновку, що вартість теплової енергії для потреб опалення обсягом 25,1527 Гкал, становить 42606 грн. 41 коп.; вартість теплової енергії на виготовлення гарячої води обсягом 31,4850 Гкал, становить 53332 грн. 76 коп.

При цьому, враховуючи тарифи, встановлені постановою НКРЕКП від 16.06.2016 № 1141 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення», суд дійшов висновку, що вартість та питної води об'ємом 583,05 куб.м., використаної позивачем для виробництва послуг з гарячого водопостачання, становить 3575 грн. 26 коп.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» вартості безпідставно набутого майна у розмірі 99935 грн. 87 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 99514 грн. 43 коп. (42606,41 грн. + 53332,76 грн. + 3575,26 грн.).

При цьому, як встановлено судом, 01.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (покупець) було укладено Договір № 420005 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю - Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення (16,206 Гкал/год) та гарячого водопостачання (13,222 Гкал/год)

Відповідно до п. 10.1 Договору він укладений на термін з 01.07.2012 до 01.10.2013 у вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору в додатку № 3 до договору вказуються всі субабоненти та орендарі, які підключені до теплових мереж покупця (найменування, адреса, максимальне годинне навантаження, група споживання та інші дані).

Відповідно до Додатку № 3 до Договору вбачається, що до Переліку абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403 станом на 01.09.2014, та є підключеними до теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», входить абонент (компанія ДІ СІ - попередній власник спірних приміщень Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі»), який займає приміщення, площею 126,6 кв.м., по проспекту Возз'єднання 1 у м. Києві; загальна опалювальна площа будинку - 5371,5 кв.м, теплове навантаження (опалення) на будинок - 0,394 Гкал/год, теплове навантаження (гаряче водопостачання) на будинок - 0,318 Гкал/год; теплове навантаження (опалення) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,0092861 Гкал/год; теплове навантаження (гаряче водопостачання) окремо на приміщення 126,60 кв.м. - 0,077 Гкал/доб. При цьому, у вказаному Додатку № 3 вказано про наявність кранів гарячого водопостачання у кількості 2 кранів та 1 душу (особовий рахунок для будинку - 430012).

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/24703/15 розірвано з моменту набрання рішенням законної сили Договір № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція».

Вказане рішення суду у справі № 910/24703/15 набрало законної сили 13.11.2015, а отже вказаний договір є розірваним з 13.11.2015.

При цьому, 21.04.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що вказаний договір задовго до його розірвання не виконувався сторонами щодо певної категорії споживачів після серпня 2014 року.

Зокрема, судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/21938/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення заборгованості за Договором № 420005 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.10.2012 стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва заборгованість з оплати поставленої теплової енергії за період 01.12.2013 по 01.05.2015.

Водночас, 21.04.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/21938/15 було стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» поставлену теплову енергію у період з 01.12.2013 по 01.05.2015. Однак, як зазначає позивач, нарахування, що лягли в основу розрахунку позовних вимог у справі № 910/21938/15, не включають обсяг теплової енергії, поставленої до будинку 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві.

Як встановлено судом, відповідно до Додатку № 3 до Договору № 420005 від 01.10.2012 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води вбачається, що до Переліку абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-403 станом на 01.09.2014, та є підключеними до теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», входить абонент (компанія ДІ СІ - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі»), який займає приміщення, площею 126,6 кв.м., по проспекту Возз'єднання 1 у м. Києві; особовий рахунок для будинку - 430012.

У письмових поясненнях позивач зазначив, що предметом позову у справі № 910/21938/15 не було стягнення поставленої теплової енергії до будинку 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві, оскільки такі нарахування (розрахунки, а також облікові картки) повинні містити інформацію по конкретному особовому рахунку - 430012, тоді як документи (розрахунки, облікові картки), долучені у справі № 910/21938/15 та на підставі яких позивачем у вказаній справі було здійснено розрахунок позовних вимог, не стосуються обсягів поставленої теплової енергії по особовому рахунку 430012, тобто щодо до будинку 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві.

З метою встановлення обставин, щодо стягнення з власника приміщення площею 126,6 кв.м. по проспекту Возз'єднання 1 у м. Києві вартості теплової енергії, поставлений у період, що входить до заявленого періоду у даній справі, судом було досліджено матеріали справи № 910/21938/15 та встановлено, що з наявних в матеріалах справи № 910/21938/15 доказів не вбачається, що до предмету позову у вказаній справі входили позовні вимоги про стягнення вартості теплової енергії, поставленої до будинку № 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві (особовий рахунок - 430012).

При цьому, судом встановлено, що 21.04.2017 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» надійшла заява про роз'яснення рішення Господарського суду м. Києва № 910/21938/15, в якій заявник просив суд вказати чи передбачають наявні в матеріалах справи № 910/21938/15 докази нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва вартості теплової енергії на підставі договору від 01.07.2012 № 42005 по особовому рахунку 430012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2017 у справі № 910/21938/15 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» у задоволенні заяви про роз'яснення вказаного рішення суду.

Водночас, в ухвалі від 12.05.2017 судом було зазначено, що з наявних в матеріалах справи № 910/21938/15 документів вбачається, що судом не досліджувалося питання щодо стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва вартості теплової енергії на підставі договору від 01.07.2012 № 420005 по особовому рахунку № 430012.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність доказів стягнення вартості теплової енергії, поставленої до будинку № 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві (особовий рахунок 430012), в межах справи № 910/21938/15, в тому числі у період, який входить до періоду стягнення заборгованості, заявленого в даній справі.

Крім того, судом встановлено, що 04.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» про стягнення заборгованості за спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги у приміщеннях у будинку № 1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві, в тому числі 34471 грн. 51 коп. суми основного боргу (за послуги з централізованого опалення 17320 грн. 54 коп., холодного водопостачання 5437 грн. 95 коп., гарячого водопостачання 6772 грн. 65 коп., холодної води на підігрів 4940 грн. 37 коп.).

Рішенням Господарського суду міста Києва 04.08.2015 у справі № 910/14345/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015, позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» основний борг у розмірі 34471,51 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 19509,75 грн., 3% річних у розмірі 1743,88 грн. та судові витрати у розмірі 1827,00 грн.

З метою встановлення періоду, за який з відповідача у справі № 910/14345/15 було стягнуто заборгованість, в тому числі за поставлену теплову енергію у гарячій воді, судом було досліджено матеріали справи № 910/14345/15 та встановлено, що позивачем у справі № 910/14345/15 було заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з оплати теплової енергії, поставленої у період з 01.11.2012 по 31.05.2014, та заборгованість з оплати гарячої води, поставленої у період з 01.11.2012 по 31.08.2014 (відповідно до розрахунку заборгованості, долученого позивачем у справі № 910/14345/15).

Таким чином, у справі № 910/14345/15 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія ДіСі» (попереднього власника нежитлових приміщення з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1) було стягнуто заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період, який не входить до періоду, заявленого у даній справі (з 01.11.2014 до 15.03.2016 - опалення; з 01.09.2014 до 15.03.2016 - гаряче водопостачання (теплова енергія на виготовлення гарячої води та холодна питна вода для гарячого водопостачання).

При цьому, як встановлено судом, 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (№ 1198-18 від 10.04.2014).

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Таким чином, з 26.04.2014 виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), та споживач вказаних послуг повинен здійснювати оплату за спожиті ним вказані комунальні послуги саме на користь теплопостачальної організації.

Як встановлено судом, відповідно до ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серія АБ №597422, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» є постачальником теплової енергії до нежитлових приміщень з № 1 по № 8, № 30 (групи приміщень № 117) (в літ. А), загальною площею 126,6 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Возз'єднання, буд. 1.

Таким чином, оплата за спожиті відповідачем комунальні послуги у спірний період повинна бути здійснена на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» вартості безпідставно набутого майна у розмірі 99935 грн. 87 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 99514 грн. 43 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» (02090, м. Київ, вул. Двінська, буд. 1-А; ідентифікаційний код: 38729888) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 28, офіс 20; ідентифікаційний код: 37739041) грошові кошти у розмірі 99514 (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот чотирнадцять) грн. 43 коп. та судовий збір у розмірі 1953 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят три) грн. 25 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 29.05.2017

Суддя І.М. Отрош