РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа №910/2504/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс"

до товариства з обмеженою відповідальнстю "Борен-А"

про стягнення 1 716 243,08 грн.

Представники сторін:

від позивача: Мойсієнко О.В. - представник за довіреністю № 07 від 11.01.2017 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" про стягнення 1 716 243,08 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.01.2016 року між ним та відповідачем укладено договір №БС-330 предметом якого є постава бетону, залізобетонних виробів, конструкцій залізобетонних виробів, конструкцій згідно попереднього замовлення.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати не виконано в повному обсязі, станом на 08.02.2017 року заборгованість за поставлений товар становить 1 394 023,29 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.02.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.03.2017 р.

09.03.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 20.02.2017 р.

В судове засідання 13.03.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 20.02.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.03.2017 року розгляд справи відкладено на 03.04.2017 року.

В судовому засіданні 03.04.2017 р. представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи та подав клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник позивача не заперечував проти даних клопотань.

В судовому засіданні 03.04.2017 року оголошено перерву до 15.05.2017 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.04.2017 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

15.05.2017 р. до канцелярії суду відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 15.05.2017 року представники відповідача підтримали подане клопотання.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання про зупинення провадження у справі.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

Представники відповідача подали клопотання про призначення судової експертизи.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання про призначення судової експертизи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Представники відповідача подали клопотання про вихід за межі позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено перерву до 22.05.2017 року

В судове засідання 22.05.2017 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 15.02.2017 р., але 22.05.2017 р. до канцелярії суду відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі та відзив на позовну заяву.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

04.01.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Борен-А" (покупець) укладено договір №БС-3330 поставки товару.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю замовлений товар, (бетон, бетонні і залізобетонні вироби та конструкції, інший товар, відповідно прайс-листа постачальника далі - товар), а покупець зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного договору.

Загальна сума цього договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних постачальника (п.3.1 договору).

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами (п.10.1 договору).

Згідно з п.5.1 договору, поставка товару здійснюється до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року, з врахуванням особливостей встановлених цим договором.

У разі виникнення розбіжностей між текстом договору та термінологією «Інкотермс», перевага надається договору.

Відповідно до п.7.2 договору, покупець отримує товар за ціною постачальника, встановленою на момент відвантаження товару.

Як зазначено позивачем, у зв'язку з фактичним отриманням товару у відповідача виникло зобов'язання по оплаті поставленого товару. Зобов'язання з оплати останнім виконано не в повному обсязі. Станом на 08.02.2017 року відповідач заборгував за поставлений товар в розмірі 1 394 023,29 грн.

Так, з розрахунку суми основного боргу позивача станом на 08.02.2017 року вбачається, що до лютого 2016 року заборгованість відповідача становила 1 590 859,27 грн., за період з 18.02.2016 року по 19.05.2016 року позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 1 719 024,08 грн. За період з 19.02.2016 року по 28.12.2016 року відповідачем оплачено 1 915 860,06 грн. з яких 1590 859,27 грн. зараховано в оплату попереднього боргу та 329 000,79 грн. по накладній №1165 від 18.02.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору за період з 18.02.2016 року по 19.05.2016 року позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 1 719 024,08 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін накладними, а саме:

- №1165 від 18.02.2016 року на суму 384 076,26 грн.;

- №1333 від 18.02.2016 року на суму 2 182,34 грн.;

- №1065 від 19.02.2016 року на суму 12 965,91 грн.;

- №1279 від 19.02.2016 року на суму 19 414,82 грн.;

- №1458 від 19.02.2016 року на суму 31 932,45 грн.;

- №1479 від 19.02.2016 року на суму 25 735,75 грн.;

- №1507 від 20.02.2016 року на суму 3 045,18 грн.;

- №1528 від 20.02.2016 року на суму 10 797,53 грн.;

- №1531 від 20.02.2016 року на суму 2 667,43 грн.;

- №1503 від 22.02.2016 року на суму 26 828,23 грн.;

- №1529 від 22.02.2016 року на суму 48 352,91 грн.;

- №1568 від 22.02.2016 року на суму 7 290,12 грн.;

- №1413 від 24.02.2016 року на суму 14 576,86 грн.;

- №1505 від 24.02.2016 року на суму 154,80 грн.;

- №1714 від 24.02.2016 року на суму 7 472,72 грн.;

- №1509 від 25.02.2016 року на суму 32 955,22 грн.;

- №1660 від 25.02.2016 року на суму 156 487,65 грн.;

- №1784 від 26.02.2016 року на суму 3 835,70 грн.;

- №1542 від 27.02.2016 року на суму 25 353,47 грн.;

- №1580 від 27.02.2016 року на суму 16 248,78 грн.;

- №1566 від 29.02.2016 року на суму 6 758,22 грн.;

- №1624 від 29.02.2016 року на суму 7 717,79 грн.;

- №1813 від 29.02.2016 року на суму 94 768,74 грн.;

- №1896 від 01.03.2016 року на суму 16 890,74 грн.;

- №1914 від 01.03.2016 року на суму 14 056,73 грн.;

- №1945 від 01.03.2016 року на суму 4 232,23 грн.;

- №1976 від 02.03.2016 року на суму 3 246,91 грн.;

- №1928 від 03.03.2016 року на суму 167 916,51 грн.;

- №2062 від 05.03.2016 року на суму 4 364,68 грн.;

- №2275 від 09.03.2016 року на суму 5 155,68 грн.;

- №1954 від 10.03.2016 року на суму 8 842,75 грн.;

- №2010 від 10.03.2016 року на суму 26 582,02 грн.;

- №2425 від 11.03.2016 року на суму 2 527,90 грн.;

- №2498 від 13.03.2016 року на суму 3 579,98 грн.;

- №2524 від 14.03.2016 року на суму 4 232,23 грн.;

- №2419 від 15.03.2016 року на суму 4 364,68 грн.;

- №2639 від 15.03.2016 року на суму 3 411,80 грн.;

- №2643 від 16.03.2016 року на суму 18 681,92 грн.;

- №2693 від 16.03.2016 року на суму 1 898,26 грн.;

- №2395 від 17.03.2016 року на суму 7 184,74 грн.;

- №2413 від 17.03.2016 року на суму 10 893,22 грн.;

- №2575 від 17.03.2016 року на суму 124 610,59 грн.;

- №2673 від 17.03.2016 року на суму 1 306,51 грн.;

- №2733 від 17.03.2016 року на суму 20 048,58 грн.;

- №2767 від 17.03.2016 року на суму 2 311,75 грн.;

- №2531 від 18.03.2016 року на суму 5 707,68 грн.;

- №2530 від 21.03.2016 року на суму 36 849,98 грн.;

- №2914 від 21.03.2016 року на суму 2 182,34 грн.;

- №3094 від 26.03.2016 року на суму 12 085,31 грн.;

- №3291 від 27.03.2016 року на суму 98 920,64 грн.;

- №3167 від 28.03.2016 року на суму 23 415,06 грн.;

- №3369 від 28.03.2016 року на суму 4 809,25 грн.;

- №2902 від 31.03.2016 року на суму 15 474,82 грн.;

- №3634 від 31.03.2016 року на суму 18 462,03 грн.;

- №3639 від 01.04.2016 року на суму 23 207,91 грн.;

- №3581 від 04.04.2016 року на суму 2 736,55 грн.;

- №3741 від 04.04.2016 року на суму 2 965,97 грн.;

- №3920 від 04.04.2016 року на суму 2 156,89 грн.;

- №3922 від 05.04.2016 року на суму 17 713,66 грн.;

- №3991 від 05.04.2016 року на суму 2 182,34 грн.;

- №3674 від 06.04.2016 року на суму 1 934,35 грн.;

- №4252 від 12.04.2016 року на суму 18 363,77 грн.;

- №4435 від 12.04.2016 року на суму 4 375,68 грн.;

- №4922 від 20.04.2016 року на суму 3 170,04 грн.;

- №5016 від 20.04.2016 року на суму 2 210,69 грн.;

- №5060 від 20.04.2016 року на суму 4 222,68 грн.;

- №5272 від 21.04.2016 року на суму 2 999,88 грн.;

- №5266 від 26.04.2016 року на суму 1 934,35 грн.;

- №6471 від 13.05.2016 року на суму 4 231,44 грн.;

- №6472 від 13.05.2016 року на суму 4 231,92 грн.;

- №6637 від 19.05.2016 року на суму 1 934,35 грн.;

- №6898 від 19.05.2016 року на суму 2 393,21 грн.

Щодо тверджень відповідача про те, що від імені ТОВ "Борен-А" товар було отримано не встановленими особами, оскільки з тексту доданих позивачем накладених та довіреності вбачається, що від ТОВ "Борен-А" одержувачем товару був ОСОБА_2 Однак, відповідач стверджує, що підпис на усіх накладних, а також довіреності від імені ОСОБА_2 вчинено не встановленою особою, жодний з підписів на доданих позивачем документах не відповідає дійсному підпису ОСОБА_2, то суд зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

З наявних видаткових накладних вбачається, що зі сторони відповідача товар був отриманий, що підтверджується підписами на накладних, завірених печаткою товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А».

При цьому, слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 09 квітня 2013 року у справі №5023/5085/12.

Крім того, відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, здійсненої на видаткових накладних, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару).

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.7.6 договору оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та рахунків-фактур, виставлених постачальником на вартість товару. При здійсненні розрахунків покупець зобов'язаний зазначити в платіжному документі номер та дату даного договору.

Покупець зобов'язаний здійснити попередню оплату на розрахунковий рахунок постачальника за партію товару, що постачається протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення у-фактури постачальником (п.7.7 договору).

Фактом безготівкової оплати за товар є фактичне надходження коштів на р/р постачальника (п.7.8 договору).

Згідно з п.7.9 договору сторони домовились, що грошові кошти, що надходять від покупця в будь-який момент зараховуються постачальником у черговості, встановленій ст. 534 Цивільного Кодексу України.

Також, в матеріалах справи наявні банківські виписки з призначенням платежу: «за бетон зг.дог.БС-330 від 04.01.2016р., а саме:

- платіжне доручення №791 від 05.07.2016 року на суму 20 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 844 від 04.08.2016 року на суму 500 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1826 від 29.09.2016 року на суму 50 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1824 від 29.09.2016 року на суму 50 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 19964 від 07.10.2016 року на суму 5 430,58 грн.;

- платіжне доручення № 2611 від 08.11.2016 року на суму 100 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 2687 від 16.11.2016 року на суму 100 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 3495 від 28.12.2016 року на суму 150 000,00 грн.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків від 02.12.2016 року підписаний та скріплений печатками сторін, в якому зазначено, що перевіркою встановлено, що залишок на 01.11.2016 року становить 1 744 023,29 грн. на користь ТОВ «Бетон Сервіс», платіжне доручення №2611 від 08.11.2016 року оплата в розмірі 100 000,00 грн., платіжне доручення №2687 від 16.11.2016 року оплата в розмірі 100 000,00 грн. залишок на 01.12.2016 року в розмірі 1 544 023,29 грн. на користь ТОВ «Бетон Сервіс».

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором №ВС-330 поставки товару від 04.01.2016 року у відповідача перед позивачем в сумі 1 394 023,29 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню частково.

У зв'язку з неналежним виконання умов договору, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 26.02.2016 року по 27.11.2016 року в розмірі 110 809,48 грн., інфляційні втрати за період з 26.02.2016 року по 09.02.2017 року в розмірі 173 470,70 грн. та 3% річних за період з 26.02.2016 року по 10.02.2017 року в розмірі 37 939,61 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.8.2 договору, за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі одної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Згідно з п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №17 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Розмір облікової ставки за період з 26.02.2016 року по 27.11.2016 року становив:

З 29.01.2016 22.0000 % Постанова НБУ від 28.01.2016 р. N 40
З 04.03.2016 22.0000 % Постанова НБУ від 03.03.2016 р. N 135
З 22.04.2016 19.0000 % Постанова НБУ від 21.04.2016 р. N 278
З 27.05.2016 18.0000 % Рішення НБУ від 26.05.2016 р. N 25-рш
З 24.06.2016 16.5000 % Рішення НБУ від 23.06.2016 р. N 88-рш
З 29.07.2016 15.5000 % Рішення НБУ від 28.07.2016 р. N 172-рш
З 16.09.2016 15.0000 % Рішення НБУ від 15.09.2016 р. N 277-рш
З 28.10.2016 14.0000 % Рішення НБУ від 27.10.2016 р. N 372-рш
З 09.12.2016 14.0000 % Рішення НБУ від 08.12.2016 р. N 475-рш
З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що ним взято середнє значення ставки пені за розрахунковий період.

За перерахунком суду, беручи до уваги розміри облікової ставки загальний розмір пені становить більшу суму ніж нараховано позивачем, так зокрема:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
59 075,47 по накладній №1165 від 18.02.1626.02.2016 - 21.04.20165622.0000 %1 993,99
22.04.2016-26.05.20163519.0000 %1 076,31
27.05.2016-23.06.20162818.0000 %815,73
24.06.2016-28.07.20163516.5000 %934,69
29.07.2016-26.08.20162915.5000 %727,52
Загальний розмір пені становить5 548,24
1 934,35 по накладній №5266 від 26.04.1604.05.2016-26.05.20162319.0000 %23,20
27.05.2016-23.06.20162818.0000 %26,71
24.06.2016-28.07.20163516.5000 %30,61
29.07.2016-26.08.20162915.5000 %40,29
16.09.2016-27.10.20164215.0000%33,39
28.10.2016-04.11.2016814.0000%5,94
Загальний розмір пені становить160,10
А з розрахунку наданого позивачем пеня по накладній №1165 від 18.02.16 становить 5 331,36 грн., по накладній №5266 від 26.04.16 - 147,06 грн.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 110 809,48 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню в розмірі 110 809,48 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних за період з 26.02.2016 року по 10.02.2017 року в розмірі в розмірі 37 939,61 грн. та індексу інфляції за період з 26.02.2016 року по 09.02.2017 року в розмірі 173 470,70 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Щодо клопотання відповідача в порядку ст.. 83 ГПК України визнати недійсним договір поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду м. Києва від 03.05.2017 року порушено провадження у справі №910/6993/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» до товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон Сервіс» про визнання недійсним договору поставки товару №БС-330 від 04.01.2016 року.

Враховуючи вищезазначене, клопотання відповідача в порядку ст.. 83 ГПК України є необґрунтованими та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" (03146, м. Київ, вулиця Качалова, будинок 5-В, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" (01013, м. Київ, вул. Промислова, 4, ) заборгованість в розмірі 1 394 023 (один мільйон триста дев'яносто чотири тисячі двадцять три) грн. 29 коп., пеню в розмірі 110 809 (сто десять тисяч вісімсот дев'ять) грн. 48 коп., інфляційні втрати в розмірі 173 470 (сто сімдесят три тисячі чотириста сімдесят) грн. 70 коп., три проценти річних в розмірі 37 939 (тридцять сім тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 61 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 25 743 (двадцять п'ять тисяч сімсот сорок три) грн. 65 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 30.05.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий