ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"26" травня 2017 р.924/497/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Радчені Д.І., розглянувши матеріали

за позовом закритого акціонерного товариства "Єврофінанс" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Саєнка В.В. м. Запоріжжя

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Волочиськ

третя особа публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" м. Київ

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

24.05.2017 року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява закритого акціонерного товариства "Єврофінанс" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Саєнка В.В. м. Запоріжжя до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Волочиськ за участю третьої особи публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" м. Київ про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Вказана позовна заява повертається судом без розгляду з врахуванням наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Статтею 3 Закону України „Про судовий збір" встановлено, що за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір.

Відповідно до ч.1 ст. 4 даного Закону (в редакції, чинній з 01.01.2017р.) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою статті 4 даного Закону встановлено розміри ставок судового збору, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; заяви про вжиття заходів забезпечення позову - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, натомість, закрите акціонерне товариство "Єврофінанс" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Саєнка В.В. м. Запоріжжя просить відстрочити сплату судового збору.

В обґрунтування про відстрочення сплати судового збору позивач посилається на те, що ЗАТ "Єврофінанс" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, відсутні джерела фінансування для здійснення сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Судом наголошується на тому, що положення статті 8 Закону України "Про судовий збір" дають право суду відстрочити сплату судового збору лише за наявності виключних обставин, з урахуванням того, що до прийняття судом рішення по справі заявник матиме фінансову можливість сплатити судовий збір.

Відтак, обов'язковою умовою для звільнення (відстрочення) заявника від сплати судового збору є наявність обґрунтованих обставин, що свідчать про неможливість сплати судового збору. При цьому, обов'язок по доведенню наявності таких обставин покладається на заявника.

У п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015р. № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" роз'яснено, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади).

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, оскільки позивачем не надано належних доказів, що підтверджували би наявність передбачених ст. 8 Закону України "Про судовий збір" виняткових обставин, які могли би слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору, наприклад, не надано документів фінансово-господарської звітності підприємства, які містять відомості про стан активів та пасивів суб'єкта господарювання (аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого господарського суду України від 03.04.2017 року у справі №922/2998/16), не підлягає задоволенню заява позивача про відстрочення сплати судового збору. При цьому, судом також враховано позиції Вищого господарського суду України щодо застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" (зокрема, викладені в ухвалах Вищого господарського суду України від 28.10.2014р. у справі № 910/9244/13, від 29.09.2014 р. у справі № 904/2275/14, від 14.11.2014 р. у справі № 916/2254/14, від 03.11.2014 р. у справі № 916/613/14, від 04.11.2014 р. у справі № 916/698/14, від 01.12.2014р. у справі № 5011-47/11944-2012, від 18.12.2014р. у справі № 914/1018/14, від 15.12.2014р. у справі № 910/20003/13, від 16.09.2015р. у справі № 14/312, від 19.08.2015р. у справі № 910/2597/14, від 07.12.2015р. у справі № 905/1884/15, від 09.02.2016р. у справі № 910/26941/15 тощо).

Окрім того, у порушення наведених вище норм позивачем не було надано суду як доказів того, що у нього на момент подання позову відсутні кошти для сплати судового збору, так і доказів, які б свідчили про вжиття позивачем усіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору, та які б підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного законом строку розгляду позову до прийняття рішення у справі (зазначена позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2016 у справі № 911/2086/15).

Суд також вважає за належне звернути увагу, що відповідно до ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, відсутність коштів, необхідних для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для такої несплати. Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484 VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"), господарський суд позбавлений права надавити перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення та/або розстрочення (відстрочення) від сплати судового збору.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вважає, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

У cправі "Креуз проти Польщі" (п.53, "Case of Kreuz v. Poland", рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р., надалі - Рішення) суд постановив, що "Право на суд", закріплене п.1 ст.6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Зокрема, такими обмеженнями є сплата судового збору при зверненні особи до суду.

У пункті 60 Рішення Європейський суд з прав людини постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відтак, з огляду на вищезазначене, суд не знаходить підстав для задоволення відповідного клопотання позивача та відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Волочиськ.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Вимоги до оформлювання документів затверджено наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003р. №55, і згідно п.5.27 цих Вимог, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів „Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

У доданих до позовної заяви копії документів зазначені прізвище та ініціали особи яка засвідчила ці копії та без скріпленої печатки боржника, отже додані до позовної заяви копії документів не є належними доказами в розумінні ст. 36 ГПК України.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі (п. 4 ст. 63 ГПК України).

З врахуванням зазначеного, оскільки в порушення вимог ст.57 ГПК України та вищенаведених положень Закону України "Про судовий збір" не додано до позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, позовну заяву та додані до неї документи слід повернути без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п. 4 ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачу без розгляду.

Додаток: позовна заява і додані до неї матеріали на 73 аркушах, конверт.

Суддя Д.І. Радченя

Віддрук. 4 прим. : 1 - суду, 2 - позивачу, 03150, м. Киїів, вул. Предславинська, 12, оф.4; 3 - відповідачу, АДРЕСА_1; 4 - третій особі, 04053, м. Київ, вул. Артема, 15.