КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 910/22294/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Найченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/2096/17 від 14.03.2017) Приватного підприємства «ЛТК Альянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017

у справі № 910/22294/16 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного підприємства «ЛТК Альянс»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000»

про стягнення 146 043,03 грн

за участю представників сторін :

від позивача: Сємєнєна І.М., довіреність б/н від 20.02.2017

від відповідача: Слюсар М.М., довіреність б/н від 27.10.2016

від третьої особи: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ЛТК Альянс» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач у справі) про стягнення збитків в розмірі 146 043, 03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» перевезення було втрачено частину вантажу масою 11 825 кг на загальну суму 146 043,03 грн, недостачу якого виявлено по прибутті вантажу на станцію призначення, а тому позивач зазначає про обов'язок відповідача, як перевізника, згідно Статуту залізниць України та Цивільного кодексу України відшкодувати завдані збитки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із недоведеності позовних вимог належними та допустимими доказами, наявність яких є підставою для відповідальності залізниці згідно чинного законодавства України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Приватне підприємство «ЛТК Альянс» подав апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/2096/17 від 14.03.2017), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що обставини щодо втрати вантажу під час його перевезення залізницею підтверджені належними та допустимими доказами у справі, оскільки, на думку апелянта, Постанова Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 «Про затвердження Статуту залізниць України», на яку посилався суд першої інстанції, обмежує права замовників послуг перевезення, оскільки визначає необхідність подання додаткових документів для покладення на залізницю відповідальності, подання яких не передбачено Цивільним та Господарським кодексами України, а тому Статут залізниці України, за твердженнями позивача, не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/2096/17 від 14.03.2017) Приватного підприємства «ЛТК Альянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунської С.Я. та призначено розгляд справи на 29.03.2017.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.03.2017, у зв'язку з відпусткою судді Дикунської С.Я., для розгляду справи №910/22294/16 було призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛТК Альянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі №910/22294/16 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 29.03.2017 представників сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 17.05.2017, про що винесено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 17.05.2017 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.05.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі №910/22294/16 законним та обґрунтованим, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «ЛТК Альянс» з підстав, викладених у відзиві (вх. №09-11/8681/17 від 17.05.2017) на апеляційну скаргу.

Представники третьої особи у судове засідання 17.05.2017 не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, направленого відповідно до ст. 98, 64 ГПК України.

Враховуючи обізнаність третьої особи про порушення апеляційного провадження, відсутність заперечень сторін про розгляд апеляційної скарги за відсутності представників третьої особи, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третьої особи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Між Приватним підприємством «ЛТК Альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» було укладено договір транспортного експедирування №ТЕО-ЖД-50 від 24.03.2016 (а.с. 14-18), відповідно до п. 1.1. якого позивач, як експедитор, зобов'язався за плату та за рахунок клієнта організувати надання транспортно-експедиційних послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (зернові, зернобобові, олійні культури та продукти їх переробки) залізничним транспортом.

На виконання укладеного договору та Додаткової угоди №6 від 14.06.2016 (а.с. 24) про перевезення сої врожаю 2015, у червні 2016 року Приватним підприємством «ЛТК Альянс» зі станції відправлення Роток на адресу ТОВ «ТІС-Міндобрива» (станція призначення Чорноморська) були відправлені залізничні вагони №95448171, №95517017, №95524542, №95692059, №95654257 з вантажем - насіння сої.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи залізничною накладною №33912940 від 16.06.2016 (а.с. 57-58), згідно з якою вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем, відповідно до взятих на себе зобов'язань за договорами про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення вантажів та надані залізницею додаткові послуги, які укладені між ПрП «ЛТК Альянс» та Регіональною філією «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 26-38).

З матеріалів справи вбачається, що вантаж прибув на станцію Чорноморська 19.06.2016, що засвідчується штемпелем залізниці на накладній.

Після прибуття спірних вагонів на вказану станцію між відповідачем та вантажоодержувачем (ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс») було підписано Пам'ятку про подання вагонів №2830 від 19.06.2016 (а.с. 78), з якої вбачається, що сторонами не зафіксовано жодних порушень маси вантажу у спірних вагонах №95448171, №95517017, №95524542, №95692059, №95654257.

Як стверджує позивач, вантаж не був прийнятий вантажоодержувачем у зв'язку з недостачею вантажу у вагонах №95448171, №95517017, №95524542, №95692059, №95654257, що стало підставою для звернення ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» до начальника станції Чорноморська з Заявою про надання комерційного агента для участі в перевірці кількості та маси вантажу на вагах вантажоодержувача (а.с. 19). Така заявка була подана 20.06.2016 о 01:10. В подальшому, позивач зазначає, що у присутності представника залізниці Волкова було здійснено повторне зваження вантажу, яке підтвердило недостачу вантажу в розмірі 11 825 кг, що було зафіксовано в складеному Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» акті (а.с. 20).

Разом з тим, 20.06.2016 о 15:00 комерційним агентом ОСОБА_6, в присутності прийомоздавальника ТОВ «ТІС» ОСОБА_7 було здійснено комерційний огляд вагонів №95448171, №95517017, №95524542, №95692059, №95654257, при якому встановлено, що запірнопломбувальні пристрої справні, виконують свої функції, номера відповідають перевізним документам, протікання вантажу немає. За результатами такого огляду складено Акт загальної форми №5833 (а.с. 77), в якому було зафіксовані вищезазначені обставини. Вказаний Акт був підписаний представниками обох сторін, які приймали участь в такому огляді, без зауважень.

Як свідчать матеріали справи, ПрП «ЛТК Альянс» 21.06.2016 надіслав запит №497 начальнику Регіональної філії «Одеська залізниця» із проханням забезпечити присутність представників залізниці при комісійному розвантаженні вагонів (а.с. 22).

У відповідь на зазначений запит начальник станції Чорноморська Листом №553 від 22.06.2016 (а.с. 79) повідомив, що оскільки при комерційному огляді спірних вагонів порушень не виявлено, запірні пристрої справні, виконують свої функції, відповідають номерам вказаним у перевізних документах, то у відповідності до п.15 Правил видачі вантажів, якщо вантажі прибули в справних вагонах, з непошкодженими пломбами відправників, видача вантажів, на станціях призначення проводиться без участі залізниці.

25.06.2016 згідно Пам'ятки №4926 (зворотня сторона аркуша справи 78) спірні вагони були здані залізницею та прийняті вантажоодержувачем без здійснення перевірки їх маси.

Як стверджує позивач, підставою спору у даній справі є те, що залізниця неналежним чином виконала взяті на себе зобов'язання, а саме не забезпечила належне зберігання вантажу, переданого для перевезення, що, за твердженням позивача, спричинило недостачу вантажу та завдало збитків в сумі 146 043,03 грн, а тому ПАТ «Укрзалізниця», як перевізник, зобов'язана відшкодувати заподіяні збитки в повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України «Про транспорт», іншими актами законодавства України.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України «Про залізничний транспорт».

Разом з тим, питання, пов'язані з укладенням та виконанням договору перевезення, у тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908 - 928 Цивільного кодексу України, статтями 306 - 315 Господарського кодексу України.

Згідно з статтями 908 ЦК України, 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку. Відповідно до статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 3 вищезазначеного Закону України «Про залізничний транспорт» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №457від 6 квітня 1998 року «Про затвердження Статуту залізниць України» (далі - Статут).

Статтею 5 Статуту на Міністерство транспорту України покладено затвердження Правил перевезення вантажів, Технічних умов навантаження і кріплення вантажів, а також інших нормативних документів.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Отже, у вирішенні спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею, слід керуватись не лише Законами України «Про транспорт»; «Про залізничний транспорт»; Цивільним та Господарським кодексами України, але і спеціальними підзаконними нормативно-правовими актами прийнятими на основі, відповідно до наведених законів, та які прийняті на їх виконання. Відтак, колегія суддів зазначає, що застосування під час вирішення спору місцевим господарським судом Статуту залізниць України та Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, тобто тих нормативно-правових актів, які прийняті у відповідності до законів, що регулюють відносини, які виникають у сфері залізничного транспорту, є правомірним та обґрунтованим, а відтак доводи апеляційної скарги про неможливість застосування Статуту залізниць України є безпідставними, оскільки позивачем не доведено суперечності чи невідповідності зазначених підзаконних актів Конституції України чи певним положенням відповідного закону.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Частина 1 статті 314 ГК України, яка кореспондується з частиною 2 статті 924 ЦК України, передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Аналогічні положення закріплено в статтях 110 та 113 Статуту та статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт».

Згідно з ст. 131 Статуту залізниць претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу, якою у даній справі є відповідач, як правонаступник у даних правовідносинах Одеської залізниці та Південної залізниці, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 130, 133 Статуту залізниць, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має, в тому числі одержувач вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком, зокрема, випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, і передача права засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції). До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника, і щодо нестачі - крім документів, які обґрунтовують їх пред'явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

З наявної в матеріалах справи залізничної накладної №33912940 від 16.06.2016 вбачається, що вантажоодержувачем, ТОВ з іноземною інвестицією «Трансінвестсервіс», здійснено передавальний напис про передачу права на пред'явлення претензій та позовів позивачу - ПрП «ЛТК Альянс», який є вантажовідправником за цією накладною.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

У статті 129 Статуту залізниць зазначено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності зокрема, залізниці, під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно з п. 15 Правил видачі вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 №644), видача на станціях призначення імпортних вантажів, що перевозяться не в прямому міжнародному сполученні через порти й прикордонні станції, а також експортних вантажів у портах, на прикордонних станціях, якщо вантажі прибули в справних вагонах, контейнерах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів, провадиться без участі залізниці, за винятком випадків, передбачених статтею 52 Статуту.

Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Якщо під час перевірки маси, кількості місць або стану вантажу на станції призначення буде виявлено недостачу, псування або пошкодження вантажу, або якщо ці обставини зазначені у комерційному акті, складеному на шляху проходження, станція призначення зобов'язана визначити обсяг фактичної недостачі, міру псування або пошкодження вантажу (стаття 53 Статуту залізниць України).

Разом з тим, як вбачається з наявної в матеріалах справи залізничної накладної та договорів, вантаж прибув на експорт до портової станції призначення Чорноморська, а отже на нього розповсюджується дія п. 15 указаних Правил, тобто видача вантажу провадиться без участі залізниці, залізниця сама перевіряти вантаж не зобов'язана, але зобов'язана здійснити таку перевірку, якщо про обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, та зокрема про обставину невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах, залізниці заявить одержувач або відправник вантажу.

В матеріалах справи відсутні докази, що на спірних вагонах були пошкоджені пломби (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів тощо, оскільки Актом загальної форми підтверджується цілісність спірних вагонів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що залізниця, посилаючись при цьому на п. 15 Правил видачі вантажу, не здійснювала перевірку вантажу і на вимогу одержувача вантажу після виявлення ним факту недостачі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до п.16 Правил складання актів, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта або оформлення акта з порушенням цих правил, одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач чи вантажоодержувач звертались зі скаргою начальнику Дирекції залізничних перевезень про відмову залізниці у складанні комерційного акта для засвідчення обставин невідповідності маси вантажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 130 Статуту залізниць України передбачено, що право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі вантажу одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (накладна та комерційний акт подаються лише в оригіналі).

Тобто норми статті 130 Статуту залізниць визначають, що належними доказами для реалізації права на пред'явлення до залізниці позову у разі недостачі вантажу, є пред'явлення в оригіналі накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

З системного аналізу вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що підставою для матеріальної відповідальності залізниці є обставини, зафіксовані комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць у випадках, передбачених статтею 129 Статуту. Якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому законодавством. У разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

З огляду на наведене, оскільки наявним в матеріалах справи Актом загальної форми №5833 від 20.06.2016 підтверджується відсутність пошкоджень вагонів та вантажу при здійсненні перевезення, а позивачем не надано доказів складення залізницею комерційного акта на підтвердження заявлених обставин пошкодження та недостачі вантажу, з огляду на відсутність доказів подання позивачем скарги на відмову у складанні комерційного акта, Київський апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позов Приватного підприємства «ЛТК Альянс» про стягнення збитків з залізниці є недоведений належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, 34 ГПК України, а тому підстави для його задоволення відсутні.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі №910/22294/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/2096/17 від 14.03.2017) Приватного підприємства «ЛТК Альянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі №910/22294/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі №910/22294/16 залишити без змін.

3. Справу №910/22294/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко