ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви без розгляду

"25" травня 2017 р. Справа № 911/1581/17

за позовом державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 24, корпус 3, код 24964464),

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1),

про стягнення 16 325,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

позивач - державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія», звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 18.05.2017 № 396 до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 16 325,93 грн.

Крім того, позивачем подано клопотання від 18.05.2017 № 397, в якому позивач просить суд відстрочити йому сплату судового збору за подання позовної заяви до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі, оскільки позивач перебуває в процедурі банкрутства, і не має грошових коштів на рахунку для сплати судового збору у визначеному Законом України «Про судовий збір» порядку.

Згідно із пунктом 4 частини першої ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно положень частини 1 статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно частини першої, підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, а із позовних вимог немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлено майнову вимогу про стягнення коштів в сумі 16 325,93 грн., яка мала бути оплачена судовим збором в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 1 600,00 грн. Оригінал платіжного доручення має бути доданий до позовної заяви.

Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем до позову доказів сплати судового збору не додано.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Позивачем не подано достовірних документальних доказів на підтвердження існування обставин, які б об'єктивно свідчили про неможливість позивачу виконати вимоги Закону та сплатити судовий збір у встановленому законом мінімальному розмірі. Сам по собі факт перебування позивача у процедурі банкрутства (санація) не свідчить про відсутність коштів на рахунках та неможливість сплатити належний судовий збір.

Відповідно до вищевикладеного, враховуючи конституційний принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд робить висновок про те, що клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає, і позивачем не подано належних та допустимих доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Додатково суд звертає увагу позивача на те, що ним не подано жодних доказів фактичного передання відповідачем майна та фактичного надання відповідачу послуг зберігання. При цьому договір зберігання, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог до відповідача, укладений з метою приховати інший правочин - договір оренди державного майна, яке належить до сфери управління Державного концерну «Укроборонпром» та перебуває у позивача на праві господарського відання, а заявлена до стягнення плата за зберігання - по суті є орендною платою за орендований гараж (інвентарний номер 178). Вказаний договір укладено поза межами процедур, передбачених Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та постановою КМУ від 31.08.2011 №906 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна», а орендна плата визначалась та розподілялась без врахування Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786. Зазначене має бути підставою для звернення суду у порядку ст. 90 ГПК України з відповідним повідомленням до правоохоронних органів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 4 частини першої, частиною третьою статті 63, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору відхилити.

Позовну заяву від 18.05.2017 № 396 державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» разом з доданими до неї документами (всього на 40 аркушах, в тому числі оригінали: опису вкладення у цінний лист від 23.05.2017, фіскального чеку «Укрпошта» від 23.05.2017 № 7571) повернути заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя О.В. Конюх