ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 р. Справа № 918/292/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Користівської сільської ради Корецького району

до відповідача Приватного підприємця ОСОБА_2

про повернення приміщення вартістю 70 524 грн. 96 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 від 05.02.1899 р.);

Від прокуратури: Кондратюк А.В. (посв. № 026596 від 30.05.2014 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Здолбунівської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Користівської сільської ради Корецького району (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) в якому просить повернути приміщення вартістю 70 524 грн. 96 коп.

Ухвалою господарського суду від 28 квітня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/292/17, справу призначено до розгляду на 16 травня 2017 року.

До канцелярії суду 12 травня 2017 року від прокуратури на виконання ухвали суду від 28 квітня 2017 надійшли витребувані судом документи.

В судовому засіданні 16 травня 2017 року представник прокуратури позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

16 травня 2017 року відповідач позовні вимоги заперечив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника Відповідача , за наявними у справі матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16 травня 2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Користівська сільська рада в особі сільського голови Оніщук Л.О. та Приватного підприємця ОСОБА_2 уклали договір оренди житлового приміщення спільної (комунальної) власності територіальної громади від 01 липня 2015 року № 4 (далі - Договір).

Згідно договору орендодавець надає, а орендар приймає в оренду приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Користівської сільської ради, для розміщення неспеціалізованого магазину для торгівлі переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Об'єкт оренди знаходиться в будинку культури. Залишкова вартість складає 70 524 грн. 96 коп. Загальна площа об'єкта 44 кв.м.

Згідно п. 2.1. Договору орендна плата встановлюється згідно з додатком №1 до договору та складає 10 578 грн. 74 коп.. (882 грн. в місяць)

Згідно до п.7.1. Договору, договір укладено терміном на 3 роки. Він набирає чинності з 01 липня 2015 року і діє до 01 липня 2018 року.

01 липня 2015 року на підставі акту приймання-передачі нежитлове приміщення передано відповідачу.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Згідно з ч. 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Судом встановлено, що територіальна громада Користівської сільської ради Корецького району Рівненської області є первинним суб'єктом органу місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, яка діє як суб'єкт права власності.

З огляду на те, що територіальна громада с. Користь в особі Користівської сільської ради є власником приміщення будинку культури, а також те, що органом місцевого самоврядування не вжито жодних заходів з метою усунення порушення, то прокуратурою визначено територіальну громаду Користівської сільської ради Корецького району Рівненської області як позивача у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ч. 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч. 1). Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2).

За нормами ст. 794 ЦК України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 7.1. Договір укладено строком на три роки з 01 липня 2015 року по 01 липня 2018 року.

У порушення вказаних вимог даний Договір, укладений строком на З років, нотаріально не посвідчено і не здійснено його державну реєстрацію.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Частиною 1 статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).

Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Згідно з ч. 1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Пунктом 5.6. Договору встановлено, що при поверненні об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. У п. 5.7. визначено, що об'єкт оренди вважається фактично переданим (повернутим) з моменту підписання акт здачі-приймання. Тобто в орендаря виникає обов'язок щодо повернення безпідставно набутого майна Користівської сільській раді на підставі акта приймання-передачі.

З сукупного аналізу норм діючого законодавства, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора та позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача покладаються судові витрати внаслідок їх неправильних дій - доведення спору до господарського суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1 Позов задоволити.

2. Зобов'язати Приватного підприємця ОСОБА_2 повернути приміщення загальною площею 44 кв. м. вартістю 70 524 грн.96 коп., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 територіальній громаді с. Користь в особі Користівської сільської ради шляхом підписання акта прийому-передачі.

3. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) на користь прокуратури Рівненської області (33028, місто Рівне, вулиця 16 Липня, будинок 52, р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, Банк - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації - 2800) 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 22 травня 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - прокуратурі рекомендованим (35700, м. Здолбунів, вул. Княгині Ольги, 36);

3 - позивачу рекомендованим (34740, с. Користь, вул. Київська, 41);

4 - відповідачу рекомендованим (АДРЕСА_2).