КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 910/599/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача : Чорноморець Я.А. - представник;

Від відповідача: не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017

у справі № 910/599/17 (суддя Грехова О.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської філії ПАТ "Укртелеком"

до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в розмірі 5 561 052,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської філії ПАТ "Укртелеком" до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації" про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в розмірі 5 561 052,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Закону України "Про охорону дитинства", проте відповідачем не було відшкодовано позивачу витрати, понесені внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/599/17 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської філії ПАТ "Укртелеком" заборгованість в розмірі 5 561 052,81 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 83 415,79 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) у справі №910/599/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.04.2017.

27.03.2017 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 № 09-53/1341/17, у зв'язку із перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/599/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) у справі № 910/599/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Майданевича А.Г. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 апеляційну скаргу прийнято у визначеному складі суду.

В судове засідання, призначене на 04.04.2017, повноважні представники сторін з'явились. Представники сторін надали пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 розгляд апеляційної скарги Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) відкладено на 18.05.2017.

28.04.2017 через канцелярію від відповідача надійшли додаткові матеріали, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

Крім того 28.04.2017 відповідаче було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

12.05.2017 через канцелярію від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових матеріалів, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів.

В судовому засіданні, призначеному на 18.05.2017, представник позивача надав пояснення по суті спору, та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 18.05.2017, повноважні представники відповідача не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача1, третя особа1, третя особа2 та третя особа 3 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01.08.2016 по 01.12.2016 ПАТ "Укртелеком" в особі Київської міської філії надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам міста Києва, які підпадають під дію п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 18 ст. 6-1, п. 10 ст. 6-2, п. 17 ст. 6-3, п. 19 ст. 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно із пунктом 3 статті 63 Закон України "Про телекомунікації" та пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету", встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно із п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, визначено що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг м. Києва є Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Тобто, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Проте, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з 01.07.2016 по 31.10.2016 відповідачем не були відшкодовані, що стало причиною звернення Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" з позовом до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 5 561 052,81 грн..

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Статтею 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до пунктів 1,6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина визначаються виключно законами України, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Згідно із статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; "Про жертви нацистських переслідувань"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про охорону дитинства".

Частиною 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у частині 6 статті 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.;

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відповідно до статтей 89 та 102 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (надалі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Головним розпорядником коштів у місті Києві є Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно із п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" № 256 від 04.03.2002 визначено, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Тобто, чинним законодавство України не визначено обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Як вже зазначалося вище, на виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01.07.2016 по 31.10.2016 на загальну суму 5 561 052,81 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем не подавалась до районних управлінь інформація з розрахунками щодо наданих пільгових послуг у відповідності до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 було запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Згідно із пунктом 3 Положення, управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи);

- організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги;

- ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

- вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги;

- надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Відповідно до частини 1 пункту 10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Пунктом 11 Положення визначено, що уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

3) до 15 числа подає:

- фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга";

- Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем, щомісяця надавались до 25 числа розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам за попередній місяць, згідно з формою "2-пільга".

Позивачем надіслано розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам та форму " 2-пільги" за липень 2016 року, що підтверджується Листом № 821250/58-340 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-342 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-341 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Деснянської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-339 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-344 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Оболонської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-345 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Печерської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-346 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-347 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Святошинської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-348 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації м. Києва та Листом № 821250/58-349 від 09.08.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва.

Позивачем також надіслано розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам та форму " 2-пільги" за серпень 2016 року, що підтверджується Листом № 821250/58-449 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-448 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-450 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Деснянської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-457 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-451 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Оболонської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-452 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Печерської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-453 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-454 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Святошинської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-455 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації м. Києва та Листом № 821250/58-456 від 12.09.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва.

У жовтні, позивачем надіслано розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам та форму " 2-пільги" за вересень 2016 року, що підтверджується Листом № 821250/58-486 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-487 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-488 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Деснянської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-492 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-489 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Оболонської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-490 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Печерської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-491 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-494 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Святошинської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-493 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації м. Києва та Листом № 821250/58-495 від 07.10.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва.

У листопаді 2016 року позивачем надіслано розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам та форму " 2-пільги" за жовтень 2016 року, що підтверджується Листом № 821250/58-562 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-563 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-564 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Деснянської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-561 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-565 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Оболонської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-566 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Печерської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-567 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-568 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Святошинської районної державної адміністрації м. Києва, Листом № 821250/58-569 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Солом'янської районної державної адміністрації м. Києва та Листом № 821250/58-570 від 14.11.2016, адресованим Управлінню праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва.

Проте, відповідачем не надавались на підписання позивачу акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга", листом № 821250/58-440 від 12.09.2016, листом № 821250/58-485 від 06.10.2016, листом № 821250/58-560 від 11.11.2016 та листом № 821250/58-705 від 08.12.2016, позивач надавав для підписання зазначені акти відповідачу які залишені відповідачем без відповіді.

У своїх доводах відповідач, зазначає про відсутність бюджетного фінансування.

Проте, законодавством не визначено залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Згідно із частиною 1 статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 визначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011.

Та постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2017 справа №927/1039/16, від 12.04.2017 №923/1292/16, від 07.09.2016 справа №910/21894/15, від 18.11.2013 справа №902/612/13, від 28.10.2013 справа №922/2029/13.

Таким чином, Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) має відповідати за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Листом від 30.06.2011 № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що "деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Отже, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку , компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог, в повному обсязі.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі № 910/599/17 залишити без змін.

Стягнути з Департамента соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (03165, м. Київ, проспект Комарова, 7, ) в дохід Державного бюджету 91757,37 грн - витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу виконавчого документа доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/599/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко