ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р.Справа № 922/1008/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ТА КО", м. Харків
до Харківської міської ради, м. Харків
про визнання договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди укладеною
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов., від 19.07.2012 року, ОСОБА_3, дов., від 21.04.2017 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання договору оренди землі від 16 березня 2005 року (державна реєстрація від 16 березня 2005 року № 6649/05), укладеного між Харківською міською радою та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ТА КО" стосовно оренди земельної ділянки загальною площею 0,9219 га., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Муромська, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0051, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та визнання укледною між Харківською міською радою та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ТА КО" додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди від 16 березня 2005 року (державна реєстрація від 16 березня 2005 року № 6649/05) у новій редакції.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, у наданому клопотанні просить суд розглядати справу, судове засідання, якої призначено на 22 травня 2017 року на 11 годин 10 хвилин без участі представника Харківської міської ради.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, є правом сторони а не обов'язком, а обов'язковість явки в судове засідання представника відповідача судом не визнавалась.

Представник відповідача у наданій заяві просить суд припинити провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07 квітня 2017 року №84561196 Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ТА КО" 26 січня 2017 року припинено речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0051 (право оренди) на підставі акту приймання земельної ділянки до земель запасу міста від 25 січня 2017 року №9/17,

Таким чином, оскільки строк дії договору оренди землі, укладеного між Харківською міською радою та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ТА КО" від 16 березня 2005 року закінчився, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ТА КО" права оренди земельної ділянки за спірним договором оренди землі, а також те, що земельна ділянка (кадастровий номер :09:001:0051) повернута до земель запасу міста на підставі акту приймання, Харківська міська рада вважає, що предмет спору (договір оренди землі, державна реєстрація якого припинена) у вказаній справі відсутній. А відтак, у звязку з відсутністю предмету спору (договору оренди землі) також відсутній і предмет спору щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору, якого не існує.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26 грудня 2011 року, припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодекс України.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд вважає заяву відповідача про припинення провадження не обґрунтованою, а тому відмовляє в її задоволенні.

Також представник відповідача надав суду заяву про застосування по справі строку позовної давності.

Суд, дослідивши подану відповідачем заяву, долучає її до матеріалів справи, зазначає, що вона буде вирішена в процесі розгляду справи по суті та переходить до розгляду справи по суті.

Представники позивача у судовому засіданні підтримують заявлені позовні вимоги і просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників позивача, судом встановлено наступне.

16 березня 2005 року, між Харківською міською радою (відповідачем) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ТА КО" (позивачем), на підставі рішення XXVII сесії Харківської міської ради IV скликання від 24 листопада 2004 року № 191/04 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об*єктів" було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,9219 га., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Муромська, кадастровий номер земельної ділянки: :09:001:0051.

Відповідно до пункту 8 договору, договір укладено строком на будівництво до 01 грудня 2006 року, на експлуатацію до 01 грудня 2009 року Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

28 листопада 2016 року позивач направив відповідачу листа №681 щодо продовження орендних правовідносин між сторонами.

Крім того, 06 січня 2017 року Харківська міська рада направила позивачу лист №66/0/225-17 щодо підписання останнім актів приймання-передачі земельної ділянки за вказаною адресою до земель запасу міста.

Позивач, 20 січня 2017 року листом №19 до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради надав відповідь, якою повідомив міську раду про відмову від підписання вказаного акту та навпаки, запропонував поновити договір та укласти додаткову угоду до спірного договору оренди землі.

Департамент земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради направив на адресу позивача листи № 66/0/225-17 від 06 січня 2017 року та № 1215/0/225-17 від 24 лютого 2017 року щодо необхідності підписання актів приймання-передачу земельної ділянки до земель запасу міста та передачу до органів Державної реєстрації для вчинення заходів щодо припинення дії договору оренди земельної ділянки.

Вказаним листом позивача також повідомлено про те, що відсутні підстави для поновлення Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 ТА КО" договору оренди землі, який є предметом вказаного спору.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статтей 13, 30 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані у статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частинах 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Приписи статтей 319, 626 Цивільного кодексу України свідчать про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Незважаючи на формальне визначення договору, який орендар має укласти на новий строк, як додаткової угоди до договору, строк якого закінчився, фактично це буде новий договір, оскільки його умови можуть бути змінені за згодою сторін, і у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

Поновлення договору оренди земельної ділянки у такий спосіб можливе виключно за інших рівних умов з іншими особами-претендентами на право оренди цієї земельної ділянки.

Другою правовою конструкцією є пролонгація договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі (частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

У цьому випадку також передбачено укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, яке здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Пролонгація відбувається автоматично, проте в силу приписів частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у місячний строк обов'язково має бути укладена додаткова угода, яка засвідчує юридичний факт поновлення договору.

Як свідчать матеріали справи, сторони договору оренди землі від 16 березня 2005 року не дотримались вимог статті 33 Закону України Про оренду землі щодо поновлення цього договору, оскільки позивач, як орендар у встановлений договором строк не надіслав відповідачу, як орендодавцю, повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди.

Враховуючи, що позивач не надав доказів звернення до відповідача із вимогою продовжити договір на той самий строк і на тих самих умовах, і така додаткова угода не була укладена у строк встановлений у законі, суд вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження юридичного факту поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, як і того факту, що його право на укладення додаткової угоди про пролонгацію договору на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" є порушеним.

Отже, суд дійшов висновку, що спірний договір не був продовжений на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у встановленому законом порядку, право користування земельною ділянкою за цим договором є припиненим, а нормами діючого законодавства не передбачено внесення змін до договорів правовідносини за якими припинені і які не є чинними.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Поряд з цим Харківська міська рада подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 267 зазначеного Кодексу передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, як це визначено частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України.

Враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29 травня 2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Таким чином, правила спливу позовної давності суд не застосовує, оскільки судом встановлено, що позивач не довів належними і допустимими доказами порушення свого права, що і слугувало підставою для відмови у позові, а тому у суду відсутні підстави для відмови у позові у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_4