ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.17р. Справа № 904/4131/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" (м. Кам'янське, Дніпропетровської області)

до ОСОБА_1 підприємства "Світлана-2000" (м. Кам'янське, Дніпропетровської області)

про визнання права власності на будівлю кафе загальною площею 148,6 кв.м.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 01.04.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність від 24.04.2017)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд визнати право власності на будівлю кафе загальною площею 148,6 кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вулиця Мурахтова, будинок 2 та яке було внесено до статутного капіталу позивача ОСОБА_1 підприємством "Світлана-2000" (далі - відповідач), за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався спірним майном з 2000 року; весь час здійснював фактичне володіння, користування зазначеним нерухомим майном, власними силами та за власні кошти здійснював утримання спірного об'єкту на своєму балансі, що в силу статті 344 Цивільного кодексу України є підставою для визнання права власності на будівлю кафе за набувальною давністю. Позивач вважає, що оскільки відповідне нерухоме майно перебувало у фактичному володінні і користуванні позивача без правових підстав, відповідне володіння було відкритим і безперервним, жодні особи, в тому числі і власник майна, не заявляли заперечень чи претензій щодо спірного володіння, позивач з метою визначення правового статусу будівлі кафе звернувся до суду з позовом на підставі статті 344 Цивільного кодексу України про визнання за ним права власності за набувальною давністю.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 26.04.2017.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 24338/17 від 26.04.2017), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неотримання позовної заявм.

У судове засідання 26.04.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.04.2017 просив суд задовольнити його клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання було задоволено судом.

У судовому засіданні 26.04.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 15.05.2017.

Від позивача надійшла заява (вх.суду 27233/17 від 15.05.2017), в якій він просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 27354/17 від 15.05.2017), в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що: у статутний капітал позивача було внесено право користування спірним нерухомим майном, а не право власності; передача спірного майна на баланс позивача не змінює природу права власності відповідача на зазначене майно; користування позивачем спірним майном було не безпідставним, а здійснювалося на підставі певного юридичного титулу (переданого права), що виключає можливість застосування набувальної давності.

У судове засідання 15.05.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 15.05.2017 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, що наведені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 15.05.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 23.05.2017.

Від позивача надійшли письмові пояснення (вх.суду 29171/17 від 23.05.2017), в яких він навів додаткові доводи в обґрунтування правомірності позовних вимог позивача, а також вказав, що посилання відповідача на внесення до статутного капіталу позивача права користування на спірне майно не підтверджується матеріалами справи.

У судове засідання 23.05.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 23.05.2017 представник позивача виклав зміст письмових пояснень, просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що наведені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.05.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, а також просив суд надати йому додатковий час для ознайомлення з письмовими поясненнями позивача та надання на них заперечень.

У зв'язку з вказаними обставинами, у судовому засіданні 23.05.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 25.05.2017.

У судове засідання 25.05.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 25.05.2017 наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позовній заяві.

У судовому засіданні 25.05.2017 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях.

Судом враховано, щовсіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 25.05.2017 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.05.2017 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі свідоцтвом про право власності, виданого 13.05.1999 фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, ОСОБА_1 підприємство "Світлана-2000" є власником об'єкту нерухомого майна - будівлі кафе загальною площею 148,6 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2 (реєстраційний запис у реєстровій книзі № 6 за реєстровим № 337) (а.с.17).

Згідно з листом погодження виконавчих органів міської ради та підприємств постачальників, затвердженого головою Заводського райвиконкому 15.05.1998, план-схеми від 01.06.1998, яка погоджена головою Заводської районної ради м. Дніпродзержинська, будівлі кафе загальною площею 148,6 кв. м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2, було присвоєне найменування "Світязь" (а.с.15-16).

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, 13.03.2000 протоколом засідання засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" погоджена справедлива вартість будівлі кафе "Світязь", яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м.Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2, та яка вносилася в статутний фонд товариства, в сумі 38 000 грн. (а.с.19).

В подальшому, 13.03.2000 рішенням засновників ОСОБА_1 підприємства "Світлана-2000" в якості внеску в статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" вирішено внести будівлю кафе "Світязь", яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2, справедливою вартістю 38 000 грн. Копія вказаного рішення наявна в матеріалах справи (а.с.18).

На виконання вказаного рішення, будівля кафе "Світязь", яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2 була передана за актом приймання-передачі основних засобів від 13.03.2000, ОСОБА_1 підприємством "Світлана-2000" на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" (а.с.20).

Крім того, актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 13.03.2000 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" прийнято в експлуатацію від ОСОБА_1 підприємства "Світлана-2000" будівлю кафе "Світязь", яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2 (а.с.21).

На час виникнення правовідносин, повязаних із переходом прав власності на майно в порядку його внесення до статутного капіталу товариства діяли норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року) та таким чином правові акти не пов'язували виникнення права власності на майно, передане до статутного капіталу, із проведенням його реєстрації (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13).

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилався на те, що починаючи з 13.03.2000 і по теперішній час, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" відкрито, безперервно володіє, користується та розпоряджається будівлею кафе "Світязь", яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м.Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи такі докази:

- відомість обліку основних засобів та нарахувань зносу ТОВ "Ніка-97" за 2000 рік;

- відомість обліку основних засобів та нарахувань зносу ТОВ "Ніка-97" за 2001 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2002 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2003 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2004 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2005 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2006 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2007 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2008 рік;

- відомість обліку основних засобів та нарахувань зносу ТОВ "Ніка-97" за 2009 рік;

- відомість обліку основних засобів та нарахувань зносу ТОВ "Ніка-97" за 2010 рік;

- відомості нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2010 рік;

- відомість нарахування амортизації основних засобів по ТОВ "Ніка-97" за 2011 рік;

- журнал-ордер і відомість по рахунку 131 основних засобів ТОВ "Ніка-97" за 2012 рік;

- журнал-ордер і відомість по рахунку 131 основних засобів ТОВ "Ніка-97" за 2013 рік;

- журнал-ордер і відомість по рахунку 131 основних засобів ТОВ "Ніка-97" за 2014 рік;

- журнал-ордер і відомість по рахунку 131 основних засобів ТОВ "Ніка-97" за 2015 рік;

- журнал-ордер і відомість по рахунку 131 основних засобів ТОВ "Ніка-97" за 2016 рік;

- фінансовий звіт ТОВ "Ніка-97" за 2016 рік;

- оборотно-сальдову відомість по рахунку: 103, підрозділ: необоротні активи: кафе "Світязь" за 01.01.12-31.12.16 ТОВ "Ніка-97";

- оборотно-сальдову відомість по рахунку:13, необоротні активи за 01.01.17-01.01.17 ТОВ "Ніка-97";

- оборотно-сальдову відомість по рахунку:103, підрозділ: необоротні активи: за 27.02.17-27.02.17 ТОВ "Ніка-97";

- договір оренди нежилого фонду від 01.04.2000;

- договір оренди нежилого фонду від 01.01.2002;

- договір оренди нежилого фонду від 01.03.2003;

- договір оренди нежилого приміщення від 01.04.2005;

- договір оренди нежилого фонду від 01.02.2006;

- договір оренди нежилого фонду № 13 від 01.01.2007;

- договір оренди нежилого фонду № 40 від 01.01.2008;

- договір оренди нежилого фонду № 48 від 01.12.2010;

- договір № 1015 від 23.01.2003 про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області;

- договір № ДУМГ/042384-06 від 20.12.2005 про транспортування природного газу;

- договір № 042384-06П від 31.12.2005 на постачання природного газу (промисловість, госпрозрахунковий компобут);

- договір № 042384-06 від 31.12.2005 на транспортування природного газу для промислових підприємств та субєктів господарювання;

- додаткову угоду до договору № 042384-06 від 31.12.2005 на постачання природного газу від 20.02.2006;

- акт № 768302 про виконання послуг по транспортуванню природного газу;

- акт № 768311 про виконання послуг по транспортуванню природного газу;

- договір № 8-382/2009 від 01.06.2009 на надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення (а.с.22-125).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався спірним майном з 2000 року; весь час здійснював фактичне володіння, користування зазначеним нерухомим майном, власними силами та за власні кошти здійснював утримання спірного об'єкту на своєму балансі, що в силу статті 344 Цивільного кодексу України є підставою для визнання права власності на будівлю кафе за набувальною давністю. Позивач вважає, що оскільки відповідне нерухоме майно перебувало у фактичному володінні і користуванні позивача без правових підстав, відповідне володіння було відкритим і безперервним, жодні особи, в тому числі і власник майна, не заявляли заперечень чи претензій щодо спірного володіння, позивач з метою визначення правового статусу будівлі кафезвернувся до суду з позовом на підставі статті 344 Цивільного кодексу України про визнання за ним права власності за набувальною давністю.

Суд відзначає, що чинним законодавством господарський суд не наділений правом на власний розсуд змінювати предмет або підстави позову та зобов'язаний вирішити спір згідно визначених позивачем предмета та підстави позову (постанова Вищого господарського суду України від 07.03.2017 у справі № 916/264/16).

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 328 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, а також частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Отже, одна з підстав набуття права власності - це набувальна давність.

Так, згідно зі статтею 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Суб'єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації, а частиною 4 вказаної статті передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

За змістом статті 344 Цивільного кодексу України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Володіння має бути добросовісним, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Якщо власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати майно своїм, то він погодився з його втратою, тому слід визнати це майно власністю фактичного добросовісного володільця.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. При цьому, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. При цьому, наявність у володільця певного юридичного титулу, виключає застосування набувальної давності.

Для застосування статті 344 Цивільного кодексу України під час розгляду справи необхідно встановлювати такі обставини:

- момент виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння;

- характер володіння (добросовісне, недобросовісне);

- обставини справи, за якими виникло володіння спірним майном й чи підпадає це володіння під ознаки безтитульного (незаконного) володіння;

- юридичний статус спірного майна, а саме, чи є це майно чужим для позивача;

- особу, яка є власником спірного майна

Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

При цьому, згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, набуття права власності на нерухоме майно за правилами набувальної давності можливе з січня 2011 року. При цьому, частиною 2 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший, передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 3-87гс15).

В трой же час, як було встановлено судом, 13.03.2000 рішенням засновників ОСОБА_1 підприємства "Світлана-2000" в якості внеску в статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" вирішено внести будівлю кафе "Світязь", яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2, справедливою вартістю 38 000 грн. Копія вказаного рішення наявна в матеріалах справи (а.с.18).

На виконання вказаного рішення, будівля кафе "Світязь", яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2 була передана за актом приймання-передачі основних засобів від 13.03.2000, ОСОБА_1 підприємством "Світлана-2000" на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" (а.с.20).

Враховуючи вказане, спірне нерухоме майно - будівля кафе "Світязь", яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (нова назва - м. Кам'янське), вулиця Мурахтова, будинок 2, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка-97" на підставі рішення від 13.03.2000 та за актом від 13.03.2000, у зв'язку з чим позивач володіє спірним майном на законних підставах (є титульним володільцем), що виключає можливість визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення статті 344 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання права власності на будівлю кафе загальною площею 148,6 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вулиця Мурахтова, будинок 2, та яка була внесена до статутного капіталу позивача ОСОБА_1 підприємством "Світлана-2000" за набувальною давністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись нормами статтями 1, 4-5, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 66, 67, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_4