ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" травня 2017 р.Справа № 916/716/17
Позивач: Комунальне підприємство „Малиновський ринок"

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1

Про: стягнення 11568,84 грн.

Суддя Демешин О.А.

Представники сторін:

від позивача: Кучерук С.І. - довіреність

від відповідача: ОСОБА_1- паспорт

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство „Малиновський ринок" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 11568,84 грн., з яких 11372,64грн. боргу, 28,59грн. сплати 3% річних та 167,61грн. інфляційних.

Відповідач позов не визнав, з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву від 13.04.2017 року.

Під час розгляду справи оголошувалась перерва у судовому засіданні до 22.05.2017 року об 11:00.

В С Т А Н О В И В :

КП „Малиновський ринок", згідно Статуту , що є додатком до рішення Одеської міської ради від 15.07.2005р. №4261-ІУ , є комунальним комерційним підприємством, засновником якого є Одеська міська рада, основною метою якого є організація ринкової торгівлі, надання різноманітних видів послуг та отримання прибутку в інтересах Засновника.

16 лютого 2015р. між КП „Малиновський ринок" (Підприємство) та ФОП ОСОБА_1 (Підприємець) був укладений Договір про надання послуг по організації ринкової торгівлі №2228/К-68В, згідно якого позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги, направлені на організацію ринкової торгівлі на території ринку, а відповідач зобов'язався здійснювати оплату наданих послуг згідно умов цього Договору.

Згідно розділу 7 Договору строк дії Договору: з 01.02.2015р. до 30.09.2015р. По закінченню строку дії цього Договору, за відсутністю заперечень сторін, його дія пролонгується на один рік на тих самих умовах. Договір може бути розірваний сторонами, якщо Підприємець завчасно у письмовій формі повідомить Підприємство про намір розірвати договір та сторони укладуть відповідну угоду про дострокове розірвання.

Відповідно до п.3.1 Договору Підприємство зобов'язалося надати підприємцю торгове місце №К-68В для розміщення тимчасової споруди - павільйону, площею 19,2кв.м, з метою здійснення підприємницької діяльності; надавати послуги по утриманню торгового місця для розміщення тимчасової споруди; забезпечити охорону території ринку; забезпечити охорону тимчасової споруди; здійснювати прибирання території ринку; виконувати роботи по благоустрою території ринку, місць загального користування; організовувати ринкову торгівлю; створювати сприятливі умови для здійснення Підприємцями підприємницької діяльності на території ринку.

Згідно з п.4.2 Договору Підприємець зобов'язався здійснювати оплату послуг у повному розмірі та у строки, передбачені цим Договором.

За умовами розділу 5 Договору надані Підприємством послуги оплачуються за тарифами, що встановлені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.09.2005р. №529. Загальна вартість послуг становить 609 грн. 80 коп. (з ПДВ). Оплата послуг здійснюється Підприємцем у вигляді авансового платежу у строк до 01 числа наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства.

Відповідно до п.8.1 Договору у випадку зміни тарифів на послуги , умови цього Договору, що стосуються таких змін, змінюються з моменту їх прийняття органом місцевого самоврядування . Всі інші зміни та доповнення до цього Договору оформлюються сторонами у письмовому вигляді та набирають чинності з моменту їх підписання сторонами , або у строк, встановлений такими угодами.

Рішенням виконкому Одеської міської ради від 28.04.2016р. №128 „Про встановлення тарифів на послуги, що надаються комунальним підприємством „Малиновський ринок" , яке згідно п.3 цього рішення набирає чинності з 01.05.2016р. встановлено нові тарифи на послуги, що надаються КП „Малиновський ринок".

Позивач у справі зазначає, що Відповідач - ФОП ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов'язання з оплати наданих йому КП „Малиновський ринок" послуг , у зв'язку з чим станом на 30 серпня 2016р. за ним утворилася заборгованість у сумі 11372 грн. 64 коп. за період з 01.05.2015р. по 31.08.2016р. ).

Крім того, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 167 грн. 61 коп. , 3% річних у сумі 28 грн. 59 коп.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що 24 квітня 2015р. між ним та КП „Малиновський ринок" було укладено додаткову угоду до Договору №2228/К-68 від 16.02.2015р. про його розірвання з 01.05.2015р. При цьому, відповідно до п.2 зазначеної угоди сторони не мають одна до одної жодних вимог, в тому числі і фінансових. Угода набрала чинності з дати її підписання. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що починаючи з 01.05.2016р. у нього відсутні зобов'язання щодо сплати КП „Малиновський ринок" за надані послуги відповідно до умов Договору №2228/К-68 від 16.02.2015р.

В свою чергу, Позивач вважає, що наявна у ФОП ОСОБА_1 додаткова угода від 24.04.2015р. про розірвання Договору №2228/К-68 від 16.02.2015р. не відповідає формі договору, оскільки у даному випадку мова йде не тільки про письмову форму угоди, а й про печатку, якою завірено підпис представника КП „Малиновський ринок". На даній угоді підпис керівника КП ОСОБА_3 посвідчено печаткою „Для документів" , яка використовується виключно як внутрішня печатка , та наявність якої не відображена у статуті підприємства, у зв'язку з чим вона не може ставитися на договори. Крім того, позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не подавалась до КП „Малиновський ринок" заява про розірвання договору.

Заслухавши пояснення сторін надані під час розгляду справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 ЦК України.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України.

Аналогічні положення містить і ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Розділом 7, укладеного між сторонами Договору №2228/К-68 від 16.02.2015р. було встановлено строк його дії: з 01.02.2015р. до 30.09.2015 р. По закінченню строку дії цього Договору, за відсутністю заперечень сторін, передбачалась його пролонгації на один рік на тих самих умовах. Також передбачалась можливість розірвання договору сторонами , якщо Підприємець завчасно у письмовій формі повідомить Підприємство про намір розірвати договір та сторони укладуть відповідну угоду про дострокове розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2015р. між ФОП ОСОБА_1 та КП „Малиновський ринок" було укладено Угоду до Договору №2228/Ш-68Б від 16.02.2015р., згідно якої сторони дійшли згоди щодо його розірвання з 01.05.2015р. При цьому, відповідно до п.2 зазначеної угоди сторони не мають одна до одної жодних вимог, в тому числі і фінансових. Угода набрала чинності з дати її підписання.

Суд погоджується з відповідачем, що в номері договору про розірвання якого сторони домовились вищевказаною Угодою від 24.04.2015р. допущено описку, а саме - замість №2228/К-68 вказано № 2228Ш-68Б, оскільки, крім вищевказаного договору, 16.02.2015р. між сторонами були укладені ще три аналогічних договори: №2230/Ш-5, № 2229/Ш-107 та 2231/Ш-5Б. Однак, договору за №2228/Ш-68Б від 16.02.2015р., між ФОП ОСОБА_1 та КП „Малиновський ринок", взагалі не укладалось, що не заперечується самим позивачем.

Зі сторони КП „Малиновський ринок" вищевказану додаткову угоду від 24.04.2015р. було підписано в.о. директора ОСОБА_3, що діяв на підставі Статуту. Згідно п. 3.3. Статуту КП „Малиновський ринок" директор підприємства відповідно до компетенції, зокрема, без доручення (довіреності) діє від імені підприємства, представляє його інтереси у вітчизняних і іноземних підприємствах та організаціях, установах, органах влади і місцевого самоврядування; самостійно укладає контракти, договори, у тому числі трудові, за погодженням з органом, до сфери управління якого входить підприємство; вчиняє будь-які інші дії, необхідні для здійснення господарської діяльності підприємства, за винятком тих, які відповідно до Статуту повинні бути погоджені з засновником .

Отже, при укладанні Угоди від 24 квітня 2015р. до Договору №2228/К-68 від 16.02.2015р. в.о. директора ОСОБА_3 діяв в межах наданих йому Статутом повноважень. Застосування ним для засвідчення свого підпису печатки КП „Малиновський ринок" з написом „Для документів", яка також містить найменування підприємства „Комунальне підприємство „Малиновський ринок" та код цього підприємства №№33659062) не є безумовною підставою вважати зазначену угоду такою, що не приймається до уваги, як на тому наполягає позивач. Крім того, зазначену угоду в судовому порядку не визнавалась недійсною . Згідно ж ст..204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання позивача на відсутність у журналі реєстрації вхідної кореспонденції КП „Малиновський ринок" реєстрації заяви ФОП ОСОБА_1 про розірвання Договору №2228/К-68 від 16.02.2015р. - не спростовує чинності Угоди від 24.04.2015 року і не є підставою для визнання її недійсною.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що Договір №2228/К-68 від 16.02.2015р. був чинним у період нарахування заборгованості по цій справі - з 01.05.2015р. по 31.08.2016р.

Крім того, слід зауважити, що позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_1 у спірний період фактично отримував передбачені Договором №2228/К-68 від 16.02.2015р. послуги.

В якості доказів користування відповідачем торговим місцем №К-68В, яке було передбачено договором, позивачем надано копії Актів підтвердження відшкодування вартості електроенергії за квітень 2015р. - травень 2016р. та витяги з Журналу оплати за спожиту електроенергію.

Однак, вказаними доказами, навпаки, спростовується факти надання позивачем відповідачу послуг за договором №2228/К-68 від 16.02.2015р., оскільки в них в якості замовника та платника за електроенергію в період з квітня по вересень 2015р. значиться інша особа - ОСОБА_3

Тільки починаючи з жовтня 2015р. по травень 2016р. у вказаних документах значиться прізвище ОСОБА_1 При цьому, будь-яких доказів про сплату за електроенергію, підтверджених підписом відповідача в цей період - позивачем не надано, а відповідач заперечує проти здійснення ним таких платежів після 01.01.2015р.

Крім того, підписи від імені ФОП ОСОБА_1 в доданих до матеріалів справи Актах підтвердження відшкодування вартості електроенергії за різні періоди є різними і візуально не відповідають підпису відповідача, що міститься в договорі №2228/К-68 від 16.02.2015р. та в Угоді від 24.04.2015р., що не заперечується самим позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за надані послуги в розмірі 11372,64грн. і тому - задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про стягнення 28,59грн. сплати 3% річних та 167,61грн. інфляційних є похідними від вимог про стягнення боргу - у задоволенні цих вимог, також, слід відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили, в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 24 травня 2017 р.

Суддя О.А. Демешин