КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. справа№ 910/141/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пономаренка Є.Ю.

секретар: Ковальчук Р.Ю.;

за участю

представників: позивача - Наумова О.О.;

відповідача-1 - не з`явилися;

відповідача-2 - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс"

на рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р.

у справі № 910/141/17 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" (далі - позивач) звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент" (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 04/16 від 06.09.2016 р., укладеного між відповідачами, в частині відступлення прав кредитора за договором поруки № 68V від 15.11.2005 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.01.2017 р. порушено провадження у справі № 910/141/17.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р. у справі № 910/141/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" стосовно того, що право вимоги за договором поруки № 68V від 15.11.2005 р. до відповідача-2 не перейшло, оскільки договором факторингу від 07.02.2014 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест", не було передбачено передачу прав кредитора за вищевказаним договором поруки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В. та призначено до розгляду на 06.04.2017 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1432/17 від 05.04.2017 р. у зв'язку з відрядженням судді Шапрана В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для роботи до Вищої ради правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/141/17, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду, а розгляд справи відкладено до 16.05.2017 р. у зв`язку з неявкою представників відповідачів.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1851/17 від 15.05.2017 р. у зв'язку з участю судді Власова Ю.Л., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у тренінгу призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/141/17, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі.

У засідання суду, призначене на 16.05.2017 р., представники відповідачів знову не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду. При цьому, представниками відповідачів подавалися до суду відзиви на апеляційну скаргу з викладеними запереченнями на доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс".

За таких, обставин, неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги, зокрема, і враховуючи висловлену позицію відповідачів у письмових відзивах. Подальше відкладення призведе до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Наведене також не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, 15.11.2005 р. між Акціонерним банком "Брокбізнесбанк" (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст-Інвест" (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 68-05V, відповідно до умов якого банк зобов'язався відкрити товариству (позичальнику) відкличну кредитну лінію та надати кредит, а останній, у свою чергу, - повернути кредит та сплатити за його користування проценти згідно умов договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерним банком "Брокбізнесбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Едвайс" укладено договір поруки № 68V від 15.11.2005 р., за яким позивач зобов'язався у повному обсязі відповідати перед банком за своєчасне і повне виконання позичальником грошових зобов'язань.

Згодом, права вимоги за кредитним договором № 68-05V неодноразово відступалися новим кредиторам, а саме:

- за договором факторингу від 31.01.2014 р. право вимоги Акціонерного банку "Брокбізнесбанк" (правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк») щодо сплати заборгованості було передано Публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит»;

- за договором факторингу від 07.02.2014 р. право вимоги щодо сплати заборгованості було передано від ПАТ «Банк національний кредит» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест";

- за договором про відступлення права вимоги № 04/16 від 06.09.2016 р. право вимоги щодо сплати заборгованості було передано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент" (відповідачі у справі).

Звертаючись до суду із даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" зазначає, що право вимоги за договором поруки № 68V від 15.11.2005 р. до відповідача-2 не перейшло, оскільки договором факторингу від 07.02.2014 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест", не було передбачено передачу прав кредитора за вищевказаним договором поруки. Проте, як вказує позивач, у п. 2.10 договору факторингу від 07.02.2014 р. передбачено, що відступлення права вимоги за договорами забезпечення здійснюється сторонами на підставі окремо укладених договорів відступлення прав, які укладені не були. Тому, оскільки право вимоги за договором поруки до відповідача-1 не перейшло в силу відсутності укладеного окремого правочину, відповідно воно і не могло бути передане останнім відповідачу-2 на підставі договору про відступлення права вимоги № 04/16 від 06.09.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).

При цьому, згідно зі ст. 516 вказаного Кодексу заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З матеріалів справи убачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент" повідомило у встановленому законом порядку позивача стосовно відступлення прав кредитора за договором поруки № 68V від 15.11.2005 р. у зв`язку з укладенням оспорюваного правочину про відступлення права вимоги № 04/16 від 06.09.2016 р. (а.с. 40). При цьому, саме укладення вищевказаного договору в силу ст. 516 ЦК України не потребувало жодного погодження ані з боку боржника, ані з боку позивача, як поручителя.

Також, як правильно зазначено судом першої інстанції, чинним законодавством України не передбачено правових наслідків у вигляді припинення поруки після заміни кредитора у основному зобов'язанні, забезпеченому порукою. Укладення додаткового правочину про заміну сторони у забезпечувальному зобов'язанні (поруці) у зв'язку зі зміною кредитора в основному чинним законодавством не вимагається.

Як було зазначено вище, позивач, обґрунтовуючи недійсність договору про відступлення права вимоги № 04/16 від 06.09.2016 р., вказує на п. 2.10 договору факторингу від 07.02.2014 р., укладений між ПАТ «Банк національний кредит» до ТОВ "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест", де передбачено, що відступлення права вимоги за договорами забезпечення, (зокрема і договором поруки № 68V від 15.11.2005 р.), здійснюється сторонами на підставі окремо укладених договорів відступлення прав. Разом з цим, вказана норма не зобов`язує сторін такого договору укладати вказані правочини. До того ж, таких вимог не містить і чинне законодавство України. У п 2.10 вищевказаного договору факторингу міститься відсилочне положення на п. 5.4 цього ж правочину, де передбачено обов`язок щодо укладення договорів передачі прав вимоги лише за іпотечними договорами, а не договором поруки.

За наведених вище обставин, підстав для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 04/16 від 06.09.2016 р., укладеного між відповідачами, в частині відступлення прав кредитора за договором поруки № 68V від 15.11.2005 р., немає.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони. Товариством з обмеженою відповідальністю "Едвайс" не доведено обставин, наявність яких відповідно до положень чинного законодавства є підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 04/16 від 06.09.2016 р., укладеного між відповідачами у даній справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р. у справі № 910/141/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/141/17 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

Є.Ю. Пономаренко