ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2017р. Справа № 914/427/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів», м.Львів

до відповідача: Фермерського господарства «Серміш Агро», Львівська область, Буський район, с.Ожидів

про стягнення 5961601,82 грн.

суддя Гоменюк З.П.

секретар судового засідання Зусько І.С.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність № 30/15 від 24.04.2015р.);

відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 31.03.2017р.)

Учасникам процесу розяснено їхні процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Учасникам процесу права та обовязки зрозумілі, відводу не заявлено.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів», м.Львів до Фермерського господарства «Серміш Агро», Львівська область, Буський район, с.Ожидів про стягнення 5961601,82 грн.

Ухвалою суду від 03.03.2017 р. порушено провадження у справі, призначено її до розгляду на 03.04.2017 р. В судовому засіданні 03.04.2017 р. оголошено перерву до 26.04.2017 р. В судовому засіданні 26.04.2017 р. оголошено перерву до 03.05.2017 р.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що між сторонами було укладено договір кредитної лінії, на виконання умов якого банк надав позичальнику кредит, а відповідач в порушення умов договору не повернув позивачеві у встановлений строк кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування кредитом. У звязку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача 3244085,83 грн. заборгованості по основному боргу, 2616268,32 грн. заборгованості по відсотках, 14400 грн. заборгованості по комісії за управління кредитом та 86847,67 грн. заборгованості по пені.

В судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, наведених у поданому відзиві, зокрема зазначив, що на забезпечення виконання позичальником ФГ «Серміш Агро» своїх зобовязань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та ВТП «Серміш» було укладено договір іпотеки. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором кредитної лінії, позивачем було звернено стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відтак, позивач реалізував своє право на задоволення кредиторських вимог за кредитним договором, звернувши стягнення на іпотечне майно, яке забезпечувало виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, а тому вимоги позивача щодо виконання зобовязання після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно є недійсними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

24.05.2011 р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» (банк, позивач у справі) та Фермерським господарством «Серміш Агро» (позичальник, відповідач у справі) було укладено генеральний договір кредитної лінії №38, відповідно до умов п.1.1. якого банк зобовязався відкрити позичальнику відкличну відновлювану кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором та додатковими договорами до нього, а позичальник зобовязався повернути кредити сплатити проценти та комісії за користування ними, а також сплатити інші платежі, передбачені цим договором.

Пунктом 1.2. вказаного договору передбачено, що конкретні умови кредитування, зокрема: сума, валюта, процентна ставка, строк повернення, цільове призначення кредиту, визначається додатковими договорами, що укладаються між сторонами, та є невідємною частиною цього договору. Додаткові договори не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим договором.

Цей договір набув чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобовязань (п.11.1 Договору).

Відповідно до п.п.2.1.1. 2.1.4. договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 2500000 грн.; призначенням кредитної лініє є поповнення обігових коштів; процентна ставка становить 20% річних; строк дії кредитної лінії включно до 28.02.2013 р.

Згідно з п.2.2. кредитного договору, в межах максимального ліміту заборгованості, передбаченого п.2.1.1. цього договору, позичальнику надаються кредити на строк не більше 12-ти місяців. Кожна видача кредиту в межах максимального ліміту кредитної лінії оформляється додатковим договором до цього договору, в якому вказуються сума, валюта, процентна ставка, строк повернення, цільове призначення кредиту, рахунки для обліку кредиту та відсотків за його користування.

За умовами п.3.1. договору, виконання зобовязань позичальником за цим договором забезпечується способами, що обумовлені в ньому та/або в договорах, укладених з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань перед банком за цим договором (надалі договори забезпечення).

Як встановлено п.3.3. договору, у якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, поручителями надаються наступні види забезпечення:

1. Приміщення кафе-бару, загальною площею 539,5 м.кв. що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Буськ, майдан Незалежності, 5 та належить ВТП «Серміш», заставною вартістю 1226500 грн.

2. Земельну ділянку, площею 0,0935 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул.Головна, 91б та належить ВТП «Серміш», заставною вартістю 15400 грн.

3. Обєкт незавершеного будівництва (магазин, кафе), готовністю 64%, що знаходиться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул.Головна, 91б та належить ВТП «Серміш», заставною вартістю 296450 грн.

4. Причепи та напівпричепи-ємності, кількістю 6 одиниць, що знаходяться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів та належать ОСОБА_3, заставною вартістю 472180 грн.

5. Порука ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1).

Відповідно до п.5.1. кредитного договору, позичальник зобовязався повернути банку кредит/кредити у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та додатковими договорами.

25.05.2011 р. між сторонами було укладено додатковий договір №1 до генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., згідно якого банк зобовязався, в межах максимального ліміту заборгованості за відкритою кредитною лінією, надати позичальнику кредит у розмірі 2500000 грн., на строк 24.05.2012 року включно із процентною ставкою 20 % річних.

На виконання умов договору позивач видав відповідачеві транш у розмірі 2500000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №82_50 від 25.05.2011 р.

Як стверджує позивач, даний кредит було погашено позичальником в повному обсязі.

14.03.2012 р. між сторонами було укладено додатковий договір №2 до генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., яким викладено ряд пунктів генерального договору кредитної лінії в новій редакції.

Так, п.2.1.1. договору викладено в наступній редакції: «Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією та валюта кредитування 3600000грн.»

Пункт 2.1.4. договору викладено в наступній редакції: «Строк дії кредитної лінії включно до 28.02.2014 р.»

Пункт 3.3. договору викладено в наступній редакції:

«У якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, поручителями надаються наступні види забезпечення:

1. Приміщення кафе-бару, загальною площею 539,5 м.кв. що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Буськ, майдан Незалежності, 5 та належить ВТП «Серміш», заставною вартістю 1226500 грн.

2. Земельну ділянку, площею 0,0935 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул.Головна, 91б та належить ВТП «Серміш», заставною вартістю 15400 грн.

3. Обєкт незавершеного будівництва (магазин, кафе), готовністю 64%, що знаходиться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул.Головна, 91б та належить ВТП «Серміш», заставною вартістю 296450 грн.

4. Причепи та напівпричепи-ємності, кількістю 6 одиниць, що знаходяться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів та належать ОСОБА_3, заставною вартістю 472180 грн.

5. Комбайн зернозбиральний CLAAS Lexion 480 Evolution, 2003 р.в., що знаходяться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів та належать ОСОБА_4, заставною вартістю 553140 грн.

6. Трактор колісний JOHN DEERE 8400, 1998 р.в., що знаходяться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів та належать ОСОБА_4, заставною вартістю 228500 грн.

7. Жатка кукурудзяна, 8 рядова, Conspeed, 2003 р.в., що знаходяться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів та належать ОСОБА_4, заставною вартістю 85800 грн.

8. Плуг оборотний Kverneland PW7, 2001 р.в., що знаходяться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів та належать ОСОБА_4, заставною вартістю 81240 грн.

9. Порука ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1).

16.03.2012 р. між банком та позичальником укладено додатковий договір №3 до генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2100000 грн. на строк до 15.03.2013 р. включно, із виконанням графіку погашення зазначеного у п.2.1.6. генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., а позичальник зобовязався сплачувати банку проценти у розмірі 20% річних.

Факт надання позичальнику коштів у розмірі 2100000 грн. підтверджується меморіальним ордером № 82_11 від 16.03.2012 р.

Також 16.03.2012 р. між банком та позичальником укладено додатковий договір №4 до генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1500000 грн. на строк до 15.03.2013 р. включно, із виконанням графіку погашення зазначеного у п.2.1.6. генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., а позичальник зобовязався сплачувати банку проценти у розмірі 20% річних.

Факт надання позичальнику коштів у розмірі 1500000 грн. підтверджується меморіальним ордером № 82_71 від 16.03.2012 р.

29.03.2013 р. між банком та позичальником укладено додатковий договір №5 до генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., яким сторони змінили порядок видачі кредитів та порядок зменшення максимального ліміту заборгованості.

29.03.2013 р. між сторонами укладено додатковий договір №6 до генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., згідно якого сторони виклали в новій редакції, зокрема, п.1 додаткового договору №3 від 16.03.2012 р. «В межах максимального ліміту заборгованості за відкритою кредитною лінією, банк надає позичальнику кредит у розмірі 2205000,01 грн.»; п.2 додаткового договору №3 від 16.03.2012 р. «Кредит надається на строк до 28.02.2014 р. включно, із виконанням графіку погашення, зазначеного у п.2.1.6 генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р.»; п.1 додаткового договору №4 від 16.03.2012 р. «В межах максимального ліміту заборгованості за відкритою кредитною лінією, банк надає позичальнику кредит у розмірі 1039085,82 грн.» та п.2 додаткового договору №3 від 16.03.2012 р. «Кредит надається на строк до 28.02.2014 р. включно, із виконанням графіку погашення, зазначеного у п.2.1.6 генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011р.».

31.05.2013 р. між банком та позичальником укладено додатковий договір №7 до генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., яким доповнено пункт 4 пунктом 4.9. «Прострочені проценти в сумі 112940,61 грн. переносяться на рахунок строкових процентів №1015.980 та сплачуються в термін до 02.08.2013 р.».

25.05.2011 р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерціним банком «Львів» (іпотекодержатель) та Виробничо-торгівельним підприємством «Серміш» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.1. якого іпотекою забезпечувалися вимоги іпотекодержателя, що випливають з умов генерального договору кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р. та додаткових договорів до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому, надалі кредитний договір, укладеного між іпотеко держателем та позичальником Фермерським господарством «Серміш Агро», відповідно до якого іпотекодержатель зобовязався в порядку та відповідно до умов кредитного договору відкрити позичальнику відкличну відновлювану кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 2500000 грн., а позичальник зобовязався повернути отримані відповідно до кредитного договору грошові кошти в строк не пізніше 28.02.2013 р., щомісяця сплачувати суму відсотків за користування кредитом у розмірі та в терміни згідно умов кредитного договору, а також оплатити комісії, неустойки та штрафні санкції, у випадках, передбачених кредитним договором, надалі за текстом «основне зобовязання».

Цей договір набув чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором та додаткових договорів до нього ( п. 7.1. Договору іпотеки).

Згідно з п.1.3. договору, іпотекодавець з метою забезпечення виконання своїх зобовязань перед іпотекодержателем, викладених у основному зобовязанні, передає в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, надалі «предмет іпотеки», а саме:

кафе-бар загальною площею 539,5 кв.м., позначений за планом літерами від « 1» по « 26» та розташований в підвалі будинку №5 на майдані Незалежності (площа Перемоги) в місті Буську Львівської області.

Зазначений кафе-бар належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Буською міською радою 29.04.2011 р. на підставі рішення Виконкому від 13.04.2011 р. №41, право власності зареєстровано Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04.05.2011 р. (Витяг про державну реєстрацію прав від 04.05.2011 р. №29852457), реєстраційний номер 14731552.

Вартість кафе-бару відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.05.2011р. за №29863600, становить 842087 грн.

земельну ділянку площею 0,0935 га, що розташована за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул.Головна, та надана для обслуговування магазину, кадастровий номер :23:006:0002.

Ця земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі Державного акта серія ЯА №206182 на право власності на земельну ділянку, виданого Буським районним відділом земельних ресурсів 18.11.2004 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Буською державною нотаріальною конторою 26.12.2002 р. за реєстровим №3390, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №02 04 449 00008.

Відповідно до висновку, виданого Управлінням держкомзему у Буському районі Львівської області 22.04.2011 року за №436, земельна ділянка має право земельного сервітуту, а саме право прокладення та експлуатації лінії електропередач, звязку, трубопроводу та інших лінійних комунікацій.

обєкт незавершеного будівництва магазин, кафе готовністю 64%, за адресою: Львівська область, Буський район, село Ожидів, вулиця Головна, 91-б, розташований на вищезазначеній земельній ділянці площею 0,0935 га, наданій для обслуговування магазину, кадастровий номер :23:006:0002.

Цей обєкт незавершеного будівництва належить іпотекодавцю на підставі Державного акта серія ЯА №206182 на право власності на земельну ділянку, виданого Буським районним відділом земельних ресурсів 18.11.2004 р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №02 04 449 00008, та зареєстрованого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.07.2009 р. (Витяг про реєстрацію права власності від 01.07.2009 р. №23169621), реєстраційний номер 27672522.

Вартість обєкта незавершеного будівництва відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.05.2011р. за №29868637, становить 754772 грн.

Як встановлено п.1.4. іпотечного договору, у відповідності до звітів про оцінку, зроблених оцінювачами ТзОВ «Бюро-Львів» станом на 30.04.2011 р., ринкова вартість предмету іпотеки становить:

вартість кафе-бару 2230000 грн.;

вартість земельної ділянки 22000 грн.;

вартість обєкта незавершеного будівництва 539000грн.

Сторони домовилися, що загальна заставна вартість предмета іпотеки становить 1538350 грн., а саме: вартість кафе-бару 1226500 грн., вартість земельної ділянки 15400 грн., вартість обєкта незавершеного будівництва 296450 грн. (п.1.5. договору іпотеки).

Пунктом 5.1. договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем зобовязань за основним зобовязанням та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.5.2. договору, іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, якщо у момент настання строку виконання іпотекодавцем хоча б з однієї з умов основного зобовязання, вона не буде виконана, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений основним зобовязанням строк суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені основним зобовязанням строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені основним зобовязанням строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває незалежно від настання строку виконання зобовязань за кредитним договором у випадку початку процедури ліквідації іпотекодавця, а також у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом.

Відповідно до п.5.4. договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором на розсуд іпотекодержателя може здійснюватися на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя викладеним в розділі 6 (пункти 6.1., 6.2., 6.3.) цього договору шляхом задоволення вимог іпотекожержателя.

За умовами п.5.5. договору, реалізація предмету іпотеки може здійснюватися наступними способами: шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів на підставі рішення суду; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу на підставі рішення суду; шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу на підставі цього договору (в порядку, встановленому розділом 6 цього договору); шляхом набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки на підстав цього договору (в порядку, встановленому розділом 6 цього договору).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя викладене в цьому розділі даного договору, згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку», вважається договором про задоволення вимог іпортекодержателя, який визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 6.1.2. договору визначено, що сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, наступними способами:

передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобовязання в порядку передбаченому цим договором та статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки в порядку передбаченому цим договором та ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п.6.1.3. договору іпотеки, право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно цього договору, належить іпотекодержателю.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за генеральним договором кредитної лінії №38 від 24.05.2011 р., позивачем було звернено стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Так, 28.02.2017 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було внесено запис про право власності ПАТ АКБ «Львів» на обєкт нерухомого майна кафе-бар загальною площею 539,5 кв.м. за адресою: Львівська область, м. Буськ, майдан Незалежності, 5; запис про право власності ПАТ АКБ «Львів» на обєкт нерухомого майна незавершене будівництво (магазин, кафе) готовністю 64%, за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул.Головна, будинок 91б та запис про право власності ПАТ АКБ «Львів» на обєкт нерухомого майна земельну ділянку площею 0,0935 га за адресою: Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул.Головна.

Вказане підтверджується такими документами:

інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №84045921 від 02.04.2017 р.;

інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 84045949 від 02.04.2017 р.;

інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 84045906 від 02.04.2017 р.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Як встановлено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 589 ЦК України встановлено правові наслідки невиконання зобовязання, забезпеченого заставою.

Так, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобовязання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Закон України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно положень ст.36 Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що основне зобовязання це зобовязання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобовязання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Пунктом 6.1.2. договору іпотеки визначено, що сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, наступними способами:

передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобовязання в порядку передбаченому цим договором та статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки в порядку передбаченому цим договором та ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п.6.1.3. договору іпотеки, право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно цього договору, належить іпотекодержателю.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, як це дозволено умовами договору, задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно кредитору. Суд вважає, що використовуючи такий спосіб захисту як позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, позивач усвідомлював наслідки, передбачені ч.4 статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У звязку з виконанням іпотекодавцем зобовязань боржника за кредитним договором, таке зобовязання боржника за кредитним договором є припиненим в силу ст.599 ЦК України. Таким чином, ПАТ АКБ «Львів» не має права в подальшому вимагати від боржника ФГ «Серміш Агро» виконання основного зобовязання за кредитним договором, оскільки такі вимоги, предявлені після реєстрації за банком права власності на іпотечне майно, є недійсними в силу прямої вказівки ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема в своїх постановах від 14.12.2016 р. у справі №914/3812/15 та від 20.12.2016 р. у справі №914/3604/15.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, на момент подання позовної заяви предмету спору не існувало, право позивача не було порушено, а відтак, не підлягає судовому захисту.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Як передбачено частиною шостою статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», ст.ст.11, 15, 16, 509, 546, 572, 575, 589, 590, 593, 598, 599, 626, 627, 1046, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 03.05.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 10.05.2017 р.

Суддя Гоменюк З.П.