ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р.Справа № 922/4401/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю КОРД, м. Харків
про стягнення 40642,15 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 66-01-16/298 від 30.12.2016 р., ОСОБА_2 за довіреністю № 66-01-22/01 від 10.01.2017 р.;

відповідача - ОСОБА_3 директора;

ВСТАНОВИВ:

Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.05.2017р., до Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виробниче підприємство "КОРД" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відшкодуванню земельного податку за договором оренди № 42 від 01.05.1999 р. у розмірі 58846,05 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 р. у даній справі провадження у справі 922/4401/16 зупинено з метою надіслання матеріалів справи до Харківської місцевої прокуратура № 2 (61002, м. Харків, вул. Сумська, 76) для проведення перевірки.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.03.2017р. апеляційну скаргу позивача задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року у справі №922/4401/16 скасовано. Направлено матеріали справи до господарського суду Харківської області для розгляду по суті.

Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2017р. для розгляду справи №922/4401/16 призначено суддю Светлічного Ю.В.

Присутній представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.05.2017р. та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

01 травня 1999 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № 42 (зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами до даного договору).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані на другому поверсі 1 та 2 секції гуртожитку № 1 "Гігант" за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79/1. Загальна площа нежитлових приміщень складає 882,4 кв.м., вартість яких визначена відповідно до експертного висновку, виконаного експертами, та з урахуванням індексу інфляції за вересень 1998 року - січень 2003 року становить 495 229,00 грн. Приміщення використано для розміщення Центру професійної, медичної та соціальної реабілітації інвалідів Державного навчального-виробничого підприємства "Корд", діючого на підставі положення, погодженого Харківським обласним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів".

Вказане приміщення було фактично передано орендареві 01 травня 1999 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі орендованого майна, підписаний між сторонами та скріплений печатками сторін.

Річна орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна", затвердженою Постановою КМУ від 04 жовтня 1995 року № 786 та змін до Методики, затверджених Постановою КМУ від 27.12.2006 року № 1846 і складає 15 196, 00 грн., без урахування індексів інфляції та ПДВ. Орендна плата за базовий місяць перераховується орендарем безпосередньо до Державного бюджету та Орендодавцю щомісячно до 20-го числа наступного місяця, на рахунки, визначені фінансовими органами та орендодавцем у співвідношенні: 50% - орендодавцеві, що становить 633,16 грн.; 50% - до бюджету України, що становить 633,16 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати та його сплата здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством (п. 3.1 договору).

Орендар зобов'язується зокрема: своєчасно і в повному обсязі вносити орендодавцеві орендну плату. Окремо сплачувати земельний податок згідно з діючим законодавством (п. п. 4.2, 4.4 розділу 4 договору).

Згідно п. 9.1 договору, цей договір діє з 01 травня 1999 року до 01 травня 2019 строком на 20 років.

Звертаючись до господарського суду із позовом, НТУ "Харківський політехнічний інститут" стверджує, що в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань ТОВ "НВП "Корд" за договором оренди від 01.05.1999 р. №42 в останнього утворилась заборгованість по відшкодуванню земельного податку за період з 01.12.2015р. по 30.04.2017р. у розмірі 58846,05 грн. пропорційно займаній площі. Позивач звертався до відповідача із вимогою погашення заборгованості по земельному податку, але відповідач вказану заборгованість не погасив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 3 статті 285 цього кодексу та частиною 3статті 18 Закону України "Про оренду державного і комунального майна"

Згідно статті 797 Цивільного кодексу України плата, яка справляться з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Статтями 269, 270 Податкового Кодексу України визначено, що платниками податку на землю є власники земельних ділянок, або їх землекористувачі, а об'єктами оподаткування земельного податку, є земельні ділянки які перебувають у власності або користуванні.

Відповідач за умовами договору оренди №42 від 01 травня 1999 року є орендарем нежитлових приміщень, однак розмір та порядок відшкодування орендарем земельного податку умовами договору не передбачені.

В матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами узгоджено умови про те, що до складу орендної плати входить плата за землю або позивачу відповідачем вона відшкодовується та механізм такого відшкодування. Жодних додаткових угод або договорів про користування земельними ділянками між ними не укладалось.

Відповідно п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, є виключно податкові органи. Норми чинного законодавства не наділяють позивача правом стягнення податкового боргу.

Статтею 1160 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії.

Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Розмір орендної плати за нерухоме майно встановлюється сторонами при укладанні договору оренди, що відповідає вимогам статті 762 ЦК України. Разом з тим, чинним законодавством передбачено відшкодування орендодавцю будівель, споруд (їх частин) плати за користування земельною ділянкою. Так, відповідно до статті 797 цього Кодексу плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Проте, позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач дійсно прийняв на себе зобов'язання щодо відшкодування позивачу суми земельного податку; в угодах, якими унормовані взаємовідносини між сторонами не встановлений механізм такого відшкодування, а також відсутні докази справляння даного податку самим позивачем у відповідний строк до відповідних органів та саме за земельну ділянку, на якій знаходиться орендований відповідачем об'єкт.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 33 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню земельного податку за договором оренди №42 від 01 травня 1999 року за період з 01.12.2015р. по 30.04.2017р. у розмірі 58846,05 грн. є безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України, про що зазначав у постанові від 09.04.2012р. по справі №5023/8954/11 у справі про вирішення спору між тими ж сторонами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 25.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_4