ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017р. Справа № 914/382/17

За позовом: Державного підприємства «Енергоринок», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Новий Розділ», м.Новий Розділ Львівської області

про стягнення 1166534,56грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Державним підприємством «Енергоринок», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Новий Розділ», м.Новий Розділ Львівської області про стягнення 1166534,56грн., з яких 1147191,34грн. основного боргу, 3848,72грн. індексу інфляції, 1616,81грн. 3 % річних, 13450,05грн. пені та 427,64грн. штрафу.

Ухвалою суду від 01.03.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 22.03.2017р. В судовому засіданні 22.03.2017р. оголошено перерву до 26.04.2017р. для надання можливості відповідачу подати додаткові документи. Ухвалою суду від 26.04.2017р. за клопотанням представника відповідача строк вирішення спору продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 11.05.2017р.

Представники сторін в судове засідання 11.05.2017р. зявились, їм розяснено права, згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні ствердив, що в липні 2006 року між позивачем та відповідачем ТзОВ «Енергія Новий Розділ» укладено договір, на виконання якого ДП «Енергоринок» постачало відповідачу електроенергію. Однак, внаслідок неналежного виконання взятих на себе за договором зобовязань із оплати за поставлену електроенергію, у ТзОВ «Енергія Новий Розділ» утворилась заборгованість в розмірі 1166534,56грн., що зумовило звернення до суду із позовом, в якому окрім суми основного боргу заявлено також вимоги про стягнення 3848,72грн. індексу інфляції, 1616,81грн. 3 % річних, 13450,05грн. пені та 427,64грн. штрафу. Зважаючи на те, що після порушення провадження у справі основний борг повністю погашено відповідачем, просив провадження по справі припинити, про що подав відповідне клопотання (вх.№15475/17 від 27.04.2017р.). В решті ж позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив повне погашення заборгованості за електроенергію, що є предметом спору по справі, відтак просив провадження по справі в частині стягнення 1166534,56грн. припинити. Представник відповідача також звернув увагу на відсутність вини ТзОВ «Енергія Новий Розділ» у несвоєчасному виконанні зобовязання, відтак просив у задоволенні решти позовних вимог відмовити, або ж зменшити присуджену до стягнення суму інфляційних нарахувань, 3% річних та пені на 90 % й відмовити у задоволенні штрафу, про що, зокрема, зазначеному у поданому ним відзиві (вх.№11144/17 від 22.03.2017р.) та клопотанні (вх.№15612/17 від 26.04.2017р.).

Представник позивача просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних нарахувань, 3% річних та неустойки з мотивів, наведених у поданому ним запереченні (вх.№15357/17 від 26.04.2017р.).

Суд, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ за договором, позивач по справі) та Закритим акціонерним товариством «Енергія Новий Розділ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія Новий Розділ»; ЕК за договором, відповідач по справі) укладено договір №3546/01 від 31.07.2006р., за яким ДПЕ зобовязалось продавати, а ЕК купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору (п.2.1).

Як визначено п.3.2 договору, ДПЕ продає, а ЕК купує електричну енергію в точках поставки на межі балансової належності електричних мереж, що визначені в акті розмежування балансової належності електричних мереж і експлуатаційної відповідальності (додаток 4 до цього договору), в обсягах, які визначаються згідно з розділом 4 цього договору. Точки обліку електричної енергії наведені у додатку № 1 до цього договору «Перелік місць встановлення приладів та систем розрахункового обліку». Право власності на електричну енергію, яка постачається за Договором, переходить від ДПЕ до ЕК в момент передачі електричної енергії в точках поставки.

Згідно з п.3.5 договору, вартість електроенергії, купленої ЕК у ДПЕ у розрахунковому місяці, визначається у відповідності до Правил Оптового ринку електричної енергії України (далі ОРЕ) за середньозваженою ціною та фактичними обсягами отриманої ЕК електроенергії.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.10.2016р. по 31.10.2016р. та з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. ДП «Енергоринок» продано ТзОВ «Енергія Новий Розділ» електроенергію обсязі 7022,439 тис. кВт.г., на загальну суму 8372403,91грн., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими їх печатками актами купівлі-продажу електроенергії.

Сторонами у п.4.13 договору погоджено, що документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК, є підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками акт купівлі-продажу електроенергії.

Договором, серед іншого, встановлено обовязок ТзОВ «Енергія Новий розділ» купувати у ДПЕ електроенергію відповідно до умов розділу 4 цього договору та здійснювати за неї своєчасні розрахунки відповідно до умов розділу 6 цього договору, а також виконувати інші умови цього договору (п.7.2.1), а також забезпечити, відповідно до умов цього договору, оплату купленої у ДПЕ електроенергії (п.7.2.2).

Так, у відповідності до п.6.1 договору, оплату за куплену електроенергію ЕК здійснює відповідно до Інструкції про порядок використання коштів Оптового ринку електричної енергії України, грошовими коштами, що перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ДПЕ з поточних рахунків із спеціальним режимом використання ЕК, відкритих відповідно до чинних нормативно-правових актів України, які регулюють порядок розрахунків за електроенергію, а також з інших рахунків ЕК. Згідно з п.6.4 договору, остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов'язана обов'язково вказати призначення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, своєчасний розрахунок за електроенергію, придбану в жовтні та грудні 2016 року, відповідачем в повному обсязі не проведено, що підтверджується також долученими до матеріалів справи актами звірок розрахунків між сторонами.

Зазначене зумовило звернення ДР «Енергоринок» до суду із позовною заявою про стягнення з ТзОВ «Енергія Новий Розділ» 1147191,34грн. основного боргу, 3848,72грн. індексу інфляції, 1616,81грн. 3 % річних, 13450,05грн. пені та 427,64грн. штрафу.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Постачання електричної енергії, як визначено у ст.1 Закону України «Про електроенергетику» це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд також звертає увагу на те, що порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як визначено у ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на момент звернення ДП «Енергоринок» до суду із позовною заявою заборгованість ТзОВ «Енергія Новий Розділ» за електроенергію, куплену в позивача в жовтні та грудні 2016 року, становила 1147191,34грн., однак повністю була погашена після порушення провадження по справі.

У відповідності до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження по справі якщо відсутній предмет спору.

Відтак, суд приходить до висновку, що провадження по справі в частині стягнення 1147191,34грн. основного боргу слід припинити.

Щодо тверджень відповідача про те, що несвоєчасне виконання зобовязання в повному обсязі зумовлене незалежними від ТзОВ «Енергія Новий розділ» причинами, а саме значною дебіторською заборгованістю споживачів, в тому числі й бюджетних установ й жителів міста Новий Розділ, та ДП «Енергоринок» за іншим договором, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За умовами договору, ЕК несе відповідальність за збитки, які заподіяні ДПЕ внаслідок невиконання або неналежного виконання ЕК умов цього договору. Відшкодування збитків здійснюється відповідно до чинного законодавства (п.7.3.1); порушення строків оплати за отриману електроенергію, передбачених розділом 6 цього договору. В разі несплати ЕК за куплену в ДПЕ електроенергію у терміни, встановлені п.6.4 цього договору, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ має право нарахувати пеню ЕК у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу. Сплата ЕК пені та штрафу здійснюється з поточного рахунку ЕК на поточний рахунок ДПЕ і не звільняє ЕК від обов'язку відшкодувати збитки, спричинені несплатою або несвоєчасною оплатою отриманої електроенергії. Пеня нараховується до повного виконання ЕК зобов'язання по оплаті купленої в ДПЕ електроенергії. Пеня та штраф не нараховується на заборгованість по пільгах і субсидіях, якщо ЕК до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, надішле до ДПЕ акт звірки розрахунків між ЕК та розпорядником бюджетних коштів, який підтверджує неотримання ЕК в установленому порядку належних їй коштів для компенсації пільг та субсидій (п. 6.12 цього Договору) (п.7.3.2).

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Згідно зі ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім цього, ч.2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши наведений у позовній заяві розрахунок позовних вимог про стягнення 3848,72грн. індексу інфляції, 1616,81грн. 3 % річних, 13450,05грн. пені та 427,64грн. штрафу, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в цій частині.

Як вже зазначалось, у своєму клопотанні (вх.№15612/17 від 26.04.2017р.) ТзОВ «Енергія Новий Розділ» просить зменшити на 90% розмір пені, інфляційних нарахувань, 3% річних та повністю відмовити у стягненні штрафу.

Беручи до уваги заперечення відповідача щодо відсутності його вини у несвоєчасній оплаті спожитих послуг, суд звертає увагу на розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р., про те, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2012р. по справі № 11/446. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Відтак, відсутність вини контрагента у несвоєчасному виконанні зобовязань не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, в тому числі й неустойки.

Водночас, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Слід зазначити, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові, про що, зокрема, зазначено у п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Відтак, їх розмір не може бути зменшено судом при прийнятті рішення по справі.

Щодо зменшення сум неустойки суд звертає увагу на розяснення надані Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.17.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. про те, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Суд, враховуючи клопотання відповідача, беручи до уваги майнові інтереси сторін та їх матеріальне становище, фактичне виконання зобовязання із оплати купленої електричної енергії в повному обсязі та погашення заборгованості відразу після звернення ДП «Енергоринок» до суду із відповідною позовною заявою, наслідки несвоєчасного виконання відповідачем зобовязань, в тому числі й відсутність збитків, завданих позивачу, а також незначність прострочення виконання, участь сторін в забезпеченні електроенергією населення, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру пені на 50%. Відтак, до стягнення із відповідача підлягає 6725,02грн. пені.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат між сторонами, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.7 Постанови №7 від 21.02.2013р. розяснено, що зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход державного бюджету України. Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.17.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. також розяснено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки. Відтак, суд приходить до висновку, що витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі, оскільки позовні вимоги задоволено частково зважаючи на реалізацію судом свого права на зменшення розміру неустойки при прийнятті рішення по суті спору, а провадження по справі в частині позовних вимог припинено зважаючи на їх виконання відповідачем в ході судового процесу.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Провадження по справі в частині стягнення 1147191,34грн. основного боргу припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Новий Розділ» (Львівська область, м.Новий Розділ, вул.Грушевського, буд.37; ) на користь Державного підприємства «Енергоринок» (м.Київ, вул. Симона Петлюри, буд.27; ) 3848,72грн. індексу інфляції, 1616,81грн. 3 % річних, 6725,02грн. пені, 427,64грн. штрафу та 17498,02грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 16.05.2017р.

Суддя Щигельська О.І.