ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р.Справа № 915/118/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І.,

ОСОБА_1;

При секретарі судового засідання: Бендерук Є.О.;

За участю представників сторін:

Від Державного підприємства НАЕК "Енергоатом" - ОСОБА_2, довіреність №1735, від 11.11.16;

від Селянського фермерського господарства "Артур" - ОСОБА_3, довіреність №2, від 31.03.17;

розглянувши апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства „Артур

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2017 року

по справі №915/118/17

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу „Южно-Українська атомна електрична станція, м.Южноукраїнськ

до селянського (фермерського) господарства „Артур, м.Южноукраїнськ

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства Артур про стягнення суми основного боргу в розмірі 3966,66 грн. за сервітутне землекористування; 443,60 грн. пені; 40,48 грн. 3% річних; 167,3 грн. інфляційних.

Позивач звертався до суду з клопотанням про виправлення описки в тексті позовної заяви та двічі збільшував заявлені позовні вимоги; згідно заяви від 15.03.2017 вх.№3837/17 остаточно просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 5949,99 грн.; 532,44 грн. пені; 55,80 грн. 3% річних; 249,89 грн. інфляційних; 323,97 грн. - штрафу. Вказана заява прийнята судом до розгляду (а.с.77, 95-98).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2017 (суддя В.О. Корицька) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства Артур на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція 5 949,99грн. - основного боргу (земельного податку) за договором № 58 про встановлення земельного сервітуту від 01.07.2009 року; 249,89 грн. - інфляційних втрат; 55,80 грн. - 3 % річних; 532,44 грн. пені; 323,97 грн. штрафу; 1600,00грн. - судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду Селянське (фермерське) господарство „Артур звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2017 по справі 915/118/17 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що сторони за договором №58 про встановлення земельного сервітуту від 01.07.09 з урахуванням умов Додаткової угоди №1 до даного договору, не вносили зміни стосовно розміру плати за сервітутне землекористування, а отже щомісячна вартість послуг в 2015-2016 роках та на весь строк дії договору земельного сервітуту складає 160,06 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Апелянт зазначає, що не існує також рішення суду про внесення змін до договору №58 про встановлення земельного сервітуту від 01.07.09, яким би змінювався розмір плати за сервітутне землекористування.

На думку апелянта позивач в односторонньому порядку змінив розмір плати за сервітутне землекористування. Крім того, відповідач зазначає, що судом з незрозумілих причин в резолютивній частині рішення зазначено суму основного боргу як земельний податок, в той час як за договором про встановлення земельного сервітуту відповідач сплачує не суму земельного податку, а послуги за сервітутне користування.

Також відповідач посилається на відсутність в матеріалах справи в якості доказів актів на встановлення сервітутного землекористування, підписаних двома сторонами, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для оплати.

В судове засідання з'явились пердставники сторін. Представник відповідача підтримав доводи, вкладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення з підстав, викладених ним у письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2009 року між ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (власник) та СГ Артур (володілець сервітуту) укладено договір №58 про встановлення земельного сервітуту (реєстр. №00-14-8-09-16347 від 18.09.2009), відповідно до п. 1.1 якого власник надає володільцеві сервітуту право обмеженого користування частиною земельної ділянки (сервітут) у відповідності з умовами Договору (а.с. 20-23).

Відповідно до п. 1.2 Договору володілець сервітуту сплачує послуги власнику за сервітутне землекористування ділянкою площею 968,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, Проммайданчик, 8, та належить позивачу.

Відповідно до п. 1.3 Договору володільцеві сервітуту належить на праві власності земельна ділянка, що знаходиться поруч з вищезазначеною земельною ділянкою. Обидві земельні ділянки мають одну юридичну адресу.

Відповідно до п. 1.4 Договору межі сервітуту зазначені у плані-схемі земельної ділянки (додаток № 2 до Договору).

Відповідно до п. 1.5 Договору сервітут встановлений для забезпечення проходу та проїзду до адміністративної будівлі володільця сервітуту, розташованій на належній йому земельній ділянці.

Згідно з умовами Договору сторони погодили, що власник (позивач) має право, зокрема, вимагати від володільця сервітуту (відповідач) своєчасне внесення плати за встановлення сервітуту (п.2.1).

Сторони передбачили, що позивач бере на себе обовязок письмово повідомляти відповідача про перегляд ставок земельного податку. Розмір плати за сервітутне землекористування переглядається у випадку зміни ставок земельного податку за користування земель ділянкою, індексації, підтверджених нормативно-правовими документами (п.2.3).

Відповідно до п. 3.2 Договору відповідач зобовязаний, в тому числі, своєчасно вносити плату за встановлення сервітуту відповідно до умов Договору.

Умовами договору, зокрема, п.4.1 передбачено, що розмір плати за сервітутне землекористування визначається у відповідності з «Розрахунком плати за сервітутне користування земельною ділянкою» (Додаток №3 до договору) і складає 1488,86 грн. у тому числі ПДВ 20%, включаючи

За період з 01.01.09р. по 31.08.09р. - 991,22 грн.

За період з 01.09.09р. по 31.12.09р. - 497,64 грн

Відповідно до п. 4.2 Договору плату за сервітутне землекористування володілець сервітуту здійснює за період з 01.01.2009 року по 31.08.2009 року в сумі 991,22 грн. разово відповідно до виставленого власником рахунку і акту на встановлення сервітутного користування, підписаного обома сторонами протягом 14 банківських днів з моменту отримання володільцем сервітуту рахунку, а з 01.09.2009 щомісячно відповідно до виставлених власником рахунків і актів на встановлення сервітутного користування, підписаного обома сторонами протягом 14 банківських днів з моменту отримання володільцем сервітуту рахунку.

Рахунки та акти на встановлення сервітутного землекористування направляються власником поштою цінним листом з повідомленням про вручення.

Умовами розділу 5 Договору сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязань за даним договором у вигляді пені та штрафу.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору він набирає чинності з дати підписання сторонами акту визначення меж земельного сервітуту на місцевості і діє до 31.12.2009 року включно, по сплаті послуг до повного розрахунку відповідача за сервітутне землекористування. При відсутності письмової заяви однієї із сторін про розірвання договору за один місяць до закінчення строку його дії, договір вважається автоматично пролонгованим на наступний рік на тих самих умовах.

20.12.2013 Сторони уклали додаткову угоду №1 до договору №58 від 01.07.2009 про встановлення земельного сервітуту, якою п.4.1 Договору виклали у новій редакції: «Розмір плати за сервітутне землекористування визначається відповідно до «Розрахунку плати за сервітутне користування земельною ділянкою» (Додаток №1 до додаткової угоди) і складає 10767,84 грн. з урахуванням ПДВ 20% у тому числі:

За період з 01.01.09р. по 31.12.09р. - 1498,56 грн.

За період з 01.01.10р. по 31.12.10р. - 1586,40 грн.

За період з 01.01.11р. по 31.12.11р. - 1920,72 грн.

За період з 01.01.12р. по 31.12.12р. - 1920,72 грн.

За період з 01.01.13р. по 31.12.13р. - 1920,72 грн.

За період з 01.01.14р. по 31.12.14р. - 1920,72 грн.

Щомісячна вартість послуг в 2014 році становить 160,06 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Відповідно до п. 2 вказаної додаткової угоди вона набирає чинності з дати її підписання Сторонами, скріплення підписів печатками і діє на період дії договору про встановлення земельного сервітуту від 01.07.2009 №58, укладеного між ВП «Южно-Українська АЕС» та СФГ «Артур».

З 01.01.2016 року у звязку зі збільшенням нормативної грошової оцінки земельних ділянок рішенням Южноукраїнської міської ради від 25.06.2015 року №1550 затверджено Положення про плату за землю, згідно якого щомісячна плата за землю (земельний податок) у 2016 році за користування землями енергетики становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідно дорівнює 661,11 грн. за 968,40 кв.м.

В матеріалах справи наявні копії рахунків, які позивач направляв відповідачу на оплату послуг земельного сервітуту за договором №58 від 01.07.2009 за період травень 2016 року - січень 2017 року та докази направлення їх відповідачу.

Згідно даних рахунків вартість послуги за встановлення сервітуту щомісячно з урахуванням 20% ПДВ становить 661,11 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та вважає його таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний ресурсів) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 402 Цивільного кодексу України передбачено, що сервітут може бути встановлено договором, Законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення та власником (володільцем) земельної ділянки (ч.ч.1,2).

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать,.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначалося раніше, сторонами при укладенні договору №58 від 01.07.2009 було погоджено розмір плати за встановлення земельного сервітуту, який в подальшому було змінено додатковою угодою №1 від 20.12.2013 і її розмір становить 160,06 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

В матеріалах справи наявна копія Додаткової угоди №2 від 29.02.2016 року до договору №58 від 01.07.2009 року про встановлення земельного сервітуту, яка не підписана відповідачем.

Умовами договору №58 про встановлення земельного сервітуту від 01.07.2009 не передбачено право сторін в односторонньому порядку змінювати умови договору.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підписаної додаткової угоди щодо зміни розміру плати за встановлення земельного сервітуту, а також рішення суду з цього приводу, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за Договором №58 з розрахунку вартості встановлення сервітуту в сумі 661,11 грн. є безпідставними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

Судова колегія відхиляє заперечення позивача стосовно правомірності збільшення та заявлення до стягнення плати за встановлення земельного сервітуту саме в розмірі 661,11 грн. на підставі п.2.3 укладеного між сторонами договору у звязку зі зміною ставки Земельного податку за користування земельної ділянки з огляду на наступне.

Дійсно, п.2.3 передбачено, що розмір плати за сервітутне землекористування переглядається у випадку зміни ставок земельного податку за користування земельною ділянкою, індексації, підтверджених нормативно-правовими документами; зміна ставок земельного податку є лише підставою для перегляду розміру плати та внесення змін до діючого договору у встановленому Законом порядку.

Як зазначалося раніше, плата за сервітутне землекористування за умовами договору здійснюється на підставі виставлених позивачем рахунків та актів на встановлення сервітутного користування, підписаного обома сторонами, проте матеріали справи не містять таких актів, що свідчить про ненастання обовязку відповідача здійснення оплати у розмірі, встановленому п.1 Додаткової угоди №1 від 20.12.2013 до договору №58 від 01.07.2009.

За таких обставин, судова колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за встановлення земельного сервітуту в сумі 5949,99 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що стягнення пені, 3% річних, інфляційних та штрафу є похідними вимогами від позовних вимог про стягнення суми основного боргу, в задоволенні яких відмовлено, позовні вимоги про стягнення 532,44 грн. пені; 55,80 грн. 3% річних; 249,89 грн. інфляційних; 323,97 грн. штрафу також не підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, про задоволення позовних вимог у даній справі, судова колегія зазначає, що, розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за встановлення земельного сервітуту та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції помилково зазначив в резолютивній частині, що стягувана заборгованість є земельним податком за договором №58, оскільки за Договором №58 від 01.07.2009 у відповідача перед позивачем існує зобовязання щодо внесення плати за встановлення земельного сервітуту а не встановлення земельного податку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального права, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України це є підставою для скасування цього рішення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта є цілком обґрунтованими, підтверджуються встановленими обставинами справи та відповідними нормами закону, у зв'язку з чим апеляційна скарга СФГ „Артур підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2017 року по справі №915/118/17 - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу „Южно-Українська атомна електрична станція в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, п. 4, ч. 1 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства „Артур на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2017 року по справі №915/118/17 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2017 року по справі №915/118/17 - скасувати.

В задоволенні позову Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу „Южно-Українська атомна електрична станція до Селянського (фермерського) господарства „Артур про стягнення суми основного боргу в розмірі 5949,99 грн.; 532,44 грн. пені; 55,80 грн. 3% річних; 249,89 грн. інфляційних; 323,97 грн. штрафу відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с № 20, ідентифікаційний код 20915546, МФО: 326739) на користь Селянського (фермерського) господарства „Артур (55000, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, а/с 85, ідентифікаційний код 23084212, МФО: 322610, р/р 1001 у філії Миколаївське РУ КБ Приватбанк, м. Южноукраїнськ) 1760,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: В.А. Лисенко

ОСОБА_4