ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 р. Справа № 917/374/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська,5, м. Київ,03150

до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", вул. І. Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 162 630 грн. пені

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № Ц/3-04/20-17 від 03.02.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №49юр-118 від 04.06.2014 року

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про стягнення пені за прострочення поставки товару за договором №7616/010066/С/68/2016-ЦЮ від 08.07.2016 року в сумі 162630,00 грн. ( в редакції заяви від 06.04.2017 року).

Суд ухвалою від 15.03.2017 року порушив провадження у справі №917/374/17 та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 06.04.2017 року.

06.04.2017 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі (арк. с 58-60). Згідно поданих пояснень позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі. До пояснень позивач додав копію довіреності (арк. с. 61).

Також від позивача 06.04.2017 року до суду надійшла заява (арк. с. 62) в якій позивач повідомив суд, що при друкуванні позовної заяви ним допущено описку в пункті 2 прохальної частини позовної заяви і просив суд виправити описку та розглядати позовні вимоги в наступній редакції:

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню за прострочення поставки товару в сумі 162630,00 грн.

Суд ухвалою від 06.04.2017 року прийняв заяву позивача до розгляду.

16.05.2017 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення.

16.05.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 68-69), в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивач вимагає стягнення пені у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання тоді як зобов'язання відповідача поставити вагони згідно договору не є грошовими. Крім того, відповідач вказує на те, що п. 10.2. договору на підставі якого позивачем нараховано пеню не відповідає вимогам діючого законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні 16.05.2017 року підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

08.07.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", (покупець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" (постачальник, відповідач) було укладено договір № 7616/010066/С/68/2016-ЦЮ з додатками (арк. с. 9-42).

Умовами договору № 7616/010066/С/68/2016-ЦЮ сторони погодили наступне:

- постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупцю вагони пасажирські купейні спальні моделі 61-779 у кількості 6 шт., вагон пасажирський купейний спальний моделі 61-779ЭГ у кількості 1 шт., вагон пасажирський купейний спальний локомотивної тяга моделі 61-788Б у кількості 1 шт. (надалі товар), відповідно до специфікації (додаток №1), а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору (п.1.1. договору);

- вартість товару за цим договором визначається згідно з розширеної специфікації

(додаток. №2) постачальника і складає 140 999 940,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 23 499 990,00 грн. (п. 3.1. договору);

- розрахунки за поставлений товар здійснюються наступним чином: попередня оплата у розмірі 30% від суми договору, протягом 15 банківських днів з моменту укладання договору; послідуюча оплата протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акту приймання-передані на кожну партію товару та з дати реєстрації податкової накладної (п. 4.1. договору);

- перерахування коштів покупцем здійснюється на підставі виставлених рахунків, після підписання акту передачі-приймання на кожну партію товару (додаток №5) (п. 4.2. договору);

- строк та місце поставки товару згідно з графіком поставки (додаток №4) на умовах

FCA - перевезення сплачено до пункту призначення, згідно рознарядки покупця (надалі

«місце поставки»), у відповідності до правил тлумачення торгівельних термінів (IHKQTEPMC-

2010). Датою поставки (передачі) товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі на кожну партію товару (додаток №5) (п. 5.1. договору);

- за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення (п. 10.2. договору);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року, в частині виконання обовязків сторін щодо оплати та поставки товару, у частині виконання гарантійних зобовязань до повного їх виконання, згідно з умовами розділу 8 цього договору (п. 13.1. договору).

Крім того, між сторонами були підписані наступні додатки до договору №7616/010066/С/68/2016-ЦЮ:

- додаток №1 специфікація (арк. с. 15);

- додаток №2 розширена специфікація (арк. с. 16);

- додаток №3 технічна специфікація (арк. с.17-41);

- додаток №4 графік поставки, в якому сторони погодили наступний графік поставки: вагони пасажирські купейні спальні моделі 61-779 у кількості 6 шт. термін поставки до 31.12.2016 року; вагон пасажирський купейний спальний моделі 61-779ЭГ у кількості 1 шт. термін поставки до 31.10.2016 року; вагон пасажирський купейний спальний локомотивної тяга моделі 61-788Б у кількості 1 шт. термін поставки до 31.10.2016 року (арк. с. 42);

- додаток №5 акт приймання передачі товару (арк. с. 43).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ним на виконання умов договору 20.07.2016 року було здійснено попередню оплату у розмірі 42 299 982,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №495 від 20.07.2016 року (арк. с. 50).

В додатку №4 до договору «графік поставки» сторони погодили, що партія вагонів в кількості 6 одиниць для регіональної філії «Львівська залізниця» повинна бути поставлена до 31.12.2016 включно. Однак в порушення вимог договору відповідач здійснив поставку одного вагону лише 31.01.2017 року, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі №3 від 31.01.2017 року (арк. с. 44-47).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 162 630,00 грн. пені за прострочення поставки товару за період з 01.01.2017 року - 30.01.2017 року, що виникла з огляду на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 7616/010066/С/68/2016-ЦЮ від 08.07.2016 року (розрахунок арк. с. 8).

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 265 Господарського кодексу України одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом, пунктами 5.1. договору №14-08-15 та договору №08-09-15 сторони погодили, що товар повинен був поставлений учасником замовнику протягом 15 календарних днів від дати укладання договору.

Факт поставки товару за договором № 7616/010066/С/68/2016-ЦЮ від 08.07.2016 року з порушенням строку визначеного в додатку №4 «Графік поставки» до договору підтверджується підписаним між сторонами актом передачі-приймання №3 від 31.01.2017 року (арк. с. 44-47).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Пунктом 10.2. договору сторони погодили, що за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача 162 630,00 грн. пені за прострочення поставки товару за період з 01.01.2017 року - 30.01.2017 року (розрахунок арк. с. 8).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо термінів поставки товару, а сторони в пункті 10.2. договору погодили відповідальність за порушення строків поставки товару, то наявні всі правові підстави для стягнення з відповідача передбаченої пунктом 10.2 договору пені.

Крім того, від позивача 06.04.2017 року до суду надійшла заява (арк. с. 62) в якій він повідомив суд, що при друкуванні позовної заяви ним допущено описку в пункті 2 прохальної частини позовної заяви і просив суд виправити описку та розглядати позовні вимоги в наступній редакції: "2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню за прострочення поставки товару в сумі 162630,00 грн.". Суд ухвалою від 06.04.2017 року прийняв заяву позивача до розгляду та розглядає вимоги в редакції заяви від 06.04.2017 року.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 162 630,00 грн. пені обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (вул. І. Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область,39600, ідентифікаційний код 05763814) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська,5, м. Київ,03150, ідентифікаційний код 40075815) 162630,00 грн. пені, 2439,45 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.05.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією