КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа№ 910/22138/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Лазор А.І. - представник, дов. б/н від 31.12.2016;

від відповідача: Подкуйко О.Ю. - представник, дов. № 9 від 01.01.2017;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017

у справі № 910/22138/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

про стягнення 6 921,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/22138/16 позов задоволено повністю; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 6 921,17 грн. страхового відшкодування, 1 378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/22138/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/22138/16 до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 11.05.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.05.2017 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/22138/16 має бути скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.01.2016 між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 02/16-Т/Чн, відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки Honda, д.р.н. НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996, № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У довідці № 94718030 про дорожньо-транспортну пригоду, вказано, що сталась дорожньо-транспортна пригода (вид ДТП): зіткнення; місце скоєння ДТП: м. Київ, Святошинський, просп. Перемоги, 65; дата та час скоєння: 21.06.2016 о 07:45:00; учасники дорожньо-транспортної пригоди: 1. Тип, марка транспортного засобу: Легковий, Dacia, Logan, номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5; наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або іноземний сертифікат "Зелена картка": АЕ5631747, виданий АСК "Інго Україна; зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав такі механічні пошкодження: бокова ліва частина; водій: ОСОБА_5; 2. Тип, марка транспортного засобу: Легковий, Honda, Civic, номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4; наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або іноземний сертифікат "Зелена картка": АЕ4582434, виданий ВАТ "Страхове товариство "Іллічівське"; зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав такі механічні пошкодження: передня права частина; водій: ОСОБА_4; дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення: ОСОБА_5

Відповідно до рахунку № ІВР0001026 від 29.06.2016 вартість ремонту автомобіля марки Honda, д.р.н. НОМЕР_2 визначено в розмірі 25 377,00 грн.

На підставі страхового акту № 02/16-Т/Чн-1-1 від 02.07.2016 позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 25 377,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 24836 від 04.07.2016.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 18.07.2016 у справі № 759/9367/16-п пр. № 3/759/4184/16 встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Dacia Logan, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України.

Як вбачається із матеріалів справи, між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_5, як страхувальником, укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АЕ5631747, відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль Dacia Logan, д.р.н. НОМЕР_1, розмір франшизи 00,00 грн.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV із змінами та доповненнями (далі Закон № 1961).

Згідно із ч. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961 у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності ОСОБА_5, є особою, зобов'язаною відшкодувати завдані ДТП збитки відповідно до положень Закону № 1961.

З метою отримання від відповідача спірного страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача з претензією № 3/к від 20.07.2016, в якій просив сплатити страхове відшкодування в розмірі 25 377,00 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві та не заперечується відповідачем, останнім вимога позивача про відшкодування у порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задоволена частково, на суму у розмірі 18 455,83 грн.

Апеляційний господарський суд не погоджується із висновком господарського суду про відсутність підстав для застосування до розміру відшкодування у порядку регресу шкоди коефіцієнту фізичного зносу, враховуючи викладене та наступне.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей та за мінусом франшизи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 У справі № 910/3650/16|3-1304гс16.

Згідно із ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ; винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник; згідно з роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна; розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395); крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 р. N 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей (Лист Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування").

Оскільки транспортний засіб Honda, державний номер НОМЕР_2, неодноразово перебував у страхових випадках, що підтверджується калькуляціями AudaHistory від 07.09.2011, 07.06.2012, 14.08.2013, 03.07.2014, які наявні у матеріалах справи, то відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395, якою, зокрема передбачено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є те, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації, необхідно застосовувати коефіцієнт фізичного зносу.

Згідно зі звітом № 2456779 про визначення значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Honda, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 21.06.2016, складеним Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6, сертифікат НОМЕР_3 від 18.04.2014 Фонду Державного майна України, значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Honda, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 21.06.2016 складає 0,4438.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи, здійснивши перерахунок суми страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, дійшов висновку, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda, державний номер НОМЕР_2, складає суму у розмірі 18 455,83 грн.

Отже, відповідач виконав зобов'язання щодо відшкодування у порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у повному обсязі.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо неврахування звіту відповідача, у зв'язку із тим, що звіт здійснено без огляду транспортного засобу, оскільки визначення коефіцієнта фізичного зносу визначається не на підставі огляду транспортного засобу, а на підставі, у даному випадку, калькуляцій AudaHistory від 07.09.2011, 07.06.2012, 14.08.2013, 03.07.2014 та п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Крім того, позивачем не спростовано доводів, викладених у звіті № 246779, натомість звіт № 509-2016 від 01.07.2016 складений без врахування п.п. б) п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при відмові в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/22138/16 скасувати повністю і прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" відмовити повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154; ідентифікаційний код 33908322) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код 16285602) 1 515,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу № 910/22138/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун