ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2017 Справа № 904/4952/17

За позовом Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, м.Кам'янське, Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості з відшкодування плати за землю та пені

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Двінська Г.Г. - довіреність № 3/2 від 12.01.17р.;

від відповідача: ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

Адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, м.Кам'янське, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кам'янське, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 12748,61грн. заборгованості з відшкодування плати за землю; 286,03грн. пені.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач є балансоутримувачем нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

Частина вказаного приміщення площею 112,4кв.м. передана в строкове платне користування відповідачу за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпродзержинська від 22.07.2014.

Відповідно до пункту 11.1 вказаного договору відповідач зобов'язався укласти з балансоутримувачем майна договір відшкодування плати на землю.

Необхідність несення витрат, пов'язаних з утриманням орендованого майна визначена в наказі департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради від 22.07.2014 №02/190 „Про пролонгацію договору оренди з відповідачем".

В порушення умов договору оренди нерухомого майна відповідач утрималася від підписання додаткової угоди до договору, за яким передбачалося відшкодування плати за землю.

За період з 22.07.2014 по 01.02.2017 позивачем понесено витрати у розмірі 12748,61грн., що підтверджується податковими деклараціями з плати за землю та платіжними дорученнями за період з 2014 року по 2016 рік.

У зв'язку з несплатою витрат позивача, останній нарахував відповідачу пеню у розмірі 286,03грн.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2017 справу №904/4952/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами розгляду позовної заяви від 27.04.2017 за вих.№6-17/324 ухвалою суду від 27.04.2017 порушено провадження по справі та призначено слухання на 23.05.2017.

22.05.2017 отримано відзив в якому відповідач зазначив, що жодним діючим договором не передбачено обов'язок останнього з відшкодування плати за землю.

Жодним законом не передбачено обов'язок відповідача відшкодовувати плату за землю.

Питання оренди комунального майна, в тому числі визначення та сплати орендної плати за користування ним, регулюється спеціальним законом - Законом України "Про оренду державного та комунального майна", однак вказаним законом не встановлено обов'язку орендаря з відшкодування плати за землю.

Статтею 797 Цивільного кодексу України, на підставі якої позивач обґрунтовує позовні вимоги, визначено, що орендна плата враховує й плату за землю.

Відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про надання відповідачу земельної ділянки у власність або у користування. Отже, відповідач не є орендарем землі і плата за землю у вигляді орендної плати не сплачується.

Відповідач звертає увагу суду на пункт 14.1.147 Податкового кодексу України, а саме орендна плата включає в себе дві категорії платежів:

- земельний податок. Його сплачують власники земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійні землекористувачі (пункт 14.1.72 Податкового кодексу України).

- орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. Її орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пункт 14.1.136 Податкового кодексу України).

Звертається увага суду на той факт, що відповідач є платником єдиного податку другої групи, отже звільнений від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

Неотримання поштової кореспонденції відповідач не визнає з огляду на наступне:

по-перше, зареєстрований та проживає за відомою позивачу адресою;

по-друге, позивачу відомий контактний телефон;

по-третє, з початку минулого року на адресу відповідача надійшло ряд додаткових угод про зміну найменування останнього і всі вони отримані відповідачем;

по-четверте, позивачем не надано доказів того, що на адресу відповідача направлялося поштове відправлення та не було отримано відповідачем.

Відповідач зазначив, що на запит щодо сплати за землю під орендованим приміщенням позивач листом від 08.08.2014 відповів, що відповідач звільнений від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

Враховуючи відсутність будь-яких підстав для стягнення з відповідача суми відшкодування плати за землю та пені відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

23.05.2017 позивач на виконання ухвали суду надав документи.

23.05.2017 отримано заяву позивача про збільшення позовних вимог в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 19370,13грн. заборгованості з відшкодування плати за землю; 415,29грн. пені. За результатами огляду заяви позивача про збільшення позовних вимог господарський суд прийняв її до розгляду.

Суд оголошував перерву з 12год. 40хв. 23.05.2017 до 14год. 00хв. 25.05.2017.

Щодо повідомлення сторін про час та місце судового засідання.

Господарським судом враховано положення пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 23.05.2017.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 23.05.2017.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2017, враховуючи, що сторони належним чином повідомлення про час та місце його проведення, продовжив розгляд справи по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити; представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить суд в їх задоволені відмовити.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2014 між департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради (далі по тексту - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпродзержинська (далі по тексту - договір).

Відповідно до пункту 1.1 умов якого орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування комунальне нерухоме майно (далі по тексту - майно) нежитлове приміщення площею 112,4м2 , розміщене за адресою АДРЕСА_1, на першому поверсі нежитлової будівлі, що перебуває на балансі виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Дніпродзержинську ради (далі по тексту - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і становить 121235,00грн.

Пунктом 11.1 договору закріплено обов'язок орендаря укласти з балансоутримувачем майна договір відшкодування плати за землю.

Наказом від 22.07.2014 за №02/190 Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради пролонговано договір оренди на вбудоване нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа 112,4м2), що перебуває на балансі виконавчого комітету Дніпровської районної у місті ради з відповідачем під розміщення виробництва хлібних виробів строком на два роки одинадцять місяців (п.1).

Відповідачу наказано укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг, відшкодування плати за землю.

10.09.2014 між сторонами укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 30.09.2015 за №1418-66/VI змінено найменування юридичних осіб, а саме "Виконавчий комітет Дніпровської районної у м.Дніпродзержинську ради" на "Адміністраця дніпровського району".

У зв'язку з перейменуванням позивача між сторонами укладено додаткову угоду від 21.12.2015.

06.01.2016 укладено додаткову угоду якою пункт 1.1 викладено в наступній редакції, а саме:

"орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування комунальне нерухоме майно (далі по тексту - майно) нежитлове приміщення площею 112,4м2 , розміщене за адресою АДРЕСА_1, на першому поверсі нежитлової будівлі, що перебуває на балансі адміністрації Дніпровського району (далі по тексту - балансоутримувач, відповідач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і становить 151235,00грн."

Позивач констатує, що відповідач, в порушення умов договору оренди, утримався від підписання додаткового договору відшкодування витрат, якою передбачалося відшкодування плати за землю, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про невручення поштового відправлення із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, наведені позивачем обставин спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов дійшов наступних висновків.

Згідно з статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Орендні правовідносини регулюються главою 58 Цивільного кодексу України, а також Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, суд вважає, що спірні правовідносини, які існують між сторонами по справі, носять цивільно-правовий характер, оскільки засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Пунктом 11.1 договору закріплено обов'язок орендаря укласти з балансоутримувачем майна договір відшкодування плати за землю.

Наказом від 22.07.2014 за №02/190 відповідачу наказано укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг, відшкодування плати за землю.

Фактично між сторонами договір про відшкодування плати за землю не укладався.

В силу статті 797 Цивільного кодексу України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Позивачем не вказаною безумовної підстави для відшкодування відповідачем земельного податку.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо понесених витрат зі сплати земельного податку, позивач посилається на податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за період з 2014 року по 2016 рік.

Між з тим з наданих позивачем податкових декларацій неможливо встановити, яка саме сума земельного податку сплачена саме за земельну ділянку по вул. Харківська, 15, де знаходиться об'єкт оренди відповідно договору оренди від 22.07.2014.

Будь-які платіжні документи, які б свідчили про сплату сум земельного податку за вищевказану земельну ділянку у спірному періоді, позивачем до суду не надавались.

Статтею ст. 33 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено понесення ним витрат із сплати у спірному періоді земельного податку за ділянку, на якій розташований об'єкт оренди (вул. Харківська, 15).

Оскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині основного боргу, то й немає підстав для стягнення пені за прострочення його оплати.

До того ж сторони не досягли згоди щодо відповідальності за неналежне виконання грошових зобов'язань у вигляді пені.

Крім того, позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості по земельному податку, що належить до публічно-правових відносин у сфері податкового законодавства, які характеризуються в підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, до яких цивільне законодавство не застосовується. Таким чином, позивач не вірно обрав спосіб захисту своїх прав та інтересів в суді, що є підставою для відмови в позові.

Суд взяв до уваги рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2011 у справі № 37/5005/14167/2011, яке набрало законної сили та підлягає виконанню на всій території України; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 по справі 904/8951/13, яке за результатами апеляційного оскарження постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 по справі 904/8951/13 залишено без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача. З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подачу позовної заяви покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530 599, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

26.05.2017

Суддя І.В. Петренко