ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Справа № 904/2820/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка В.Я.,
суддів:Короткевича О.Є., Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргуАрбітражного керуючого-ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" Венської О.О.
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 року
у справі № 904/2820/15 господарського суду Дніпропетровської області
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл"
провизнання банкрутом

за участю представників сторін:

від Арбітражного керуючого-ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" Венської О.О. - адвокат Панченко О.В., договір про правову допомогу від 03.03.2017 року;

від Публічного акціонерного товариства "Банк "Киівська Русь" - Сердійчук О.Л., дов. № 87 від 31.03.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі № 904/2820/15 (суддя - Примак С.А.) затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" (далі - ТОВ "Резерв-Ойл"); ліквідовано юридичну особу - ТОВ "Резерв-Ойл"; провадження у справі припинено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.12.2017 року у справі № 904/2820/15 (головуючий суддя - Кузнецов В.О., суддя - Науменко І.М., суддя - Чус О.В.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Білої І.В. задоволено частково. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі № 904/2820/15 скасовано. Справу № 904/2820/15 надіслано до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду на стадію ліквідаційної процедури. Копію постанови направлено державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій щодо ТОВ "Резерв-Ойл".

Не погоджуючись із постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.12.2017 року у справі № 904/2820/15, арбітражний керуючий-ліквідатор ТОВ "Резерв-Ойл" Венська О.О. звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.12.2017 року у справі № 904/2820/15 та залишити без змін ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі № 904/2820/15.

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема ст. ст. 41, 93, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 904/2820/15 передано на розгляд раніше визначеному складу колегії суддів: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жукова Л.В., суддя - Катеринчук Л.Й. (протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.04.2017 року в матеріалах справи).

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 12.04.2017 року № 08.03-04/1419 у зв'язку зі звільненням ОСОБА_8 з посади судді Вищого господарського суду України та перебуванням судді Катеринчук Л.Й. у відпустці, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 904/2820/15 (розпорядження в матеріалах справи).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/2820/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Панова І.Ю., суддя - Коваленко В.М. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.04.2017 року в матеріалах справи).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.04.2017 року у справі № 904/2820/15 прийнято касаційну скаргу арбітражного керуючого-ліквідатора ТОВ "Резерв-Ойл" Венської О.О. на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 року у справі № 904/2820/15 до провадження. Призначено розгляд касаційної скарги у засіданні колегії суддів Вищого господарського суду України на 16.05.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.05.2017 року № 08.03-04/1713 у зв'язку з перебуванням судді Коваленка В.М. на лікарняному та відпусткою судді Панової І.Ю., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 904/2820/15 (розпорядження в матеріалах справи).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/2820/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Поляков Б.М., суддя - Короткевич О.Є. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.05.2017 року в матеріалах справи).

Колегія суддів Вищого господарського суду України, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення уповноважених представників, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013 року) (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2015 року у даній справі прийнято заяву ТОВ "Резерв-Ойл" про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Резерв-Ойл" до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Резерв-Ойл" відповідно до процедури, передбаченої ст. 95 Закону про банкрутство.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 року у справі № 904/2820/15 ТОВ "Резерв-Ойл" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 3 місяці до 28.07.2015 року; ліквідатором товариства призначено голову ліквідаційної комісії Венську О.О.

В подальшому строк ліквідаційної процедури неодноразово продовжувався ухвалами господарського суду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року у справі № 904/2820/15 затверджено реєстр вимог кредиторів банкрута з вимогами наступних кредиторів: ТОВ "Партнер Глобал" - 91 561,57 грн. - 4 черга задоволення; ПАТ "Банк "Київська Русь" - 6 778 086,23 грн. - 4 черга задоволення.

22.06.2016 року до господарського суду ліквідатором подано для затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі № 904/2820/15 затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ТОВ "Резерв-Ойл"; ліквідовано юридичну особу - ТОВ "Резерв-Ойл"; провадження у справі припинено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення процедури ліквідації ліквідатор банкрута здійснив всі заходи, передбачені ст. 41 Закону про банкрутство. За результатами ліквідаційного балансу у банкрута відсутнє майно, що є підставою для прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи банкрута.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі № 904/2820/15 в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції в постанові від 16.12.2017 року дійшов висновку про необхідність її скасування, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство, ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його зберігання; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону про банкрутство після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню тощо. Про час та місце судового засідання, у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс, господарський суд повідомляє ліквідатора та членів комітету кредиторів. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав під час розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів за наслідками ліквідації боржника), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, але також підсумовує хід процедури банкрутства та припиняє провадження у справі про банкрутство. В зв'язку з цим, у підсумковому засіданні суду необхідно дати оцінку в цілому здійсненій процедурі банкрутства.

Затверджуючи звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс і припиняючи провадження по справі про банкрутство, господарський суд повинен дати належну оцінку здійснення ліквідатором ліквідаційної процедури у відповідності до вимог Закону, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов'язкових додатків до звіту ліквідатора, оцінити повноту реалізації ліквідатором активів боржника.

Відповідно до п. п. 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 року рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні, зокрема, яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Переглянувши ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав на те, що у даному випадку суд першої інстанції ухилився від надання належної правової оцінки наявному в матеріалах справи договору застави товарів в обороті № 35748-20/11-6 від 23.08.2011 року та Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 19.04.2016 року.

Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.08.2011 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Резерв-Ойл" укладено договір застави товарів в обороті № 35748-20/11-6, відповідно до якого боржник передав в заставу банку товари в обороті, а саме паливо пічне промислове ТПП1 в кількості 375 тон, балансовою вартістю 2 250 000,00 грн., про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відповідний запис. Відповідно до договору про внесення змін № 3 до договору застави товарів в обороті №35748-20/11-6 кількість предмету застави було збільшено до 411,55 тон.

Виходячи з вимог ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про заставу" застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону про банкрутство погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки голови ліквідаційної комісії вих. № 5 від 18.03.2015 року станом на 18.03.2015 року за даними бухгалтерського обліку ТОВ "Резерв - Ойл" має кредиторську заборгованість перед ПАТ "Банк "Київська Русь", забезпечену заставою у розмірі 2 367 063,25 грн.

Встановивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції вірно вказав на те, що судом першої інстанції не враховано ч. 4 ст. 42, ч. 4 ст. 45 Закону про банкрутство та в порушення вимог ст. 43 ГПК України, не прийнято до уваги, що у даній справі наявний заставний кредитор - ПАТ "Банк "Київська Русь", вимоги якого забезпечено заставою майна банкрута, що включається до ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог таких кредиторів, які в даному випадку залишились без задоволення.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вчинення ліквідатором дій з пошуку та виявлення заставного майна банкрута, а саме палива пічного промислового ТПП1 в кількості 411,55 тон., яке було передано банку на підставі договору застави товарів в обороті № 35748-20/11-6 від 23.08.2011 року.

У разі відчуження боржником предмету застави без згоди заставодержателя або його знищення, пошкодження чи псування, ліквідатором у поданому звіті не відображено, які заходи вживались ним щодо повернення предмету застави або заміни його іншими товарами такої ж вартості у відповідності до ст. 43 Закону України "Про заставу", зокрема, дослідження первинної документації боржника, проведення інвентаризації активів, направлення листів, запитів, звернення до правоохоронних органів тощо.

Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що ліквідатором не надано доказів щодо отримання відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність обмежень та обтяжень рухомого майна, не надано відомостей про наявність та закриття банківських рахунків банкрута, не вжито заходів для встановлення обставин щодо володіння банкрутом об'єктами інтелектуальної власності та іншими активами, зокрема, відчуженими боржником на користь третіх осіб.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції правомірно вказав на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу товариства ТОВ "Резерв-Ойл", оскільки не з'ясував виконання ліквідатором всіх передбачених Законом про банкрутство заходів щодо проведення ліквідаційної процедури.

В зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції правомірно скасував ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі № 904/2820/15 та направив справу до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду на стадію ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Арбітражного керуючого-ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" Венської О.О. залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 року у справі № 904/2820/15 залишити без змін.

Головуючий: Погребняк В.Я.
Судді: Короткевич О.Є.
Поляков Б.М.