ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Справа № 918/780/16

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівДанилової М.В.,
Мачульського Г.М.,
розглянувши
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" виробничий структурний підрозділ "Рівненська дирекція залізничних перевезень"
на постанову від 09.02.2017 Рівненського апеляційного господарського суду
у справі№918/780/16 господарського суду Рівненської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"
доПриватного підприємства "Тиква"
простягнення в сумі 47 301,84 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача - Гуменюк І.П. - дов. від 25.10.16,

Від відповідача - Дяденчук А.І. - дов. від 24.04.17,

У зв'язку з перебуванням судді Яценко О.В. у відпустці та перебуванням судді Поляк О.І. на лікарняному, справа слухається колегією суддів у складі: головуючий - Ходаківська І.П., судді - Данилова М.В., Мачульський Г.М. (протоколи автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.05.2017 та 16.05.2017).

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної залізниці "Львівська залізниця" звернулось з позовом до Приватного підприємства "Тиква" про стягнення 47 301,84 грн. заборгованості за зберігання вантажу.

Рішенням від 20.09.2016 господарського суду Рівненської області (суддя Войтюк В.Р.) позов задоволено, з ПП "Тиква" на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної залізниці "Львівська залізниця" стягнуто 47301,84 грн. основного боргу та 1378,00 грн. судового збору. Рішення суду мотивовано тим, що за зберігання вантажу позивачем відповідно до ст. 46 Статуту залізниць, Правил зберігання вантажів, Збірника тарифів на перевезення вантажів (Тарифне керівництво № 1) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" нараховано відповідачу збір, розмір якого склав 47301, 84 грн., доказів сплати якого суду не надано.

Постановою від 09.02.2017 колегії суддів Рівненського апеляційного господарського суду у складі головуючого Дужич С.П., суддів Тимошенко О.М., Мамченко Ю.А. рішення господарського суду Рівненської області скасовано, в позові відмовлено. При прийняті постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що відповідач отримував від залізниці послуги по зберіганню належних йому вантажів (угоди на використання смуг відведення для зберігання вантажу, акти загальної форми (форма ГУ-23) які складались у відсутність відповідача, не доводять, що правовідносини між сторонами щодо зберігання вантажу відбувались у рамках Договору №Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п), та доказів, що у відповідача виникли зобов'язання з оплати збереження позивачем вантажу відповідача.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної залізниці "Львівська залізниця" у касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст. 46 Статуту залізниць України, п. 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом міністра транспорту України від 21.11.2000 № 644, п. 3 Правил складання актів, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.03.2013 між ТОВ "Слобнест" як орендодавцем та ПП "Тиква як орендарем укладено договір №0313 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендарю надано у строкове платне користування частину будівці "Склад цукровий А-1", загальною площею 150 м2.

04.01.2015 між ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" та ПП "Тиква" укладено договір №Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги.

Згідно з п.п.2.1., 2.2. зазначеного договору вантажовласник зобов'язується пред'явити залізниці у визначенні строками місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу. Залізниця зобов'язується приймати до перевезення вантажів вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнера) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані із перевезенням вантажів.

Пунктами 2.3., 2.4. договору передбачено зобов'язання залізниці здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно із діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Рівне. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєним кодом №7437772. Вантажовласник зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообміну на під'їзній колії на рахунок залізниці.

Відповідно до п.п.3.1.-3.3. даного договору розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначаються вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг, на підставі діючих тарифів. Розмір плати за перевезення визначається відповідно до "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги" (ТК №1) з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею. Розмір плати за види перевезень, робіт і послуг, для яких відсутні тарифні ставки, встановлюється за вільними (договірними) тарифами (ТК №1 п.32.р.2) - згідно із затвердженими калькуляціями, які можуть змінюватися і які зазначені у додатку №1 до цього договору. У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця відображає в особовому рахунку використання вантажовласником коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, збирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів на підставі відповідних документів. По закінченню кожного місяця залізниця надає вантажовласнику витяг з його особового рахунку і податкову накладну.

Договір №Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п укладено строком на 1 рік, якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги (п.7.4 договору).

Додатком №1 до договору №Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п підписано протокол узгодження ставок станом на 22 жовтня 2015 року на перевезення, роботи, і послуги, які виконуються залізницею за вільними (договірними) цінами (в грн. без ПДВ) при перевезенні вантажів за домовленістю сторін.

Згідно із зазначеним додатком залізниця надає підприємству додаткові послуги згідно з переліком, де вказується домовлений збір. Сторони по договору прийшли до згоди про застосування зборів та тарифів по цінах, передбачених Переліком узгоджених ставок на перевезення, роботи і послуги, які виконуються залізницею за вільними цінами, затвердженими Львівською залізницею. Вказані розцінки за домовленістю сторін є узгодженими, договірними, можуть змінюватись і є обов'язковими при розрахунках за послуги залізниці. При зміні ставок, зборів, тарифів, додаткових послуг Рівненська дирекція залізничних перевезень повідомляє вантажовідправників, вантажоотримувачів шляхом повідомлення на дошці оголошень в товарній конторі. Вказаний додаток є невід'ємною частиною договору "Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків перевезення та надані залізницею послуги" і строк його дії відповідає строку дії цього договору.

В період з 01.03.2016 по 30.06.2016 працівниками залізниці, без повідомлення представників відповідача, було складено акти загальної форми (форма ГУ-23), відповідно до яких ПП "Тиква" складувало вантаж торфу та його відходів у місцях загального користування ст. Рівне (вантажний двір в районі колії №28), і за зберігання цього вантажу позивач, відповідно до ст. 46 Статуту залізниць, "Правил зберігання вантажів", Збірника тарифів на перевезення вантажів (Тарифне керівництво №1) нарахував відповідачу збір, розмір якого склав 47 301,84 грн.

В період складання зазначених актів Львівська залізниця зверталась до ПП "Тиква" із повідомленнями, в яких інформувала, що підприємством на вантажному дворі (місце загального користування) ст. Рівне безпідставно розміщується вантаж торфу та піддони з вантажем, який не перевозився залізницею, кошти за зберігання якого не перераховуються. Також, відповідача було повідомлено, що працівники залізниці щоденно обліковують кількість вантажу та складають акти загальної форми (форма ГУ-23), зокрема,

- за період з 01 березня по 25 березня сума за зберігання вантажу складає 8709,50 грн. (повідомлення від 25 березня 2016 року);

- за період з 01 по 30 квітня сума за зберігання вантажу складає 7828,00 грн., а за травень - 10508,40 грн. (повідомлення від 30 травня 2016 року);

- за період з 01 по 30 червня сума за зберігання вантажу складає 11057,60 грн. (повідомлення від 01 липня 2016 року).

16.06.2016 Львівська залізниця звернулась до ПП "Тиква" з претензією про сплату 22347,12 грн. за зберігання вантажу торфу у місцях загального користування ст. Рівне (вантажний двір в районі колії №28) у період з 01.03.2016 по 30.04.2016, відповіді на яку не було надано відповідачем.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної залізниці "Львівська залізниця" з позовом у даній справі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.п. 1, 2 Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту), затверджених наказом Міністра транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 №866/5087, вантажі, вивантажені на місцях загального користування, можуть зберігатися в залежності від їх властивостей у критих складах або на відкритих платформах і майданчиках.

На підставі п.7 цих Правил на прохання вантажовласників залізниця може надавати їм місця в смузі відведення, на відкритих майданчиках та в складах станцій для зберігання вантажів на строк, більший граничного терміну зберігання. Умови такого зберігання вантажів і плата за нього визначаються окремою угодою між залізницею і вантажовласником.

Згідно зі ст. 1 Статуту залізниць України вантаж - це матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Виходячи із наведених вище приписів, за зберігання саме вантажу у його одержувача (власника) виникає зобов'язання з його оплати.

В той же час, судом апеляційної інстанції встановлено, що ПП "Тиква" на протязі тривалого часу, у тому числі і у період з 01 березня по 30 червня 2016 року складувало торф та інш. на площадці та в частині приміщення "Складу цукрового А-1", яким користується на підставі договору оренди №30313 від 01 березня 2013 року, укладеного між ТОВ "Слобнест" та ПП "Тиква", а тому коштів за зберігання залізниці не сплачувало, оскільки підприємство складувало товар біля орендованого ним приміщення.

При цьому ані договір №Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п, ані додаток №1 до нього не передбачали надання відповідачу додаткової послуги зі зберігання вантажів ПП "Тиква".

Матеріалами справи підтверджено, що у 2016 році ПП "Тиква" не здійснювало перевезень за договором №Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п, угоди на зберігання вантажів відповідача в смузі відведення між сторонами не укладалось.

Таким чином, товар (торф та інш.), що складувався позивачем біля орендованого ним приміщення, не є вантажем в розумінні ст. 1 Статуту залізниць України.

З врахуванням зазначеного вище, вмотивованим є висновок суду апеляційної інстанції про не доведення позивачем того, що відповідач отримував від залізниці послуги по зберіганню належних йому вантажів, в тому числі в межах договору №Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п, а відтак, правомірною є відмова в позові.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення господарського суду першої інстанції про задоволення позову, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" виробничий структурний підрозділ "Рівненська дирекція залізничних перевезень" залишити без задоволення.

Постанову від 09.02.2017 Рівненського апеляційного господарського суду у справі №918/780/16 господарського суду Рівненської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді М. Данилова

Г. Мачульський