КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Справа№ 910/745/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Лановенко Л.О. - дов. б/н від 01.01.2017

від відповідача ОСОБА_3 - дов. № 205 від 25.01.2017

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця

ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.02.2017 (суддя Отрош І.М.)

у справі № 910/745/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 34 300, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/745/17 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» суму основного боргу у розмірі 34 300, 00 грн. та судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, обов'язок позивача з надання відповідачу оригіналів документів, передбачених умовами договору, є обов'язковим для здійснення відповідачем оплати перевезення. Проте надані позивачем документи, зокрема, витяг з журналу вихідної кореспонденції, на думку апелянта, не є належними та допустимими доказами в розумінні вимог ГПК України та не підтверджують факту відправки і тим більше отримання відповідачем оригіналів документів, передбачених п. 5.2 договору.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/745/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 11.04.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 розгляд справи відкладено на 16.05.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції з'явились представники сторін, представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив їх відхилити, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 34 300, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про невиконання відповідачем зобов'язань з оплати вартості здійсненого позивачем перевезення вантажу за договором №4 від 01.02.2012 та заявкою № 40 від 21.09.2016 (офісні крісла в коробках, меблі) на суму 34 300,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що під час перевезення вантажу позивачем допущено його пошкодження, що зафіксовано отримувачем вантажу згідно акту від 05.10.2016 та внесено записи до міжнародної транспортної накладної CMR від 29.09.2016. Посилаючись на приписи ст.23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів відповідач зазначав, що плата за перевезення підлягає відшкодуванню пропорційно вартості часткової втрати вантажу, відтак з огляду на прибуття вантажу з пошкодженнями, підстав для стягнення 34 300,00 грн. вартості перевезення немає. Крім цього, відповідач наполягав на відсутності страхування відповідальності автоперевізника - відповідача при виконання зобов'язань з перевезення вантажу за заявкою №40 від 21.09.2016, а також про односторонню зміну позивачем умов договору перевезення щодо перевантаження вантажу у інший транспортний засіб. За твердженнями відповідача, обов'язок позивача по наданню йому оригіналів документів за договором, є обов'язковою умовою для здійснення відповідачем оплати перевезення.

Як встановлено матеріалами справи, 01.02.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» (позивачем, перевізником за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (відповідачем, замовником за договором) було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №4 (далі Договір), предметом якого є порядок взаємовідносин, які виникають між експедитором і перевізником при здійсненні автомобільних перевезень вантажів у міжнародному та внутрішньодержавному сполученнях транспортними засобами перевізника по замовленням (заявкам) експедитора та пов'язаних із ними різноманітних послуг (п. 1 Договору).

За змістом п. 2.2 Договору конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці експедитора і узгоджуються з перевізником. Підтвердженою вважається заявка, підписана сторонами і скріплена їх печатками (штампами). Підтверджена заявка обов'язкова для виконання сторонами і є невід'ємною частиною цього договору. Заявки оформляються за допомогою факсимільного зв'язку.

Відповідно до п. 5.1 Договору ціни на послуги узгоджуються сторонами в заявках на перевезення і вказуються в рахунках-фактурах перевізника.

Для проведення розрахунків перевізник доручає експедитору стягувати з замовника кошти, що належать перевізнику за виконане перевезення вантажу та інші витрати, пов'язані з виконанням даного перевезення (за умов погодження про їх оплату) та перераховувати ці кошти на рахунок перевізника (п. 5.2 Договору).

Положеннями п. 5.3 Договору сторони погодили, що розрахунок за виконане перевезення здійснюється експедитором за рахунок коштів замовника протягом п'ятнадцяти банківських днів з моменту надання перевізником оригіналів документів: заявки, акта виконаних робіт, рахунка-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR, TTH) та оригінальних квитанцій за додаткові витрати перевізника, підтверджених експедитором (штраф за перевантаження, оплата конвою, наявність наднормативних простоїв під навантаженням, розвантаженням і митним оформленням).

Договір згідно п. 9.7 вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення. Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії Договору не повідомить письмово іншу сторону про його розірвання, дія Договору автоматично пролонгується на наступні 12 місяців без складання додаткової угоди.

Так, відносини, які виникли між позивачем та відповідачем в зв'язку із складанням заявки № 40 від 21.09.2016 згідно Договору, за своєю правовою природою є відносинами, пов'язаними з міжнародним перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції «транспортний засіб» означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

За змістом ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу (ст. 909 ЦК України) одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до приписів ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Як встановлено матеріалами справи, 21.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 погоджено заявку № 40 на транспортно-експедиторські послуги (належним чином завірена копія наявна в матеріалах справи), відповідно до якої перевезенню підлягає вантаж - офісні крісла в коробках/меблі 1800-2300 кг збірним вантажем; автомобіль - МАН АА 2848 НОМЕР_1; дата завантаження - 29.09.2016, 7:00 ранку; адреса завантаження Steelcase SA Zone Industrielle Rue Auguste Lumiere F-S7400 Sarrebourg (вантажовідправник - Steelcase SA); місце розвантаження - м. Київ (адреса буде вказана додатково, вантаж привезти до складу вантажоодержувача); строк доставки - 4-6/10/16 о 8 год. 00 хв.; вартість послуг 1180,00 євро по курсу НБУ на день завантаження, оплата по оригіналах документів протягом 10-15 банківських днів.

Згідно наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії міжнародної товарно-транспортної накладної б/н від 29.09.2016, компанія Steelcase SA (вантажовідправник) здійснила завантаження вантажу (офісні меблі) вагою 1623 кг об'ємом 55м3.

Вантаж відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної б/н від 29.09.2016 було отримано вантажоодержувачем - Дочірнім підприємством з 100 відсотковим іноземним капіталом «Офіс Солюшнз Україна» 05.10.2016, що підтверджується відтиском печатки підприємства у накладній в графі «вантаж отримано». В цій же міжнародній товарно-транспортній накладній зазначено, що вантаж було завантажено в інший транспортний засіб, ушкоджені стільниця №WP37149 AO, №WP3G15601, №WP3G135001, підлокітник крісла №166160 МР.

Відповідно до іншої міжнародної товарно-транспортної накладної б/н від 29.09.2016 (належним чином засвідчена копія наявна в матеріалах справи), компанія Steelcase SA (вантажовідправник) здійснила завантаження вантажу (офісні меблі) вагою 33 кг.

Вантаж згідно зазначеної міжнародної товарно-транспортної накладної було отримано вантажоодержувачем - Дочірнім підприємством з 100 відсотковим іноземним капіталом «Офіс Солюшнз Україна» 05.10.2016, що підтверджується відтиском печатки підприємства у накладній в графі «вантаж отримано». В цій міжнародній товарно-транспортній накладній зазначено, що вантаж було завантажено в інший транспортний засіб без відома отримувача.

З огляду на наведене та надані сторонами пояснення в їх сукупності, товарно-транспортні накладні від 29.09.2016 були складені саме на виконання заявки № 40 від 21.09.2016, за якою перевезенню підлягав вантаж - офісні крісла в коробках/меблі 1800-2300 кг збірним вантажем, що, в свою чергу, було погоджено в межах укладеного між сторонами Договору.

За матеріалами справи, для оплати послуг з перевезення позивачем було складено рахунок-фактуру №СФ-0001055 від 29.09.2016 на суму 34 300,00 грн., належним чином завірена копія якого наявна в матеріалах справи.

Як зазначалось вище, пунктом 5.3 Договору сторони погодили, що розрахунок за виконане перевезення здійснюється експедитором за рахунок коштів замовника протягом п'ятнадцяти банківських днів з моменту надання перевізником оригіналів документів: заявки, акта виконаних робіт, рахунка-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR, TTH) та оригінальних квитанцій за додаткові витрати перевізника, підтверджених експедитором (штраф за перевантаження, оплата конвою, наявність наднормативних простоїв під навантаженням, розвантаженням і митним оформленням).

На підтвердження надіслання відповідачу оригіналів вищезгаданих документів позивачем було долучено до матеріалів справи копію витягу журналу вихідної кореспонденції, відповідно до якого на адресу відповідача було направлено рахунок-фактуру, акт, а також міжнародні товарно-транспортні накладні в кількості 2 шт., копію повідомлення про вручення поштового відправлення №610, згідно якого це поштове відправлення вручене відповідачеві 21.10.2016.

В судовому засіданні першої інстанції 21.02.2017 судом було оглянуто оригінал журналу книг вихідної кореспонденції від 18.10.2016 за порядковим номером 1055, відповідно до якого на адресу відповідача було надіслано вищевказаний пакет документів, про що зазначено в протоколі судового засідання від 21.02.2017 та оскаржуваному судовому рішенні.

З огляду на наведене, доводи відповідача (апелянта) про те, що надані позивачем докази, зокрема, витяг із журналу вихідної кореспонденції, не містять достовірних відомостей на підтвердження надіслання на адресу відповідача саме оригіналів документів щодо предмету даного спору, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу, адже відповідачем жодним чином не спростовано цих обставин, не надано будь-яких інших документів, які, за твердженнями відповідача, були направлені йому позивачем саме поштовим відправленням №610.

Рахунок-фактура, надіслання якого в тому числі визначено як умову для оплати вартості перевезення згідно п. 5.3. Договору, є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а тому обставина надання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в силу ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, відтак наявність або відсутність рахунку-фактури в будь-якому разі не звільняє боржника від обов'язку зі сплати вартості наданих послуг (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.09.2009).

Разом з тим, підставою оплати замовником вартості наданих послуг з міжнародного перевезення вантажу, виходячи з правової природи договору перевезення вантажу (ст. 909 ЦК України), є виконання зобов'язання з такого перевезення, тобто доставлення вантажу до пункту призначення та видача його особі-одержувачу, а не факт передання документів, що підтверджують процес здійсненого перевезення.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами встановлено обставини отримання вантажоодержувачем вантажу за міжнародними товарно-транспортними накладними від 29.09.2016, місцевий суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для оплати відповідачем, як замовником перевезення за заявкою №40 від 21.09.2016, вартості здійсненого позивачем міжнародного перевезення вантажу в межах договору транспортного експедирування.

За змістом ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Як встановлено матеріалами справи, для оплати послуг з перевезення позивачем було складено рахунок-фактуру №СФ-0001055 від 29.09.2016 на суму 34 300,00 грн., а згідно заявки № 40 від 21.09.2016 вартість послуг з перевезення становить 1180,00 євро по курсу НБУ на день завантаження.

Враховуючи встановлений Національним Банком України офіційний курсу євро станом на 29.09.2016 (дату завантаження вантажу відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних), погоджена сторонами у заявці №40 вартість перевезення складає 34 301,42 грн., відтак виставлений позивачем рахунок-фактура №СФ-0001055 від 29.09.2016 на суму 34 300,00 грн. є таким, що відповідає вимогам закону та погодженим сторонами умовам заявки №40.

Вищезгадані докази в сукупності свідчать про обов'язок відповідача з оплати 34 300,00 грн. вартості наданих позивачем послуг з перевезення згідно заявки №40 від 21.09.2016.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього обов'язку з оплати вартості перевезення в розмірі 34 300, 00 грн., адже під час перевезення вантажу позивач допустив його пошкодження, що було зафіксовано актом від 05.10.2016 отримувача вантажу та внесено записи до міжнародної транспортної накладної CMR від 29.09.2016, не заслуговують на увагу.

Так, умовами п. 6.2 Договору сторони погодили, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу: при міжнародних перевезеннях відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року, при внутрішніх перевезеннях - відповідно до Статуту автомобільного транспорту УРСР.

За змістом ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Відповідно до ст. 25 Конвенції у випадку пошкодження вантажу перевізник сплачує суму, що відповідає знеціненню вантажу, яке обчислюється з вартості вантажу, яка встановлена відповідно до пунктів 1, 2 і 4 статті 23. Розмір компенсації не може, однак, перевищувати: a) у випадку пошкодження всієї відправки, суми компенсації, яка підлягала б сплаті при втраті всього вантажу; b) у випадку пошкодження лише частини відправки, суми, яка підлягала б сплаті при втраті тієї частини вантажу, яка виявилася пошкодженою.

Наведені приписи Конвенції дають підстави вважати, що у разі, коли одержаний вантажоодержувачем вантаж є пошкодженим, особа, яка вважає, що її права цим порушено, вправі звернутись до перевізника з вимогами щодо сплати ним суми знецінення вантажу (з урахуванням наявних пошкоджень), що обчислюється з вартості вантажу.

Проте питання компенсації збитків (суми знецінення вантажу) не стосується суті правовідносин, які виникли в межах даного спору - про стягнення заборгованості за виконання зобов'язання з перевезення вантажу, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що обставини пошкодження вантажу, про які заявляв відповідач, не входять до предмету доказування у даній справі. Одночасно суд першої інстанції правомірно зазначив, що положення ч. 4 ст. 23 Конвенції, на які посилається відповідач у відзиві на позов, не підлягають застосуванню до даних правовідносинах.

Так, на підставі ст. 23 Конвенції, якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості. Однак розмір відшкодування не може перевищувати 8,33 розрахункових одиниць за кілограм відсутньої ваги брутто (ч.ч. 1-3 ст. 23 Конвенції).

За приписами ч. 4 ст. 23 Конвенції відшкодуванню підлягають: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

Однак, заперечуючи проти позову, відповідач в межах даного спору вказував на пошкодження деяких з елементів одиниць меблів, що були предметом перевезення вантажу (ушкодження стільниць №WP37149 AO, №WP3G15601, №WP3G135001, підлокітника крісла №166160 МР), а не втрату/часткову втрату наведених предметів, відтак норми ч. 4 ст. 23 Конвенції, які встановлюють правило пропорційного відшкодування плати за перевезення, мита тощо у разі часткової втрати вантажу, а також вартості самого втраченого вантажу, не підлягають застосуванню при розгляді даного спору.

Згідно пояснень сторін, наданих в судовому засіданні 16.05.2017 апеляційної інстанції, спір про стягнення збитків за пошкоджений товар під час згаданого перевезення вже врегульовано в судовому порядку.

Доводи апелянта з приводу самостійної зміни позивачем умов перевезення щодо заміни автомобіля завантаження та відсутності страхування відповідальності автоперевізника не підлягають дослідженню в межах даного спору з огляду на заявлений предмет спору - стягнення заборгованості за Договором, яка виникла внаслідок виконання перевізником зобов'язань з міжнародного перевезення вантажу, а також встановлені судом обставини виконання позивачем вказаного зобов'язання.

Заперечуючи проти позову, відповідач також зазначав про зупинення ним виконання зустрічного обов'язку з оплати вартості перевезення на підставі ст. 538 ЦК України.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

З огляду на встановлені судом обставини виконання позивачем зобов'язання, обумовленого заявкою №40 від 21.09.2016 та Договором, підстав для зупинення виконання відповідачем зустрічного зобов'язання з оплати вартості виконаного зобов'язання немає.

Оскільки наявність та обсяг заборгованості Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за заявкою №40 від 21.09.2016 в розмірі 34 300,00 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами й відповідачем не спростовані, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 34 300, 00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/745/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/745/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук