КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/15981/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Скрипки І.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 24.05.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" на рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2016 (дата підписання 03.11.2016)

у справі № 910/15981/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ"

про стягнення 4 571 298, 89 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 провадження у справі № 910/15981/16 в частині стягнення 670 310,84 грн. основного боргу, на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинено. Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 3 114 027,17 грн. основного боргу, 34 453,91 грн. грн. 3% річних та 73 417,32 грн. грн. інфляційних втрат, 425 219,81 грн. грн. пені та 64 761,44 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду Дочірнє підприємство "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 у справі №910/15981/16 скасувати в частині стягнення пені в сумі 425 219,81 грн. та інфляційних втрат у сумі 73 417,32 грн. та прийняти нове рішення суду, яким в цій частині у позові відмовити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В. судді Гончаров С.А., Тищенко О.В. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/15981/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 у справі №910/15981/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл, відповідно до якого справу №910/15981/16 передано на розгляд колегії суддів, у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Скрипка І.М.

11.01.2017 ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення - без змін.

09.03.2017 представником ДП «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ», через канцелярію суду, подано пояснення, в якому представник відповідача просить долучити до матеріалів справи копію платіжного доручення № 63 від 30.01.2017 на суму 1379301,47 грн. та копію акту звірки розрахунків станом на 31.12.2016. Крім того зазначає, що сума основного боргу, заявлена позивачем до стягнення, на даний час відсутня, а тому провадження по справі в цій частині повинне бути припинене у зв'язку з відсутністю предмету спору.

20.03.2017, через канцелярію суду, представником позивача подано додаткові пояснення щодо нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені, які долучено судом до матеріалів справи. Крім того, просить долучити копії банківських виписок по Договору № /Б019 від 01.07.2015.

23.03.2017, через канцелярію суду, представником апелянта подано додаткові пояснення та клопотання про зупинення провадження у справі № 910/15981/16, в якому відповідач просить зупинити провадження до завершення розгляду Конституційним Судом України справи за Конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про природні монополії», ч. 1 ст. 12 Закону України « Про електроенергетику», п. 4 ч.1 ст. 3 Закону України « Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», ч. 1 ст. 13 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Указу Президента України від 27.08.2014 № 694/2014 «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Указу Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні заявленого клопотання у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник відповідача брав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити з урахуванням додаткових пояснень, а рішення господарського суду першої інстанції - скасувати в частині задоволення пені та інфляційних втрат.

Представники позивача брав участь в судових засіданнях, надавав пояснення, заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду міста Києва залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2015 між позивачем, як газотранспортним підприємством, та відповідачем, як замовником, було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Б019 (далі - Договір).

За умовами Договору, газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами даного договору; річний плановий обсяг транспортування газу (далі - газ) Замовника складає 7340,00 тис. куб. м., в тому числі по місяцях: липень - 370,00; серпень - 250,00; вересень - 320,00; жовтень - 900,00; листопад - 2500,00; грудень - 3000,00. Газ замовника, транспортування якого за цим Договором здійснює Газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб установ і організацій, які фінансуються з державного і місцевого бюджетів (п.п. 1.1, 1.2).

Згідно з п. 2.2 Договору замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи Газотранспортного підприємства.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 Договору визначено, що при отриманні газу від Замовника на пунктах приймання-передачі в магістральні трубопроводи Газотранспортне підприємство не набуває права власності на отриманий для транспортування газ; Газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що послуги з транспортування газу оформлюються Газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі-акти наданих послуг). У випадку, якщо Замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу (далі - вузли обліку), установлених на ГРС.

Якщо замовник та/або споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані Газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовнику та/або його споживачам.

Згідно з п. 3.3 Договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється відповідно до даних Газотранспортного підприємства.

Умовами п. 3.4 Договору визначено, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з Газотранспортним підприємством.

Відповідно до п. п. 5.3 та 5.4 Договору, розрахунковий період за договором становить один місяць з 9-00 години першого дня місяця до 9-00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Згідно з п. 5.5 Договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на мовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадках, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від Замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Умовами п. 6.3.1 та п. 6.3.2 Договору передбачено, що Замовник зобов'язується виконувати умови договору та своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач, на виконання умов Договору, в період з липня по грудень 2015 року та з січня по червень 2016 року надав відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 8051031,25 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.07.2015 на суму 118456,62 грн., від 31.08.2015 на суму 95186,40 грн., від 30.09.2015 на суму 152 950,91 грн., від 31.10.2015 на суму 501070,31 грн., від 30.11.2015 на суму 850685,41 грн., від 31.12.2015 на суму 1137861,61 грн., від 31.01.2016 на суму 1 891 157,11 грн., від 29.02.2016 на суму 1 389 866,16 грн., від 31.03.2016 на суму 1 271 081,95 грн., від 30.04.2016 на суму 295453,04 грн., від 31.05.2016 на суму 189 635,71 грн., від 30.06.2016 на суму 157626,02 грн., які містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач за надані йому позивачем послуги, розрахувався частково на суму 4 266 693,24 грн., у зв'язку з чим, на день звернення з позовом до суду у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 3 784 338,01 грн.

У зв'язку із непогашенням відповідачем заборгованості позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Б019 від 01.07.2015, а саме не оплатою послуг з транспортування природнього газу в липні-грудні 2015 року та січні-червні 2016 року. Просив стягнути суму у розмірі 4 571 298, 89 грн., з яких : 3 784 338,01 грн. основний борг, 425219,81 грн. - пеня, 253 869,84 грн. 7% штрафу, 34453,91 грн. 3% річних та 73417,32 грн. інфляційних.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, припинив провадження у справі № 910/15981/16, в частині стягнення 670310,84 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду Дочірнє підприємство "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 у справі №910/15981/16 скасувати в частині стягнення пені в сумі 425 219,81 грн. та інфляційних втрат у сумі 73 417,32 грн. та прийняти нове рішення суду, яким в цій частині у позові відмовити.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - змінити, з наступних підстав.

Частиною першою ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до принципу свободи договору, встановленому в ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони вільні у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції сплачено частину основну боргу в розмірі 670310,84 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №526 від 30.09.2016 у розмірі 480675,13 грн та №561 від 17.10.2016 у розмірі 189635,71 грн, з призначенням платежу за природний газ для бюджетних організацій за січень та травень 2016 згідно з договором № /Б019 від 01.07.2015.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України передбачає, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

На підставі чого, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку та припинив провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 670310,84 грн у зв'язку з відсутністю предмету спору. Тому, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення слід залишити без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає, що платіжне доручення № 63 від 30.01.2017 на суму 1379301,47 грн, з призначенням платежу за природний газ за грудень 2016, яке подано відповідачем до суду апеляційної інстанції, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки вказана сума була сплачена після прийняття оскаржуваного рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у сумі 3114027,17 грн. (3784338,01 грн. - 670310,84 грн.= 3114027,17 грн) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача в частині стягнення з Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" основного боргу в розмірі 3114027,17 грн. належним чином доведені, документально підтверджені, а тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 34 453,91 грн та інфляційних втрат в сумі 73417,32 грн.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" 3% річних є платою за користування чужими грошима і закон не містить жодних обмежень щодо застосування даного виду відповідальності в залежності від застосування еквіваленту в іноземні валюті при здійсненні розрахунків, а тому відповідні суми підлягають стягненню.

Так, колегія суддів, перевіривши розрахунок 3 % річних, які складено арифметично вірно, з врахуванням того, що зазначені суми нараховано позивачем до моменту здійснення відповідачем оплати у розмірі 670310,84 грн., прийшла до висновку про їх обґрунтованість.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача 3 % річних у розмірі 34453,91 грн.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 року № 14 в розрахунок мають включатись у періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 73417,32 грн.

Так, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок інфляційного збільшення боргу, наведений позивачем у позовній заяві, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що сума інфляційного збільшення боргу у розмірі 73417,32 грн. є неправильною, а вірною є - 62941,19 грн., а тому в цій частині рішення підлягає зміні.

Щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Крім того, пунктом 7.3 Договору передбачено, якщо у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем за прострочення строків оплати, керуючись п. 7.3 Договору, заявлена до стягнення пеня в сумі 425219,81 грн.

Відповідно до п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що сума пені у розмірі 425219,81 грн. є арифметично правильною.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 425219,81 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача клопотання про зменшення пені. Розглянувши зазначене клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову його задоволенні, оскільки відсутні виняткові обставини для зменшення пені. Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що документи надані відповідачем, а саме : витяг з Конссолідованої фінансової звітності ПАТ «Укратнсгаз» станом на 31.12.2015, копія балансу ДП «Київгазенерджи» на 31.12.2015 та копія звіту про фінансові результати за 31.12.2015, не можуть свідчити про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені в розумінні ст. 233 ГК України.

Крім того, позивач, відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, нарахував та просить стягнути з відповідача 7 % штрафу в сумі 253869,84 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Однак, відповідно до ч. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року, господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення 7% штрафу.

Стосовно твердження апелянта про те, що ДП «КИІВЕНЕРДЖИ» мало статус гарантованого постачальника, колегія суддів вважає, що питання оплати послуг за транспортування газу сторонами було врегульовано на підставі пункту 5.5 спірного Договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 103 ГПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до якої суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення в частині стягнення інфляційних втрат.

Таким чином, апеляційна скарга Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" на рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2016 у справі №910/15981/16 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду - зміні в частині стягнення інфляційний втрат. В іншій частині залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки неправомірні дії відповідача слугували підставою для звернення позивача з позовом, зокрема в частині стягнення суми 670310,84 грн. у якій провадження у справі припинено, у зв'язку зі сплатою відповідачем зазначеної суми після подання позову та до прийняття рішення, витрати по сплаті судового збору, згідно зі ст. 49 ГПК України також покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" на рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2016 у справі №910/15981/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2016 у справі №910/15981/16 змінити в частині стягнення інфляційних втрат та судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

3.Стягнути з Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" (місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-Б, ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) 62941,19 грн. - інфляційних втрат та 68412,34 судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

4.В решті рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2016 у справі №910/15981/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

5.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) на користь Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" (місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-Б, ) 192,36 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6.Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7.Матеріали справи №910/15981/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

І.М. Скрипка