КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 910/17819/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від апелянта: Карпінський С.В. - представник за дов. №19/3-02/191 від 14.11.2016 року;

від позивача : не прибув;

від відповідача 1: не прибув;

від відповідача 2: не прибув;

від відповідача 3: Кравчук А.С. - представнику за дов. б/н від 27.12.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України "

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 року

у справі № 910/17819/16 (суддя : Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Актив Фінанс Захід"

до: 1. TACTICAL BUSINESS LLP

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Актив Фінанс"

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

про стягнення 150 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до TACTICAL BUSINESS LLP (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Актив Фінанс" (далі - відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (далі - відповідач 3) про стягнення 150000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 належним чином взяті на себе згідно договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 08.09.16. грошові зобов'язання по оплаті придбаної частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" у розмірі 75% від статутного капіталу не виконав, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача 1 та відповідачів 2, 3, як поручителів відповідних коштів.

22.11.2016 року від позивача до суду через відділ діловодства надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову за змістом якої останній просить накласти арешт на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" нерухоме майно з передачею його на зберігання позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 року у справі № 910/17819/16 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Актив Фінанс Захід" про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" нерухоме майно, а саме: комплекс "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м, що розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, з передачею його на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика". В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України " звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник вказав, що позивачем не було надано суду доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заявленого позивачем заходу забезпечення позову у даній справі.

Крім того, скаржник зазначив, що розмір заявлених вимог позивача і застосованих судом першої інстанції заходів до забезпечення позову є не спів розмірними.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 25.01.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" було прийнято до провадження.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів та неодноразово відкладався на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 18.05.2017 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України ".

У судовому засіданні 18.05.2017 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник відповідача 3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 року по справі №910/17819/16 залишити без змін а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України " без задоволення.

Представники позивача та відповідача 1, 2 у судове засідання 18.05.2017 року не з'явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 11.05.2017 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, позивач та відповідач 1, 2 не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 18.05.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача та відповідача 1, 2 за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України " - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Так, подана заява була мотивована тим, що відповідач 1 набувши прав власності на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" у розмірі 75% від статутного капіталу автоматично набув права управління таким товариством, в т.ч. шляхом прийняття обов'язкових до виконання ним рішень щодо розпорядження майном товариства, однак, свої обов'язки з оплати придбаної частки не виконав, що в сукупності з відсутністю відомостей про існування у відповідача 1 будь-яких активів на території України, окрім придбаної частки, ставить під сумнів реальність виконання взятого ним на себе обов'язку, в той час, як за час вирішення даного спору, користуючись отриманими правами учасника товариства, останній може вивести належні такому товариству активи, що зумовить порушення прав і інтересів як самого товариства, так і позивача.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову., повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно абз. 3 п. 1 вищенаведеної постанови у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, їло не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідачів вартості придбаної відповідачем 1 частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" у розмірі 75% від статутного капіталу, у зв'язку із невиконання останнім відповідного обов'язку.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що за змістом п. 6.8 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю від 08.09.2016 року сторони погодили, що адекватним заходом забезпечення виконання покупцем зобов'язання щодо оплати вартості частки за цим договором, зокрема є: арешт нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції сторонами в силу приписів ст.ст. 6, 628 Цивільного кодексу України було погоджено, що адекватним заходом до забезпечення виконання відповідачем 1 взятого на себе грошового зобов'язання буде арешт в т.ч. належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" майна.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що розмір заявлених вимог позивача і застосованих судом першої інстанції заходів до забезпечення позову є не спів розмірними.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказів виконання відповідачем 1 чи відповідачами 2, 3, як поручителями, грошового зобов'язання з оплати вартості частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", як і не надано відповідних доказів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи відсутність доказів виконання обов'язку по сплаті на користь позивача коштів в якості оплати придбаної відповідачем 1 частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", погоджену сторонами в положеннях договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 08.09.2016 року диспозицію щодо забезпечення виконання відповідного обов'язку правомірним та адекватним заходом до забезпечення позову у даній справі є накладення арешту на майно товариства з метою попередження та запобігання можливих порушень прав і інтересів учасників судового процесу за час вирішення даного спору.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що в силу приписів ст.ст. 97. 98 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України набувши прав власності на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" відповідач 1 у відповідності до ст. 167 Господарського кодексу України автоматично набув права управління таким товариством, в т.ч. шляхом прийняття обов'язкових до виконання ним рішень щодо розпорядження майном товариства, що з огляду на його недобросовісність у виконанні грошових зобов'язань перед своїми контрагентами та купівлю за спірним договором контрольної частки (75% статутного капіталу товариства) вказує на обґрунтованість тверджень позивача щодо подальших можливих дій, спрямованих на виведення активів ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", адже розмір набутої ним частки дає право на фактичне одноосібне регулювання діяльності такого товариства.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що відповідач 1 є нерезидентом, що, з метою дотримання вимог процесуального законодавства України та забезпечення права кожного на захист своїх прав і інтересів в суді, зумовлює необхідність у повідомленні його про розгляд даної справ в порядку, встановленому міжнародними договорами, що займає досить тривалий час, за який, враховуючи набуті ним переважні права в управлінні товариством, активи останнього можуть зменшитися (в т.ч, за рахунок їх продажу), що в свою чергу зумовить зменшення вартості відчуженої частки за спірним-договором та як наслідок зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення даного позову.

Тому, вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" буде спрямовано не лише на захист прав і інтересів позивача, а й самого товариства та інших його учасників.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи документи та встановивши обставини справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а тому відповідні дії суду першої інстанції щодо задоволення є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що передача арештованого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на зберігання позивачу може призвести до блокування господарської діяльності такого товариства, пов'язаної з реалізацію прав власника такого майна, які не є предметом даного спору, а тому вимога позивача про передачу йому арештованого майна на зберігання не підлягає задоволенню, однак з метою запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів як позивача, так і відповідача З, недопущення блокування господарської діяльності останнього в силу приписів ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" є можливим вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово - логістичний комплекс "Арктика" майно з передачею його на зберігання вказаному товариству.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що вжитими в межах даної справи заходами до забезпечення позову порушуються його права як іпотеко держателя спірного майна, з огляду на наступне.

Так, оскаржуючи відповідну ухвалу суду першої інстанції скаржник вказує на те, що накладення спірного арешту унеможливлює задоволення ним своїх вимог до відповідача 3 за рахунок спірного майна шляхом звернення стягнення на нього.

В той же час, із долучених до матеріалів даної справи заяв Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про вжиття запобіжних заходів від 30,03.2017 року №55/2-04/489, №55/2-04/490 та від 11.04.2017 року №55/2-04/532-7351 /2017-00/Вих вбачається, що останнім вживаються дії щодо накладення арешту на спірне майно, тобто, самим скаржником підтверджується необхідність у існуванні таких заходів станом на сьогоднішній день, а згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 року у справі №910/5198/17 одна з заяв була задоволена з накладенням арешту на відповідне майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, оскаржуючи вжиті в межах даної справи заходи до забезпечення позову скаржник одночасно вчиняє дії, спрямовані на вжиття аналогічних заходів (арешту) в порядки ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, що позбавляє обгрунтованості його посилання на неправомірність вжитих за оскаржуваною ухвалою заходів до забезпечення даного позову шляхом накладення спірного арешту.

Крім того, колегія суддів враховує інформацію, що міститься в витягу з реєстру за № 87350434 щодо відповідності запису про обтяження відповідного майна.

Отже, правові підстави вважати, що вжиті за оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції заходи до забезпечення позову можуть порушувати права та інтереси Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відсутні.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийнята господарським судом ухвала відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни ухвали, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, ухвала Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 року у справі №910/17819/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України " - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 49, 58, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України " залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 року у справі №910/17819/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17819/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич