ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 травня 2017 р. Справа № 903/364/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ» , м.Луцьк

до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський, м.Володимир-Волинський

про стягнення 15 440, 20 грн.

Суддя Пахолюк В.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. Від 16.09.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 1 від 03.01.2017 р.

Суть спору:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" звернувся з позовом до господарського суду Волинської області про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський 15 440, 20 грн. заборгованості, з яких: 14 856, 72 грн. основного боргу за поставлений природний газ, 163, 75 грн. інфляційних втрат, 41, 40 грн. процентів річних та 378, 33 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог посилається на договір № 114112D6GGDB017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2017 р., відповідно до умов якого позивач надавав відповідачу послуги по теплопостачанню. За період лютий березень 2017 року всього надано послуг теплопостачання на суму 14 856, 72 грн., що підтверджує Актами приймання-передачі природного газу № ВОЗ00002037 від 28.02.2017 р. та № ВОЗ00004486 від 31.03.2017 р.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати послуг станом на квітень 2017 р. у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 14 856, 72 грн. та нараховано штрафні санкції.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в письмових поясненнях № 832 від 19.05.2017 р. позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнає, пояснює, що дана заборгованість виникла у звязку з тим, що КЕВ є державною установою, яка фінансується з державного бюджету і здійснює оплату за надані послуги відповідно до виділених асигнувань. Крім того, проводилась процедура відкритих торгів на закупівлю природного газу, що також відстрочила можливість проведення своєчасних розрахунків.

Водночас, відповідач просить зменшити нараховану суму пені на 20% від остаточно заявленої суми, посилаючись на скрутне матеріальне становище, спричинене проведенням антитерористичної операції, а саме, КЕВ м.Володимир-Волинський здійснює мобілізаційні завдання Міністерства оборони України та забезпечує відновлення та налагодження житлово-побутових умов у частинах ЗСУ, що знаходяться у територіальній юрисдикції КЕВ, що потребує значних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та послуг. Крім того, позивачем не зазначено про спричинення збитків підприємству внаслідок невчасного перерахування коштів за постачання електричної енергії, що ставить під сумнів їх наявність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

01.01.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" (Постачальник) та Квартирно-екплуатаційним відділом м.Володимир-Волинський (Споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 114112D6GGDB017.

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2017 р. природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти і своєчасно оплатити вартість газу у розмірах, строках та порядку, визначеному умовами даного Договору.

Загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним договором (п.3.6).

Згідно п. 4.2 та 4.2.1. Договору розрахунки за газ здійснюються Споживачем шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання.

Відповідно до п.4.2.3. Договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

На виконання умов даного договору Постачальником за період лютий березень 2017 р. поставлено Споживачу природний газ з врахуванням узгоджених сторонами обсягів та ціни газу на загальну суму 14 856, 72 грн.

28.02.2017 р. між сторонами було підписано Акт приймання - передачі природного газу на суму 9 097, 00 грн. (обсяг 0, 895 тис. куб. м., ціна газу за 1 000 куб. м. з ПДВ за умовами додаткової угоди від 01.02.2017 р. становила 10 164,24 грн.). 31.03.2017 р. сторони підписали Акт приймання - передачі природного газу на суму 5 759, 72 грн. (обсяг 0, 59 тис. куб. м., ціна газу за 1 000 куб. м. з ПДВ 9 762, 24 грн.).

Водночас, станом на 27 квітня 2017 р. КЕВ м.Володимир-Волинський не проведено розрахунок з ТзОВ "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ", внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 14 856, 72 грн.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи відпуск позивачем відповідачу природного газу, отримання його відповідачем та відсутність при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність предявленого позову в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 14 856, 72 грн.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 41, 40 грн. та 163, 75 грн. інфляційних втрат за період прострочення заборгованості суд зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України п. 1.3 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зауважив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних за період з 10.03.2017 р. по 25.04.2017 р., суд приходить до висновку, що останній зроблено з врахуванням вимог закону та умов договору. Відтак, вимоги щодо стягнення вказаних сум 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 378, 33 грн., слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (№543/96-ВР від 22.11.1996.р) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 6.2.1. договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, Споживач зобовязаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день простроченого платежу.

Порушення строків оплати, визначених договором, підтверджується наявними матеріалами справи.

Суд зауважує, що пеня є договірним зобовязанням сторін, узгодженим у договорі на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 114112D6GGDB017 від 01.01.2017 року, який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Позовну вимогу про стягнення з відповідача 378, 33 грн. пені за період з 10.03.2017 р. по 25.04.2017 р. суд вважає правомірно заявленою.

Водночас, згідно ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що зобов'язання, яке передбачене договором на постачання природного газу не виконане своєчасно відповідачем з причин, які напряму не залежать від нього; враховуючи його скрутне матеріальне становище, спричинене проведенням антитерористичної операції, що потребує значних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та послуг; у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати природного газу, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, зменшивши розмір пені на 50%, стягнувши з відповідача на користь позивача 189, 17 грн. (50% суми від заявленої до стягнення пені). Стягнення з відповідача грошових коштів у вищевказаній сумі, на думку суду, є адекватною санкцією за порушення ним договірного зобов'язання та відповідає інтересам обох сторін.

Згідно п.4.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Господарський суд, керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 610, 612, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково в сумі 15 251, 04 грн.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський (44700, м. Володимир-Волинський, вул. Академіка Глушкова, 1, р/р 0450 в ДКСУ, МФО 820172, код 07516184) на користь

Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ (43000, м. Луцьк, вул. І.Франка, 12, р/р 4 в АБ «Кліринговий дім», МФО 300647, ) 15 251, 04 грн., в т.ч., 14 856, 72 грн. основного боргу, 163, 75 грн. інфляційних втрат, 41, 40 грн. процентів річних, 189, 17 грн. пені та 1 600, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. У стягненні 189, 16 грн. пені відмовити.

Повне рішення складено 22.05.2017 р.

Суддя В.А.Пахолюк