ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Справа № 923/205/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. при секретарі Головльовій Є.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон,

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського порту), м. Херсон,

про стягнення 5003 грн. 52 коп.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, представник, дов. № 18-15/1 від 04.01.17р.;

відповідача - ОСОБА_2, представник, дов. № 7982 від 28.12.16р.

Позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача 4063,02грн. основного боргу, 243,95грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 64,61грн. з урахуванням 3% річних, 631,94грн. пені, на відшкодування витрат позивача по сплаті земельного податку, комунальних послуг та витрат на утримання орендованого відповідачем приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 526, 525, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача під час судового розгляду справи заперечував проти позовних вимог, відповідно до відзиву (заперечень) на позовну заяву, посилаючись на наступні обставини. Причиною виникнення заборгованості - безпідставне включення позивачем в проект договору на відшкодування витрат на утримання орендованого майна - відшкодування земельного податку та нарахування суми такого податку. 07.07.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (за текстом договору - Орендодавець) та відповідачем (за текстом договору - Орендар) укладено Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 1204-14-065. Згідно п. 5.11. вказаного Договору Орендар зобовязаний здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого Майна. Протягом місяця після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю, або самостійно сплачувати комунальні витрати на підставі окремих договорів укладених з постачальниками послуг. Надати копії таких Договорів Орендодавцю. В 2015 між позивачем та відповідачем підписувався Договір на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та відшкодування земельного податку № ЗАД/50-В-ХЕФ-15 від 10.03.2015, однак на умовах та у термін дії до 31.12.2015. Умови договору не містять вказівку на можливість його пролонгації. У 2016 році позивач пропонував відповідачу укласти аналогічний Договір на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та відшкодування земельного податку. Однак, умови вказаного договору не могли бути прийнятими ДП «АМПУ» в особі ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) до підписання в запропонованій редакції. Правовими підставами заперечення укладання вказаного договору відповідач зазначав, що його умови не відповідають вимогам чинного законодавства, в частині сплати земельного податку, оскільки земельний податок може сплачуватись відповідачем лише на земельні ділянки, користування якими зареєстровано та оформлено за ДП «АМГГУ». В свою чергу, земельний податок сплачений платником податку, не може бути предметом договору щодо компенсації таких витрат другою стороною - іншим субєктом господарювання, зокрема тим, що має самостійно сплачувати такий податок. Крім того, як зазначає відповідач, Херсонська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) є філією державного підприємства, яке здійснює діяльність лише в рамках затвердженого фінансового плану та розподільчої відомості, видатки на витрати, що виникають в ході господарської діяльності, можуть здійснюватись лише на підставі укладених, у відповідності до розпорядчих документів ДП «АМПУ», договорів. У 2017 році відповідний проект договору на відшкодування витрат на утримання орендованого майна, розроблений на виконання умов Договору оренди № 1204-14-065 від 07.07.2014 на адресу ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) не надходив. Тобто, відповідач може прийняти до виконання зобовязання, які виникають лише з договорів, за умови досягнення спільної згоди сторін та приведення всіх його умов до вимог чинного законодавства України. Відсутність відповідного договору та не досягнення згоди між позивачем і відповідачем, щодо його умов - підтверджує відсутність у відповідача обовязку за вимогами, викладеними в позовній заяві ДП «ХМТП» по даній справі. Як стверджує відповідач, позивач не надав відповідних доказів понесених витрат, повязаних з утриманням орендованого Майна та оплатою комунальних послуг на суму, що є предметом даної позовної заяви. Долучені до позовної заяви Акти виконаних робіт не підписані відповідачем. Покладені в основу розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 планових витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкових територій на 2016 рік, на думку відповідача, не є достатнім доказом, оскільки ціна (вартість) є істотною умовою та не узгоджена відповідачем, інших документів, достатніх для доведення виникнення зобовязання у відповідача - позивачем не надано. Долучення до позовної заяви платіжних доручень щодо сплати земельного податку, на думку відповідача, також - не є доказом по справі, оскільки визначення субєкта оподаткування в даному випадку є спірним питанням, а у відповідності до норм податкового законодавства - обовязком безпосередньо позивача.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 06.04.17 до 16.05.17.

У судовому засіданні 16.05.17 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

07.07.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (за текстом договору - Орендодавець) та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського порту) (за текстом договору - Орендар) укладено Договір № 1204-14-065 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі за текстом рішення Договір оренди).

07.07.2014 актом приймання-передавання державного майна було передано Орендареві в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно на умовах Договору оренди.

Відповідно до умов п. 5.11. вказаного Договору Орендар зобовязаний здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого Майна. Протягом місяця після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю, або самостійно сплачувати комунальні витрати на підставі окремих договорів укладених з постачальниками послуг. Надати копії таких Договорів Орендодавцю.

У 2015 році між позивачем та відповідачем був укладений Договір на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та відшкодування земельного податку № ЗАД/50-В-ХЕФ-15 від 10.03.2015 з терміном дії до 31.12.2015. Умови зазначеного договору не містили вказівку про можливість його пролонгації.

У 2016 році позивач пропонував відповідачу укласти аналогічний Договір на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та відшкодування земельного податку. Однак, умови вказаного договору не були прийнятими ДП «АМПУ» в особі ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрації Херсонського МП) до підписання в запропонованій позивачем редакції. У якості правових підстав відмови від укладання вказаного договору відповідач зазначав про те, що його умови не відповідають вимогам чинного законодавства, в частині сплати земельного податку, оскільки земельний податок може сплачуватись відповідачем лише на земельні ділянки, користування якими зареєстровано та оформлено за ДП «АМГГУ».

У судовому порядку вказаний переддоговірний спір сторонами не вирішувався, відповідний договір на 2016 та 2017 роки не укладався.

Позивач стверджує про невиконання (порушення) з боку відповідача грошового зобовязання щодо сплати основного боргу з відшкодування витрат позивача зі сплати земельного податку, комунальних послуг та витрат на утримання орендованого відповідачем приміщення за період з 01.01.2016 по 01.01.2017.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України: «Господарські зобов'язання можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

з акту управління господарською діяльністю;

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.»

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України: "неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання".

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України: "якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань": «платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін».

За поданим позивачем розрахунком розмір пені, за порушене відповідачем грошове зобовязання, становить 631,94грн.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України: "боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом".

За розрахунком позивача, розмір сум з урахуванням встановленого індексу інфляції і 3 % річних становить 243,95грн. та 64,61грн., відповідно.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України: "зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться".

Враховуючи відсутність між сторонами договірних правовідносин, щодо відшкодування відповідачем витрат позивача (балансоутримувача орендованого відповідачем майна) на утримання орендованого майна та комунальні послуги, у відповідача не виникло господарське зобовязання зі сплати вказаної у позовній заяві суми основного боргу у розмірі 4063,02грн., що нарахована за період за період з 01.01.2016 по 01.01.2017, а отже відповідачем не допущено прострочення виконання зазначеного грошового зобовязання, що свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення 243,95грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 64,61грн. з урахуванням 3% річних та 631,94грн. пені.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав відповідних доказів понесення ним витрат, повязаних з утриманням орендованого відповідачем ОСОБА_5 за Договором оренди та сплатою позивачем комунальних послуг на суму, що є предметом даної позовної заяви. Долучені до позовної заяви Акти виконаних робіт не підписані відповідачем. Щодо вимог позивача про відшкодування відповідачем, який не є а ні власником, а ні користувачем земельної ділянки на якій знаходиться орендована відповідачем частина нерухомого майна, витрат по сплаті земельного податку, то вказане зобовязання не передбачене ні умовами Договору оренди, ні діючим законодавством України. Саме позивач є землекористувачем та платником земельного податку, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку відповідної земельної ділянки.

На підставі викладених обставин, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, а заперечення відповідача проти позову визнаються судом обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом).

Повне рішення складено 22 травня 2017 р.

Суддя Ю.В. Гридасов