КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа№ 910/677/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: Сайко Ю.Ю. - представник за довіреністю № 205 від 15.07.2016

від відповідача: Шуман С.І. - представник за довіреністю № 01/21-44/70 від 10.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017

у справі № 910/677/17 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс»

до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 150 364,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 82 680 грн. за поставлений за Договором №130 на закупівлю товарів за державні кошти код 28.29.4 за ДКПП ДК 016-2010 «Центрифуги, каландри та торговельні автомати» (марміти настільні) від 24.12.2013, але неоплачений товар, інфляційних втрат в сумі 60 521,76 грн. та 3 % річних в сумі 7 162,58 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2017, повний текст якого складений 10.04.2017, у справі № 910/677/17 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті отриманого за спірним договором товару.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі № 910/677/17 та винести нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що спірне рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, а також в результаті неповного з'ясування судом всіх обставин справи.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на ті ж обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення спірної заборгованості, в той час як відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача; що накладна №50 від 27.12.2013 не містить посади відповідальних осіб, а підписи на ній неможливо ідентифікувати, а факт поставки товару за спірною накладною також спростовується відсутністю довіреності на отримання вказаних товарно-матеріальних цінностей у особи, підпис якої стоїть у видаткових накладних; що перевіркою Державної фінансової інспекції в місті Києві від 26.05.2015 №031-30/868 кредиторська заборгованість Управління освіти по спірному договору не підтверджена.

Водночас відповідач зазначив про те, що за умовам спірного договору оплаті підлягає фактично поставлений товар, в той час як спірний товар знаходить у позивача за укладеним з відповідачем договором відповідального зберігання, а отже, відповідач не зобов'язаний такий товар оплачувати.

Ухвалою від 12.05.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г. апеляційну скаргу Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

24.12.2013 позивач як постачальник та відповідач як замовник уклали Договір №130 на закупівлю товарів за державні кошти код 28.29.4 за ДКПП ДК 016-2010 «Центрифуги, каландри та торговельні автомати» (марміти настільні) (далі Договір) (а.с. 10-11), за умовами якого позивач зобов'язався у 2013 році поставити позивачу товар: «Центрифуги, каландри та торговельні автомати» (марміти настільні), код 28.29.5 за ДКПП ДК 016-2010, а відповідач - прийняти і оплатити його.

Кількість товару в одиницях виміру штук: марміти настільні - 20 шт. (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.4 Договору найменування, номенклатура, асортимент товару визначається в специфікації (Додаток № 1), що є невід'ємною частиною Договору.

В п. 3.1 Договору сторони погодили, що сума Договору становить 82 680 грн. Ціна за одиницю визначається у Специфікації цін (Додаток № 1), що є невід'ємною частиною Договору.

На виконання умов Договору 24.12.2013 сторонами підписано Специфікацію до Договору (Додаток № 1) (а.с. 12), якою сторони визначили, що за умовами Договору позивач має поставити відповідачу марміт настільний МЕ-5GN1/3T в кількості 20 шт., ціна за одиницю з ПДВ 4 134 грн., сума з ПДВ (загальна вартість товару - примітка суду) 82 680 грн.

Відповідно до п. 10.1 Договору строк дії Договору: з дня укладення і діє до 31.12.2013.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 82 680 грн., який останній прийняв без жодних зауважень.

В п. 4.2 Договору сторони погодили, що оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на два тижні (14 календарних днів) після пред'явлення позивачем рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

27.12.2013 позивач з листом № 423 від 27.12.2013 (а.с. 39) направив відповідачу рахунок №39 від 27.12.2013 для оплати поставленого товару, а також копію видаткової накладної №50 від 27.12.2013, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (з відміткою органу поштового зв'язку про приймання кореспонденції до пересилання (а.с. 40).

Згідно з ч. 2 п. 78 Правил надання послуг поштового зв'язку бланк опису вкладення заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

Відтак, опис вкладення, який знаходиться у матеріалах справи, який складений відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, є належним та допустимим доказом, що підтверджує направлення позивачем відповідачеві документів, визначених п. 4.2 Договору.

Отже, факт поставки товару підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної № 50 від 27.12.2013 (а.с. 15).

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що в рахунок оплати спірного товару відповідач позивачу жодних грошових коштів не перераховував, а відтак, неоплаченим залишився товар на загальну суму 82 680 грн., і той факт, що спірний товар відповідач передав позивачу на зберігання за договором відповідального зберігання №5-2013 від 27.12.2013 (а.с. 81), не звільняє відповідача від зобов'язання оплатити цей товар в порядку, встановленому Договором.

При цьому щодо посилань відповідача на те, що накладна №50 від 27.12.2013 не містить посади відповідальних осіб, а підписи на ній неможливо ідентифікувати, і що факт поставки товару за спірною накладною також спростовується відсутністю довіреності на отримання вказаних товарно-матеріальних цінностей у особи, підпис якої стоїть у видаткових накладних, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, в редакції, станом на дату виникнення спірних відносин, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, що скріплюється печаткою.

Представник відповідача, заперечуючи проти наявності в особи, яка підписала накладну №50 від 27.12.2013, повноважень на вчинення вказаних дій, не заперечує проти того, що відтиски печатки на вказаних документах є відтисками печатки відповідача.

Доказів про те, що печатка відповідача вибула з його володіння в результаті злочинних дій третіх осіб, суду не надано.

Враховуючи, що печаткою юридичної особи завіряється підпис уповноваженої особи, колегія суддів вважає доведеним, що накладна №50 від 27.12.2013 свідчить про передачу позивачем відповідачу товару на загальну суму 82 680 грн.

Слід зазначити і про те, що відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Накладна №50 від 27.12.2013 , яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин, вказаним вимогам відповідає.

За таких обставин, накладна № 50 від 27.12.2013 визнається судом належним доказом поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 82 680 грн.

Щодо відсутності довіреності на отримання спірного товару, на що також посилається відповідач, слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі №903/679/14 від 29.04.2015

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів визнає доведеним факт поставки позивачем відповідачу на виконання умов Договору товару на загальну суму 82 680 грн.

Посилання відповідача на те, що перевіркою Державної фінансової інспекції в місті Києві, за результатами якої складено Акт позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в Управлінні освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації за період з 01.03.2014 по 01.04.2015 № 031-30/868 від 26.05.2015 (а.с. 86-95), яким кредиторська заборгованість відповідача по Договору не підтверджена, до уваги колегією суддів не приймаються як такі, що не впливають на вирішення спору сторін по суті, оскільки вказаним актом (а.с.91) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару згідно з видатковою накладною № 50 від 27.12.2013.

Щодо посилань відповідача на те, що він є бюджетною організацією, слід зазначити таке.

Зі змісту Договору слідує, що оплата товару здійснюється за рахунок бюджетного фінансування, а п. 4.4 Договору містить умову про те, що у разі затримки бюджетного фінансування видатків за Договором розрахунок за надані (поставлені) товару здійснюється протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідачем бюджетного фінансування.

Відповідач посилається на те, що відповідного бюджетного фінансування ним отримано не було.

Проте, за правилами ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, направлених на забезпечення виконання ним взятих на себе зобов'язань з оплати отриманого від позивача товару.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує таку бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Слід зазначити і про те, що, виходячи з принципу справедливості, який відповідно до статті 3 ЦК України відноситься до загальних засад цивільного законодавства, позивач, поставивши відповідачу спірний товар, має право отримати за це плату.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого позивачем за Договором товару на суму 82 680 грн. в порядку та в строки, встановлені Договором, тому суд першої інстанції правомірно визнав законними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу на зазначену суму. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 60 521,76 грн. та 3 % річних в сумі 7 162,58 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого за Договором Товару у встановлений строк, позивач відповідно до приписів ст. 625 ЦК України має право нарахувати на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов'язань 3 % річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 60 521,76 грн. та 3 % річних в сумі 7 162,58 грн. визнаються колегією суддів законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом сліду зазначити таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як встановлено вище:

- виходячи зі змісту п. 4.2 Договору, товар мав бути оплачений протягом 14 календарних днів після пред'явлення позивачем рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника;

- відповідні рахунок та видаткову накладну позивач відповідачу направив 27.12.2013.

Відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єктів поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, граничний строк пересилання по м. Києву цінного листа з описом вкладення, без урахування вихідних днів об'єкту поштового зв'язку складає - 5 днів (Д+3+1).

При цьому, рекомендовані поштові відправлення та поштові відправлення з оголошеною цінністю, згідно п.102 Правил надання послуг поштового зв'язку, вручаються отримувачу - в об'єкті поштового зв'язку.

Водночас слід врахувати, що за інформацією, розміщеною на он-лайн сервісі Укрпошти «Відстеження поштових пересилань» (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/Default.aspx), інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації.

За таких обставин, відповідний лист мав бути доставлений до відділення зв'язку відповідача 31.12.2013, та, в будь-якому випадку не міг бути отриманий ним раніше цієї дати.

З цим позовом позивач до суду звернувся 12.01.2017, тобто, враховуючи відтермінування платежу на строк 14 календарних днів (п. 4.2 Договору) в межах трирічного строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі № 910/677/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі № 910/677/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі № 910/677/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/677/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло