РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017Справа № 910/4291/17
За позовом Київського міського центру зайнятості

до Генеральної прокуратури України

про стягнення 28 006,35 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Паливода Н.П. (представник за довіреністю № 19-12789 від 20.12.2016р.);

- Хан О.М. (представник за довіреністю № 19-11584 від 18.11.2016р.);

від відповідача: Бузницька Г.М. (представник за довіреністю №05/3-85-16 від 21.06.2016р. ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський міський центр зайнятості (надалі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Генеральної прокуратури України (надалі - відповідач) суми виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 28 006,35 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що ним було виплачено ОСОБА_1, останнім місцем роботи якого було Генеральна прокуратура України та який перебував на обліку як безробітний в період з 30.12.2014р. по 17.06.2015р., допомогу по безробіттю у розмірі 28 006,35 грн. В подальшому ОСОБА_1 було поновлено на роботі за рішенням суду, у зв'язку з чим позивач, на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача як з роботодавця вказаної особи 28 006,35 грн. виплаченого матеріального забезпечення.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв'язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю України, що в свою чергу не є умовою для призначення та виплати допомоги по безробіттю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 25.04.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2017р. розгляд справи відкладено до 16.05.2017р.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16 травня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом Генеральної прокуратури України № 2718ц від 01.12.2014р. ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України.

Відповідно до витягу із наказів Святошинського районного центру зайнятості в місті Київ Київського міського центру зайнятості про прийняті рішення по особі ОСОБА_1, наказом № НТ141223 від 23.12.2014р. останньому було надано статус безробітного з 23.12.2014р., за наказом № НТ141230 від 30.12.2014р. ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю та розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 30.12.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом перебування вказаної вище особи на обліку у позивача в період з 30.12.2014р. по 17.06.2015р., позивачем було нараховано та виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю на загальну суму 28 006,35 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями відомостей виплат за видами забезпечення № 20 від 31.01.2015р. на суму 691,51 грн., № 31 від 10.02.2015р. на суму 6 234,81 грн., № 55 від 10.03.2015р. на суму 3 954,35 грн., № 83 від 10.04.2015р. на суму 4 485,28 грн., № 99 від 30.04.2015р. на суму 4 060,00 грн., № 122 від 29.05.2015р. на суму 4 529,51 грн. та № 143 від 30.06.2015р. на суму 4 050,89 грн.

Вказаний розмір виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, що підлягає відшкодуванню роботодавцем також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою-розрахунком позивача № 05-28/2469 від 03.07.2015р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015р. у справі №826/20482/14 визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 2718ц від 01.12.2014р. щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної ним посади, поновлено його на посаді, присуджено до стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2014р. по 15.06.2015р., зобов'язано відповідача вчинити певні дії. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016р. відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015р. у справі №826/20482/14.

Згідно з наказом Генеральної прокуратури України № 1038ц від 18.06.2015р. ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України з 02 грудня 2014 року.

Відповідно до наказу Святошинського районного центру зайнятості в місті Київ Київського міського центру зайнятості № НТ150622 від 22.06.2015р. припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного та припинено виплату йому допомоги по безробіттю.

Посилаючись на ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та вказуючи, що за період перебування на обліку у Київському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю за період з 30.12.2014р. по 17.06.2015р., позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 28 006,35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 4 ст. 35 вказаного Закону, відповідно до яких із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відтак, враховуючи зазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а також те, що розмір позовних вимог підтверджений належними та допустимими доказами у справі, позовні вимоги визнаються судом законними та обґрунтованими.

Суд визнає помилковою позицію відповідача про те, що оскільки ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв'язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю України, наведене не є умовою для призначення та виплати допомоги по безробіттю, з огляду на наступне.

За змістом ст. ст. 4, 6 Закону страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби),особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи-підприємці. Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Таким чином, позивачем було правомірно призначено та виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю.

Інші доводи відповідача, наведені ним у своєму відзиві на позов не визнаються судом законними та обґрунтованими, оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір та правомірність проведених ОСОБА_1 виплат на загальну суму 28 006,35 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/4291/17 підлягають задоволенню у повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає суми виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 28 006,35 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Генеральної прокуратури України (ідентифікаційний код 00034051, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15) на користь Київського міського центру зайнятості (ідентифікаційний код 03491091, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 47 Б) суму виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 28 006,35 грн. (двадцять вісім тисяч шість гривень 35 коп.).

3. Стягнути з Генеральної прокуратури України (ідентифікаційний код 00034051, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15) в дохід Державного бюджету України (за наступними реквізитами отримувач: ГУ ДКСУ у м. Києві, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 3001, код платежу: 22030001) 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.05.2017р.

Суддя С.М. Морозов