РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2795/17 23.05.17 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного

комітету України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний банк України

про визнання недійсним рішення №64

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Ходун В.В. за довіреністю №5 від 23.01.2017 р.;

від відповідача: Портянко О.В. за довіреністю № 5 від 03.01.2017 р.;

від третьої особи: Янко І.О. за довіреністю №18/00011/16515 від 02.03.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Айбокс Банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №64.

Ухвалою суду від 22.02.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.03.2017 р.

01.03.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та відзив.

01.03.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

02.03.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 13.03.2017 р. розгляд справи призначено на 29.03.2017 р.

27.03.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відсутність аналогічного спору.

29.03.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про забезпечення права на справедливий судовий розгляд та клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний банк України.

Ухвалою суду від 29.03.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний банк України, розгляд справи відкладено на 10.04.2017 р.

10.04.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.04.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.05.2017 р.

03.05.2017 р. через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 11.05.2017 р. представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 11.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 23.05.2017 р.

Представник позивача у судовому засіданні 23.05.2017 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи залишила вирішення спору на розсуд суду.

У судовому засіданні 23.05.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Антимонопольного комітету України (відповідач) від 22.12.2016 р. № 64 визнано дії Публічного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (позивач) порушеннями, передбаченими пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації на вимоги голови Київського обласного територіального відділення від 11.07.2016 р. № 02-07/2391 у встановлені ним строки. За зазначене порушення на позивача накладено штраф у розмірі 41 300,00 гривень.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, просить суд визнати його недійсним, посилаючись на те, що висновок Комітету про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі статей 3, 17, 22 та 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", позивачу було направлено вимогу про надання інформації.

У відповідь на вказану вимогу позивач направив Антимонопольному комітету України листа від 20.07.2016 р. № 1438/051-б/б-01, яким відмовив у виконанні вимоги Комітету, посилаючись на те, що така вимога за своєю формою та змістом не відповідає вимогам статті 62 "Про банки і банківську діяльність"; за порушення порядку розкриття та використання банківської таємниці Банк несе відповідальність.

Таким чином, позивач вважає, що надав мотивоване повідомлення про неможливість надання документів, у зв'язку з чим рішення відповідача від 22.12.2016 р. № 65 являється незаконним та підлягає визнанню недійсним.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України (ч. 7 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

За правилами ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; призначати експертизу та експерта з числа осіб, які володіють необхідними знаннями для надання експертного висновку; тощо.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" зазначено, що у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань. Там же зазначено, що судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Антимонопольного комітету України має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Положеннями ст. ст. 22, 221 Закону "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що вимоги державного уповноваженого Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання у визначені ним строки; суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Згідно з пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" неподання інформації Комітету у встановлені органами Комітету строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд відзначає, Антимонопольний комітет України правомірно дійшов висновку про те, що позивач, не подавши інформацію на вимоги Комітету у встановлені ним строки, вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які передбачені пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність", інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Відповідно до п.3 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу;

Частиною 2 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна:

1) бути викладена на бланку державного органу встановленої форми;

2) бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою;

3) містити передбачені цим Законом підстави для отримання цієї інформації;

4) містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Антимонопольного комітету України про надання інформації, що містить банківську таємницю, відповідала усім приписам частини 2 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Таким чином, оскільки Комітет у межах наданих йому повноважень мав право витребувати у Публічного акціонерного товариства "Айбокс Банк" відповідну інформацію, необхідну для розгляду звернення Національного антикорупційного бюро України від 10.03.2016р. № 043-076/5743, яка являється банківською таємницею , а позивач, у свою чергу, зобов'язаний був надати запитувану інформацію у встановлені строки і невиконання розпоряджень, рішень і вимог голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про антимонопольний комітет України", тягне за собою передбачену законом відповідальність, а ПАТ "Айбокс Банк" зазначені вимоги не виконало.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладається штраф у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд погоджується з твердженнями відповідача щодо правомірності прийняття рішення від 22.12.2016 р. № 64; при прийнятті оскаржуваного рішення Комітет діяв у межах власних повноважень, у порядку та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та являються обґрунтованими.

Твердження позивача про те, що Комітетом вже приймалось рішення щодо Банку з тих же підстав, не приймаються судом до уваги, оскільки кожне окреме порушення (кожне ненадання інформації на вимогу Комітету, навіть якщо такі вимоги ідентичні), становить окреме правопорушення.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача про те, що ним виконувались вказівки Національного банку України (роз'яснення щодо розкриття банківської таємниці, відповідно до якого розкриття інформації у більшому обсязі, ніж передбачено ст. 62 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" можливо тільки за рішенням суду), оскільки такі роз'яснення не мають вищої юридичної сили відносно Законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про Антимонопольний комітет України".

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Айбокс Банк" до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №64.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 26.05.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна