УХВАЛА

23.05.2017Справа № 910/26054/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ,

на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2015

у справі № 910/26054/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор-Інвест, ЛТД», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, м. Запоріжжя,

про стягнення 16 377,87 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача (скаржника) - Деревецький В.В. (довіреність від 11.01.2017 № 22/18);

третьої особи - не з'явилися;

Відділу - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/26054/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор-Інвест, ЛТД» (далі - Товариство) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - Компанія) про стягнення страхового відшкодування 16 377,87 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 № 910/26054/15 та постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2016 № 910/26054/15 рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін, а апеляційну та касаційні скарги - без задоволення.

06.05.2016 Господарським судом міста Києва на виконання рішення суду видано наказ № 910/26054/15.

12.04.2017 від Компанії надійшла скарга на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Відділ) з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2015, яка мотивована тим, що: 06.04.2017 представником Компанії було отримано нарочно постанови ВП № 51383110 державного виконавця Відділу Бондаренко О.С. від 24.02.2017 про:

- стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 186,28 грн.;

- стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 1 759,59 грн.;

- закінчення виконавчого провадження.

Проте, Компанією на виконання постанови Відділу від 10.06.2016 № 51383110 вже було сплачено грошові кошти в повному обсязі, про що 30.06.2016 Компанія повідомила Відділ своєю заявою про закінчення виконавчого провадження; однак, державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження лише 24.02.2017, що є порушенням чинного законодавства України.

Отже, Компанією було належним чином виконано постанову Відділу від 10.06.2016 ВП № 51383110 у зв'язку з цим Компанія просить суд:

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2017 ВП № 51383110;

- скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 24.02.2017 ВП № 51383110;

- визнати неправомірним та скасувати пункт 2 постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.02.2017 ВП № 51383110 щодо виведення в окремі виконавчі провадження постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 розгляд скарги було призначено на 23.05.2017.

У судовому засіданні 23.05.2017 представник Компанії надав пояснення по суті скарги та просив її задовольнити повністю.

Представники позивача, третьої особи та Відділу у судове засідання 23.05.2017 не з'явилися; про причини неявки суд не повідомили; були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду скарги, проаналізувавши встановлені фактичні обставини в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про задоволення скарги з огляду на таке.

Відповідно до першої частини статті 1212 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець.

При розгляді скарги судом встановлено таке.

30.05.2016 Товариство подало Відділу заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 у справі № 910/26054/15.

10.06.2016 державним виконавцем Відділу Бондаренко О.С. за результатами розгляду вказаної заяви винесено постанову ВП № 51383110 про відкриття виконавчого провадження.

Стягувач зазначив у поясненнях, що так і не отримав примірник вказаної постанови.

У свою чергу, боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження дише 23.06.2016.

24.06.2016 Компанія надіслала Відділу заяву про відкладення провадження виконавчих дій та поновлення строку для добровільного виконання рішення.

29.06.2016 боржник добровільно виконав рішення суду та сплатив на реквізити Відділу грошові кошти у сумі 17 595,87 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 29.06.2016 № 250 986 на суму 16 377,87 грн.; від 29.06.2016 № 250 839 на суму 1 218 грн.

30.06.2016 Компанія звернулася до Відділу із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Слід зазначити, що 22.05.2017 до суду від Відділу надійшла постанова від 24.02.2017 ВП № 51383110 про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним виконання рішення суду та вказано про те, що постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження виведено в окреме провадження.

Разом з тим, вказана постанова не містить ні дати сплати відповідачем грошових коштів на виконання рішення суду, ані дати подальшого перерахування вказаних коштів стягувачу (Товариству).

Крім того, 24.02.2017 державним виконавцем були винесені постанови ВП № 51383110 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Частиною першою, другою та п'ятою статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Закону, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виконання рішення суду) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3 1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із частиною третьою статті 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 42 Закону передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Оскільки, боржник самостійно виконав судове рішення, державний виконавець документально не підтвердив здійснення виконавчих дій та витрат на їх проведення, то підстав для стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчого провадження немає.

В абзаці третьому пункту 9.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (далі - Постанова № 9) вказано, що якщо ж обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

У пункті 9.13 Постанови № 9 зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на викладене, скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 1212 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

За таких обставин, керуючись статтями 86, 1212 ГПК України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 у справі № 910/26054/15 задовольнити.

2. Визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко О.С. незаконними.

3. Визнати недійсними постанови від 24.02.2017 ВП № 51383110 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

4. Визнати недійсним пункт 2 постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.02.2017 ВП № 51383110 щодо виведення в окремі виконавчі провадження постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

5. Копію ухвали надіслати позивачу, третій особі та Подільському районному відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Суддя І.Д. Курдельчук