ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.05.2017 Справа № 920/67/13

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми,

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

м. Суми,

про зобов'язання вчинити певні дії,

Головуючий суддя Котельницька В.Л.

Судді: Костенко Л.А.

Яковенко В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Турченко С. П. (адвокат - свідоцтво № 3432/10 від 20.09.2007)

від відповідача: ОСОБА_6 (довіреність від 11.05.2017 № 505)

експерт: Менін А.І. (свідоцтво № 1753 від 20.11.2015)

Суть спору: позивач, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог, просив суд зобов`язати відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, загальною площею 1712,4 м.кв., відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8 50/50 згідно до акту від 23.05.2008, шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням господарського суду Сумської області від 14.09.2015 у справі № 920/67/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015, позов задоволено; зобов'язано відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, загальною площею 1712,4 м.кв., відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8 50/50 згідно до акту від 23.05.2008 шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1147,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 у справі № 920/67/13 рішення господарського суду Сумської області від 14.09.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Позивач подав заяву (вх. № 5563 від 13.06.2016), в якій уточнює свої позовні вимоги та просить суд зобов'язати відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1 загальною площею 1 712,4 м. кв., з розподілом часток співвласників ОСОБА_2 - 50 відсотків та ОСОБА_8 - 50 відсотків.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 05.07.2016 у справі № 920/67/13 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Сумському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С.Бокаріуса.

У зв'язку з призначенням судової експертизи провадження у справі № 920/67/13 було зупинено, а матеріали справи для проведення експертизи надіслані Сумському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С.Бокаріуса 07.07.2016.

16.09.2016 на адресу суду разом із матеріалами справи № 920/67/13 надійшло повідомлення № 610 від 12.09.2016 Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, згідно з яким експерт повідомляє про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи у зв'язку з несплатою та незабезпеченням доступу до об'єкта обстеження.

19.09.2016 ухвалою Господарського суду Сумської області провадження у справі № 920/67/13 поновлено.

19.10.2016 ухвалою Господарського суду Сумської області доручено проведення призначеної ухвалою господарського суду Сумської області від 05.07.2016 у справі № 920/67/13 судової будівельно-технічної експертизи судовому експерту Меніну Андрію Івановичу (свідоцтво № 1753 від 20.11.2015) та зупинено провадження у даній справі.

25.04.2017 від судового експерта Меніна А.І. до суду надійшли матеріали справи № 920/67/13 разом із висновком від 10.04.2017 № 23 судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.04.2017 провадження у справі № 920/67/13 поновлено та призначено до розгляду на 11.05.2017.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, висновок експерта вважає необґрунтованим та заперечує проти прийняття його судом до уваги при вирішенні спору. Також представником останнього було подано клопотання № б/н від 10.05.2017 про виклик судового експерта у судове засідання.

Судовою ухвалою від 11.05.2017 дане клопотання представника позивача було задоволено, викликано у судове засідання судового експерта Меніна Андрія Івановича.

Викликаний у судове засідання експерти прибув на виклик суду та надав у судовому засіданні пояснення щодо проведених ним досліджень та встановлених фактів.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи та додатково подані сторонами документи, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2004 між сторонами укладено договір про спільне фінансування будівельних робіт (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого сторони зобов'язувались спільно фінансувати проведення будівельних робіт нежитлового приміщення, розташованого адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язаний компенсувати позивачу 50 % понесених витрат.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що дії по забезпеченню будівництва вчиняються відповідачем від свого імені, але також в інтересах позивача.

Відповідно до підпункту 2.1.6 пункту 2.1 договору на відповідача було покладено обов'язок організувати проведення робочої та державної комісії по введенню об'єкта в експлуатацію.

На виконання умов укладеного договору в період з лютого 2005 року по грудень 2007 року позивачем та відповідачем в порядку, встановленому діючим на той час законодавством, було здійснено будівництво нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 між будинками по АДРЕСА_1, що підтверджується актом від 23.05.2008, який підписано та скріплено печатками сторін, але відповідач, на думку позивача, ухилився та не виконав свого обов'язку за договором, передбаченого пунктом 2.1.6 договору, а саме, не вчинив дії по введенню в експлуатацію нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1; по реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення у відповідності до вимог діючого законодавства.

Обґрунтовуючи зазначеними обставинами свої вимоги, позивач у січні 2013 року звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, у якому просив суд зобов`язати відповідача здійснити дії по введенню в експлуатацію нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, між АДРЕСА_1, відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників 50/50 згідно до акту від 23.05.2008.

Заявою від 22.01.2013 позивач доповнив позовну вимогу та просив суд зобов`язати відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, загальною площею 1712,4 м2, відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8 50/50 згідно до акту від 23.05.2008, шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Рішення господарського суду від 14.09.2015 у даній справі вимоги позивача були задоволені у повному обсязі та зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, загальною площею 1712,4 м2, відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників ОСОБА_2 (40000, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ФОП ОСОБА_8 (40000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 50/50 згідно до акту від 23.05.2008, шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 вищезазначене рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду України рішення судів попередніх інстанцій скасовано та справу направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області. У постанові суду касаційної інстанції, зокрема, зазначено, що при розгляді справи суди не врахували, що вчинення дій стосовно введення в експлуатацію нежитлового приміщення відповідачем не передбачено умовами укладеного між сторонами у справі договору про спільне фінансування будівельних робіт, а також судами не встановлено факту того, що будівництво оспорюваного об'єкта завершено на 100%.

Відповідно до частини 1 ст. 112-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У ході нового розгляду даної справи позивач заявою (вх. № 5563) від 13.06.2016 змінив свої позовні вимоги (і така зміна прийнята судом) та просить суд зобов'язати відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1 загальною площею 1 712,4 м. кв., з розподілом часток співвласників ОСОБА_2 - 50 відсотків та ОСОБА_8 - 50 відсотків.

При цьому, як доказ 100-відсткового завершення будівництва та можливості поетапного введення в експлуатацію спірного об'єкта нерухомого майна, позивачем був поданий для долучення до матеріалів справи Експертний висновок будівельно-технічного дослідження № 881 від 27.05.2016. згідно висновків даного дослідження визначено, що ступінь готовності нежитлових приміщень автосалону літ «А-ІІІ», розташованих за адресою: АДРЕСА_1, б/н складає: на першому поверсі - 100%, на другому та третьому - 88,4% огорожі №№ 1, 2 - 100%, а також зазначено про можливість введення даного об'єкта в експлуатацію у два етапи.

У зв'язку із сумнівами у достовірності досліджень, проведених за зверненням позивача, відповідачем було подане до суду клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення ступеня готовності об'єкта незавершеного будівництва, розташованого по АДРЕСА_1.

Враховуючи наявність у матеріалах справи різної інформації стосовно будівельної готовності спірного об'єкта, судом було задоволено вищезазначене клопотання відповідача та відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Сумському відділенню Харківського НДІ судових експертиз ім. заслуженого професора М.С.Бокаріуса; на вирішення експертизи поставлено наступне питання: Який ступінь будівельної готовності об'єкта - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, загальною площею 1712,4 м2?

Однак, судом було отримане повідомлення від 12.09.2016 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи № 610 у справі № 920/67/13 у зв'язку з неоплатою відповідачем рахунку, наданого експертною установою за проведення експертизи та незабезпечення доступу до об'єкта дослідження.

З огляду на вказані обставини господарським судом Сумської області 19.10.2016 було винесено ухвалу, якою доручено проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної судом 05.07.2016, судовому експерту Меніну Андрію Івановичу. Представники сторін, і позивача і відповідача, присутні у судовому засіданні, яке відбулось 19.10.2016, не доповнювали та не уточнювали питання, поставлене судом на вирішення експертизи.

25.04.2017 до господарського суду надійшов висновок № 23 експерта Меніна А.І. у справі № 920/67/13., складений за наслідками проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно даного висновку та усних пояснень експерта, наданих в судовому засіданні, дослідження проводилось методом візуально-інструментального обстеження нежитлового приміщення, яке є предметом спору у даній справі, результати обстеження співставлялись з представленою технічною документацією.

При проведенні дослідження експертом були використані наступні нормативно-правові акти: Закон України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25.02.1994, Інструкція про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3505/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 07.09.2015 № 1659/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 р. за № 1431/20169, Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), Методика «Організація проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах», розроблена Київським НДІСЕ Міністерства юстиції України, код 10.6.02 від 05.09.2009, Збірник укрупнених показників вартості відтворення функціональних об'єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (Додаток до п. 2 наказу Фонду державного майна України та Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23.12.2004 за N 2929/227), Методичні вказівки по визначенню вартості незавершених будівництвом об'єктів, що підлягають приватизації, затверджені Наказом Фонду державного майна України, Міністерства України у справах будівництва і архітектури №538/214 від 03.12.1993, Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна» затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 28.10.2004.

З висновку експерта вбачається, що відповідно до даних технічного паспорта, складеного 23.11.2009 та результатів проведеного обстеження на земельній ділянці розташована нежитлова будівля до складу якої входять: Автосалон літ. «А-ІІІ»; Пожежний вихід «а-ІІІ»; Підвал «П/д».

Автосалон літ. «А-ІІІ» з пожежним виходом «а-ІІІ» та підвалом «п/д» налічує в своєму складі 27 приміщення, розташовані на трьох надземних поверхах і одному підземному, загальною площею 1712,4 м2. Зовнішні стіни виконані із газосилікатних блоків з облицюванням керамічною цеглою та послідуючим частковим оздобленням (головного і ? лівого бокового фасаду) пластиковими панелями тину «сайдинг», матеріал перекриття 1 і 2 поверхів - залізобетонні плити, 3 поверху - дерево, матеріал конструкцій даху - дерево, матеріал покрівлі - азбестоцементні листи, заповнення прорізів - металопластикові віконні та дверні блоки, на першому поверсі встановлені зовнішні алюмінієві вхідні двері, в підвальних приміщеннях таі приміщені №6 зовнішні металеві дверні блоки. На момент проведення обстеження, система опалення в будівлі не влаштована. Будівля приєднана до інженерних комунікацій: водопостачання, водовідведення, електропостачання та газопостачання.

Технічні характеристики об'єкта: рік побудови - 2007; тип будинку - цегляний; група капітальності - ІІ; нормативний термін служби (років) - не менш 50.

За визначеннями пункту 2 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» досліджуваний об'єкт характеризується як об'єкт незавершеного будівництва - будівля, споруда або передавальний пристрій, який фактично не експлуатується внаслідок того, що перебуває у недобудованому стані.

За наслідками проведених досліджень та розрахунків експертом визначений ступінь готовності конструктивних елементів будинку, який є об'єктом дослідження. Так, встановлено, що фундаменти виконані в повному обсязі (100% готовності); стіни та перегородки виконані в повному обсязі (100% готовності); перекриття й покриття виконані в повному обсязі (100% готовності); покрівля виконана в повному обсязі (100% готовності); підлоги - на 2-му поверсі часткова, а на 3-му поверсі повністю не влаштоване чистове покриття підлог (77% готовності); прорізи - на 2-му поверсі частково, а на 3-му - повністю (за винятком одного блоку) не встановлені внутрішні дверні блоки (80% готовності); опоряджувальні роботи - на 2-му поверсі на 50% площі не завершені оздоблювальні роботи, на 3-му поверсі повністю роботи не проведені (50% готовності); електротехнічні та санітарно-технічні роботи - на 2-му поверсі не встановлено 80% освітлювальних приладів, на 3-му поверсі електротехнічні роботи не виконані. В будівлі не встановлені санітарно-технічні прилади, радіатори опалення (60% готовності); інші роботи - ганок та приямки потребують ремонту, сходові клітини недобудовані - частково відсутні елементи сходів, не влаштовано огородження, не виконано оздоблення (50% готовності).

Виходячи з проведених розрахунків, на момент проведення обстеження експертом визначено, що ступінь готовності нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, загального площею 1712,4 м2 становить 84%.

Представник позивача заперечував проти прийняття судом до уваги висновків експерта, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що потребують роз'яснень. Зокрема, представник позивача зазначав, що ним був поданий суду експертний висновок № 881 від 27.05.2016, яким підтверджено, що ступінь готовності спірного нежитлового приміщення становить 100% та вказано на можливість поетапного введення спірної будівлі в експлуатацію.

Викликаний у судове засідання експерт Менін А.І. надав суду усні пояснення стосовно проведеного ним обстеження та результатів, відображених у висновку № 23 судової будівельно-технічної експертизи від 10.04.2017. Експерт категорично заперечував можливість поетапного введення в експлуатацію нежитлових будівель, таких як спірний об'єкт нерухомості, з посиланням на відповідні нормативно-правові акти. Доказів (відповідної технічної документації, затвердженої в установленому законодавством порядку), які б свідчили про можливість поетапного введення в експлуатацію спірного нежитлового приміщення, позивачем в ході розгляду справи надано не було.

Суд критично відноситься до експертного висновку № 881 від 27.05.2016, наданого позивачем, оскільки відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам.

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» передбачено, що у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. У разі необхідності господарський суд може зобов'язати судового експерта з'явитися в судове засідання на виклик суду, дати додаткові роз'яснення щодо поданого ним висновку, поставити йому усні питання, а також зобов'язати його відповісти на усні питання сторін у справі.

Судовий експерт, викликаний судом для надання пояснень, підтвердив, що у ході експертного дослідження ним був встановлений факт того, що спірний об'єкт є об'єктом незавершеного будівництва, ступінь готовності якого становить 84 %, а також наголосив на недопустимості поетапного введення в експлуатацію об'єктів нерухомості такого виду (нежитлового приміщення - автосалону).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 зазначеної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими зокрема можуть бути: визнання права; примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права.

Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Надзвичайно важливе значення має необхідність належного з'ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб (Узагальнення судової практики Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України»).

Примусове виконання обов'язку в натурі як спосіб захисту застосовується в зобов'язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов'язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов'язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов'язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов'язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором.

Згідно із ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

З аналізу чинного законодавства, а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи N 6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10) вбачається, що майнові права поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами є об'єктами цивільного обороту.

До майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпоряджання майном, право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно (Узагальнення судової практики Верховного Суду України «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ»).

Згідно з нормами чинного законодавства, зокрема положеннями статей 182, 331, 334 ЦК України, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об'єкта нерухомості є державна реєстрація прав на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Підключення закінченого будівництвом об'єкта, прийнятого в експлуатацію, до інженерних мереж здійснюється протягом десяти днів з дня відповідного звернення замовника до осіб, які є власниками відповідних елементів інженерної інфраструктури або здійснюють їх експлуатацію.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461. Цей Порядок визначає механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - об'єкти).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Пунктами 8-10 зазначеного Порядку визначено, що проектною документацією можуть бути визначені черги та/або пускові комплекси, кожен з яких може бути прийнятий в експлуатацію окремо. При цьому черга та/або пусковий комплекс повинні відповідати вимогам щодо його безпечної експлуатації. На об'єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами роботи, а також змонтоване і випробуване обладнання.

Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката (пункт 11 Порядку).

В ході розгляду справи судом було встановлено, що ступінь готовності нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1, загального площею 1712,4 м2 становить 84%.

Відповідно до вищенаведених положень діючого законодавства прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва здійснюється у визначеному порядку уповноваженими органами державного архітектурно-будівельного контролю, а не забудовником.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 43 вищезазначеного Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені положення господарського процесуального законодавства та позицію Вищого господарського суду України стосовно прийняття судом висновку експерта чи спеціаліста, виконаного за заявою сторони, суд покладає в основу висновків по справі висновок № 23 судової будівельно-технічної експертизи від 10.04.2017 та відхиляє експертний висновок будівельно-технічного дослідження № 881 від 27.05.2016, наданий представником позивача.

Тим більше, суд зауважує, що у разі незгоди з висновками експертної установи, сторона, що не згодна з такими висновками (у даній справі - позивач), не була позбавлена можливості подати до суду клопотання про призначення додаткової чи повторної судової експертизи, однак представник позивача з моменту поновлення провадження у справі - 26.04.2017 до прийняття рішення у справі з відповідним клопотанням до суду не звертався.

Враховуючи, що висновком судового експерта встановлено, що спірне нежитлове приміщення має ступінь готовності 84%, даний об'єкт незавершеного будівництва не може бути прийнятий в експлуатацію відповідно до закону.

До того ж, законодавством чітко визначені уповноважені органи, які здійснюють дії по прийняттю в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Таким чином, вимога позивача стосовно зобов'язання відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між будинками по АДРЕСА_1 загальною площею 1 712,4 м. кв., з розподілом часток співвласників ОСОБА_2 - 50 відсотків та ОСОБА_8 - 50 відсотків, не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті суми судового збору суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити.

Повне рішення складено 29.05.2017.

Головуючий суддя В.Л.Котельницька

Судді: Л.А.Костенко

В.В.Яковенко