ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" травня 2017 р.справа № 916/4530/15

Господарський суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петренко Н.Д.

судді Желєзна С.П. та Смелянець Г.Є.

за участю секретаря Воровіної Т.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 916/4530/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 131764,99 грн.

та за зустрічним позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсним договору оренди

За участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1: ОСОБА_3, довіреність у матеріалах справи (т.1, а.с.57);

від ФОП ОСОБА_2: ОСОБА_4, довіреність у матеріалах справи (т.1, а.с. 58).

СУТЬ СПОРУ: позивач по справі - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1.) 10.11.2015 звернувся до суду з позовом (т.1, а.с. 3-6) до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2) з вимогами про стягнення заборгованості по договору оренди від 01.09.2012 у розмірі 5756,50 дол. США, що становить 130154,46 грн. за курсом НБУ за 1 дол. США на 22.10.2015.

28.01.2017 позивачем по справі надані уточненнями позовних вимог (вх. № 2-369/17 від 28.01.2017, т.2, а.с. 36-37), згідно яких він просив суд стягнути з відповідача - ФОП ОСОБА_2 заборгованість по договору оренди б/н від 01.09.2012 у розмірі 5501,67 дол. США, що еквівалентно 131764,99 грн. за курсом продажу АТ „Укрсиббанк" відповідно до п. 4.1. договору оренди б/н від 01.09.2012.

12.11.2015 суддею господарського суду Літвіновим С.В. порушено провадження по справі № 916/4530/15.

У відзиві ФОП ОСОБА_2 проти позову заперечував (т.1, а.с. 27-31).

26.11.2016 через канцелярію суду ФОП ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди від 01.09.2012 із застосуванням наслідків недійсності правочину в порядку ч. 1 ст. 216 та 1212 Цивільного кодексу України (т.1, а.с.43-18).

27.11.2015 ухвалю господарського суду (суддею Літвіновим С.В.) подану ФОП ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 916/4530/15 (т.1, а.с. 41).

Під час розгляду справи представником ФОП ОСОБА_1 заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, яке судом було задоволено.

25.01.2016 ухвалою господарського суду Одеської області в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України призначено по справі № 916/4530/15 призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлені наступні питання: чи виконано підпис у додатковій угоди № 2 до договору оренди б/н від 01.09.2012, укладеній 01.10.2014, видатковому касовому оренді від 30.09.2012, видатковому касовому ордері від 30.10.2012, видатковому касовому ордері від 30.11.2012, видатковому касовому ордері від 30.12.2012, видатковому касовому ордері від 30.01.2013, видатковому касовому ордері від 28.02.2013, видатковому касовому ордері від 31.03.2013 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від якого їх іншою особою? У зв'язку з проведенням судової експертизи в порядку ст. 79 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупинено.

16.02.2016 представником ФОП ОСОБА_2 через канцелярію суду (вх. № 2-803/16) надано заяву про відвід судді Літвінова С.В. та призначення справи до колегіального слухання (т.1, а.с. 136-139).

23.02.2016 до господарського суду Одеської області надійшло клопотання Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання згоди на початок вивчення матеріалів та послідуюче виконання судової експертизи у травні 2016 року.

23.03.2016 ухвалами господарського суду провадження по справі № 916/4530/15 було поновлено для розгляду клопотання експерта про надання згоди на продовження терміну проведення судової почеркознавчої експертизи, справу № 916/4530/15 в прядку ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України призначено до колегіального слухання.

Згідно протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів на підставі розпорядження керівника апарату суду № 414 від 23.03.2016 справу 916/4530/15 призначено до колегіального слухання у складі колегії суддів: головуючий суддя - Літвінов С.В., судді Малярчук І.А. та Нікіфорчук М.І.

24.03.2016 ухвалою суду справу № 916/4530/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Літвінов С.В., судді Малярчук І.А. та Нікіфорчук М.І. з призначенням розгляду справи на 06.05.2016.

06.05.2016 ухвалою колегії суддів у складі: головуючий суддя Літвінов С.В., судді Малярчук І.А. та Нікіфорчук М.І. відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача по первісному позову (позивача по зустрічному позову) від 16.02.2016 про відвід судді Літвінова С.В. від розгляду справи № 916/4530/15 через відсутність обставин передбачених ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Також 06.05.2016 ухвалою суду надано згоду на проведення призначеної по справі судової почеркознавчої експертизи у травні 2016 року та зупинено провадження по справі № 916/4530/15.

На виконання клопотання експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 від 31.05.2016 про надання оригіналів досліджуваних документів, вільних та експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 судом ухвалою від 08.07.2016 призначено розгляд справи на 14.07.2016 о 12:40.

14.07.2016 ухвалою суду на виконання клопотання експерта надані оригінали досліджуваних документів, вільні та експериментальні зразки підписів ОСОБА_1, провадження у справі № 916/4530/15 зупинено.

14.12.2016 через канцелярію суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи № 519 від 02.12.2016 за матеріалами справи № 916/4530/15 (а.с. 228-232).

16.12.2016 на підставі розпорядження керівника апарату № 996 відповідно до п. 2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду п. 9.7. рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол № 17-4/2016 від 21-22.04.2016), у зв'язку з перебуванням члена колегії Никифорчука М.І. з 09.11.2016 на лікарняному на підставі службової записки головуючого судді Літвінова С.В. у зв'язку з необхідністю призначення справи до розгляду, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/4530/15 для внесення змін до складу колегії суддів.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.12.2016 у справі 916/4530/15 замінено члена колегії суддю Никифорчука М.І. на суддю Смелянець Г.Є.

20.12.2016 ухвалою суду справу № 916/4530/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Літвінов С.В., судді Малярчук І.А. та Смелянець Г.Є. з призначенням розгляду справи на 25.01.2017 о 14:30.

16.01.2017 через канцелярію суду (вх. № 780/17) від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ФОП ОСОБА_2 надійшла заява про відвід судді Малярчук І.А.

18.01.2017 через канцелярію суду від представника ФОП ОСОБА_2 надійшла заява про витребування доказів в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України з Держлікслужби України і від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ФОП ОСОБА_1 документів, які були надані ФОП ОСОБА_1 для отримання ліцензії на здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами в аптеці № 1 Лотос у АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 14-16).

ФОП ОСОБА_1 - позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) проти зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві (т.2, а.с. 23-27).

28.01.2016 представником ФОП ОСОБА_1 - позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої ФОП ОСОБА_1 просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 заборгованість по договору оренди б/н від 01.09.2012 у розмірі 5501,67 доларів США, що еквівалентно 131764,99 грн. за курсом продажу АТ «Укрсиббанк» відповідно до п. 4.1. договору оренди, витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи та судовий збір (т.2, а.с. 36-37).

06.02.2017 на підставі розпорядження керівника апарату № 92 відповідно до п.п. 2.3.49., 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду п. 4.2.6. рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол № 17-9/2016 від 20-26.04.2016), у зв'язку з перебуванням головуючого судді Літвінова С.В. з 24.01.2017 на тривалому лікарняному, що може мати наслідком порушення строку розгляду справи, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/4530/15 для заміни головуючого судді.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2017 у справі 916/4530/15 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Петренко Н.Д., судді Малярчук І.А. та Смелянець Г.Є.

06.02.2017 ухвалою суду справу № 916/4530/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Петренко Н.Д., судді Малярчук І.А. та Смелянець Г.Є. з призначенням розгляду справи на 01.03.2017 о 14:30.

15.02.2017 ухвалою суду у справі № 916/4530/15 в порядку ст. 89 Господарського процесуального кодексу України виправлено описку в резолютивній частині ухвали господарського суду Одеської області від 06.02.2016 про прийняття справи до колегіального слухання, вказавши вірну дату судового засідання - 02.03.2017 на 14:30.

02.03.2017 на підставі розпорядження керівника апарату № 279 відповідно до п. 2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду п. 9.7. рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол № 17-01/2017 від 07.02.2017), у зв'язку з перебуванням члена колегії судді Малярчук І.А. з 02.03.2017 у відпустці, з метою недопущення порушення строків розгляду справи призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/4530/15 для внесення змін до складу колегії.

Згідно протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 02.03.2017 у справі 916/4530/15 замінено члена колегії суддю Малярчук І.А. на суддю Желєзну С.П.

06.03.2017 ухвалою господарського суду Одеської області справу № 916/4530/15 прийнято до колегіального слухання у складі колегії суддів: головуючий суддя Петренко Н.Д., судді Желєзна С.П. та Смелянець Г.Є. з призначенням розгляду справи на 28.03.2017 о 11:00.

Колегія суддів відмовила ФОП ОСОБА_2 у задоволенні клопотання від 18.01.2017 про витребування від Держлікслужби в Одеській області документів, наданих ФОП ОСОБА_1 у цю службу, на підставі яких йому ліцензія на роздрібну торгівлю лікарськими засобами в аптеці в аптеці № 1 Лотос у АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 14-16) у зв'язку з достатністю належних та допустимих доказів в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, викладені в заяві від 28.01.2017 (вх. № 2-369/17, т.2, а.с. 36-37).

Розглядом матеріалів справи встановлено:

- обґрунтовуючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 (орендодавець, позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним) посилається на те, що 01.09.2012 між ним та ФОП ОСОБА_2 (орендар, відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним) був укладений договір оренди б/н, згідно умов якого орендодавець зобов'язався надати орендарю в тимчасове платне користування частину приміщення АДРЕСА_1 площею 86 кв.м. (п. 1.2.) на строк з 01.09.2012 по 20.08.2015 з можливістю подовження на підставі додаткової угоди (п. 3.1.).

Орендодавець вказав, що майнові права на вказане приміщення належали йому на підставі договору позички (п. 1.3.).

Приміщення надається в оренду з метою використання згідно діючого законодавства (п. 1.4.).

Сторони погодили, що розмір орендної плати становить суму, еквівалентну 505 доларів США за місяць; розрахунки здійснюються в національній валюті України -гривні за курсом продажу валюти АТ «УкрСиббанку» на день здійснення платежу (п. 4.1.). Орендна плата виплачується не пізніше 15 числа поточного місяця (п. 4.2.). Сторони визначили, що комунальні платежі в орендну плату не входять, орендар їх сплачує у повному обсязі у строк до 20 числа місяця, який слідує за звітним (п. 4.3.).

Відповідними умовами договору сторони погодили взаємні права та обов'язки (розділи 5, 6). Порядок повернення орендованого приміщення (розділ 7), вказали підстави припинення договору (розділ 8), порядок вирішення спорів (розділ 9), особливі умови (розділ 10).

На виконання положень п. 2.1. договору сторони підписали акт приймання-передачі від 01.09.2012, згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в користування частину приміщення площею 81,0 кв.м. квартири АДРЕСА_1. Претензій та зауважень сторони не мали (т.1, а.с. 18).

01.04.2014 сторонами було підписано додаткове погодження до договору оренди від 01.09.2012 (додаток до договору оренди від 01.09.2012), згідно умов якого розділ 4 договору було доповнено пунктами 4.6. та 4.7. наступного змісту «за домовленістю сторін сума орендної плати за період з 01.04.2014 і до 01.10.2014 становить 4000,00 грн. у місяць (п. 4.6.)» та «з 01.10.2014 орендна плата розраховується на умовах п. 4.1. договору (п. 4.7.)».

ФОП ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що майнові права на передане ним в оренду приміщення отримав згідно договору позички від 30.08.2012, укладеного ним з ФОП ОСОБА_6, згідно умов п. 1.1. якого позичкодавець (ОСОБА_6.) надала в безоплатне тимчасове користування користувачу (ОСОБА_1.) частину приміщення (майна) квартири АДРЕСА_1 площею 86,0 кв.м. на строк до 30.08.2015 (п. 1.1.).

Сторони визначили, що право передачі майна у позичку належить позичкодавцю на підставі права власності (п. 1.2. договору позички).

Положеннями розділу 2 договору сторони визначили взаємні права та обов'язки, зокрема, що користувач має право передавати в найм (оренду) майно на свій розсуд без погодження позичкодавця (п.п. а) п. 2.3.).

На виконання п. 1.4. договору 30.08.2012 позички між сторонами був підписаний акт приймання-передачі майна (додаток №1).

З посиланням на належне виконання всіх зобов'язань за договором оренди від 01.09.2012 орендодавець - ФОП ОСОБА_1 вказує на неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 договірних зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 22.10.2015 у розмірі 5501,67 доларів США, що еквівалентно 131764,99 грн. за курсом продажу АТ «Укрсиббанк» відповідно до п. 4.1. договору оренди (розрахунок позовних вимог додано до позову та конкретизовано в уточненнях).

З посиланням на положення ст.ст. 11, 525,526, 530, 629, 759, 762, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 283, 286 Господарського кодексу України просить задовольнити заявлені уточнені вимоги.

Відповідач за первісним позовом - ФОП ОСОБА_2 з заявленими вимогами не погодився. У відзиві на позов вказував, що ФОП ОСОБА_1 при укладенні договору оренди б/н від 01.09.2012 ввів його в оману, оскільки підписував такий договір як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець. Позичкодавець за договором позички ОСОБА_6 є фізичною особою, власником житлової квартири АДРЕСА_1 площею 860,00 кв.м., а не фізичною особою-підприємцем. На думку позивача ФОП ОСОБА_2 вказане свідчить, що договір оренди від 01.09.2012 був укладений ФОП ОСОБА_1 без належних у нього повноважень, тобто без наявності майнових прав орендодавця, а значить всупереч положенням законодавства України, є фактично нікчемним і має бути визнаним судом недійсним з моменту його укладення. Звертав увагу на безпідставне покладення на орендаря обов'язку оплачувати комунальні послуги за все житлове приміщення, а не лише його орендовану частку 86,0 кв.м.; що належна ОСОБА_6 4-х кімнатна квартира у АДРЕСА_1 є приватним житловим фондом і її цільовим призначенням є використання у якості житла, що було приховано від відповідача всупереч вимогам п. 2.2. договору позички від 30.08.2012. Враховуючи, що загальна площа цієї квартири становить 120,7 к.м., житлова 87,0 кв.м., підсібна 33,7 кв.м., в оренду було надано 86,0 кв.м. Обгрунтовував свої вимоги посиланням на положення ст. 4, 158 Житлового кодексу України, ст. 383, ст. 810, ст.812 Цивільного кодексу України. Вказував на невірне нарахування заборгованості по орендній платі: згідно п. 4.1. договору місячна орендна плата встановлювалась у розмірі, еквівалентному 505 дол. США за курсом продажу доларів УкрСиббанком. Але додатковою угодою б/н від 01.04.1014 було сторонами узгоджено, що з 01.04.2014 до 01.10.2014 - 4000, 00 грн. в місяць, а додатковою угодою № 2 від 01.10.2014 визначено, що з 01.04.2015 орендна плата становить 6000,00 грн., а дальше у розмірі 505 дол. США за курсом продажу УкрСиббанку, однак про додаткову угоду № 2 позивач, за твердженням ФОП ОСОБА_2, замовчує.

ФОП ОСОБА_2 у додаткових запереченнях проти задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 і доповнення до заяви про витребування документів, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 отримав 14.07.2015 року ліцензію на відкриття аптеки у приміщенні, де на той час знаходилась і діяла аптека ФОП ОСОБА_2 заявлено про застосування строку позовної давності (т.2, а.с. 97-105) а також з посиланням на ст. 189, 198 Господарського кодексу України зазначав, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях і суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті лише у відповідності з діючим законодавством.

У поданій суду зустрічній позовній заяві (вх. № 4978/15 від 26.11.2015, т.1, а.с. 43-48) просив визнати недійсним з моменту укладення договір оренди від 01.09.2012, за яким ФОП ОСОБА_1, не маючи належним повноважень орендодавця надав орендарю - ФОП ОСОБА_2 у оренду для розміщення там аптеки 86,00 кв.м. жилої квартири АДРЕСА_1 і належить його матері ОСОБА_6, та застосувати наслідки визнання договору оренди недійсним, і повернути незаконно отримані кошти за недійсною угодою згідно ч. 1 ст. 216 та ст. 1212 Цивільного кодексу України.

ФОП ОСОБА_1 у відзиві на зустрічну позовну заяву (т.2, а.с. 23-27) просив відмовити у задоволенні зустрічного позову з посиланням на положення ст. 319 Цивільного кодексу України за якими власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. З посиланням на положення ст.ст. 52, 317, 325 Цивільного кодексу України, лист ДФС від 08.09.2015 № 8523/В/99-99-17-02-02-14, лист ГУ ДФС у м. Києві від 16.03.2016 № 2058/К/26-15-13-02-15, лист Міністерства юстиції України „Роз'яснення порядку реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна залежно від форм власності № 19-32/ від 11.01.2007", роз'яснення Міністерства юстиції України від 14.01.2011 „Статус фізичної особи-підприємця: проблеми застосування законодавства" зазначав, що цивільним законодавством України не передбачено реєстрацію права власності на нерухоме майно за фізичною особою-підприємцем. Вказував, що оспорюваний договір оренди є законним в силу положень ст. 203, 204, 759, 774, 793, 827 Цивільного кодексу України, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. В додаткових запереченнях проти зустрічної позовної заяви (т.2, а.с. 141-143) заявив про сплив позовної давності в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України і просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених як позовних так і зустрічних позовних вимог, керуючись наступним:

Позовом є звернена через суд матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права або охоронюваного законом інтересу, яка розглядається у визначеному законом процесуальному порядку.

Процесуальна наука розрізняє дві сторони позову: матеріально-правову - вимога позивача до відповідача та процесуально-правову - вимога позивача до суду щодо захисту порушеного чи невизнаного права.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої суд повинен винести рішення. Позивач може змінити предмет позову (22 ГПК України). Така процесуальна дія може відбутися до початку розгляду справи по суті і лише у межах спірних правовідносин. Підставу позову становлять юридичні факти, якими позивач обґрунтовує матеріально-правову вимогу до відповідача.

Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу у справі, а господарський суд при її розгляді надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, а також визначає чи відповідає обраний спосіб захисту чинному законодавству України.

За правилами ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарських суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Означені обставини встановлюються на підставі фактичних даних, якими є докази.

Позивач у справі за первісним позовом - ФОП ОСОБА_1 остаточно сформулював уточнені позовні вимоги у поданій суду заяві від 28.01.2017 (т.2, а.с. 36): просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди б/н від 01.09.2012 у розмірі 5501,67 дол. США, що еквівалентно 131764,99 грн. за курсом продажу АТ «Укрсиббанк» станом на 22.10.2015.

Положеннями ст. 533 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст.ст. 189, 198 Господарського кодексу України, валютою виконання грошового зобов'язання є гривня України. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 3 декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Хоча положеннями п. 4.1. укладеного між позивачем за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 та відповідачем за первісним позовом ФОП ОСОБА_2 договору оренди б/н від 01.09.2012 і визначено, що розрахунки здійснюються в національній валюті України - гривні за курсом продажу валюти АТ «Укрсиббанку» на день здійснення платежу, суд розглядає справу виключно у межах заявлених позовних вимог, зміст яких становить стягнення з відповідача за первісним позовом іноземної валюти в гривневому еквіваленті.

Законодавством України передбачена можливість розрахунків в іноземній валюті між контрагентами резидентами України лише у разі наявності відповідної ліцензії НБУ, яка у сторін по справі відсутня.

Невідповідність заявлених первісних позовних вимог положенням діючого законодавства щодо валютного регулювання дає підстави суду для відмови у задоволенні первісних позовних вимог. У зв'язку з цим висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз не має доказового значення для правильного розгляду справи так як і інші клопотання відповідача за первісним позовом - ФОП ОСОБА_7, у т.ч. про застосування позовної давності.

Щодо зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди б/н 01.09.2012 та застосування наслідків недійсності правочину з поверненням отриманих коштів згідно ч. 1 ст. 216 та ст. 1212 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне.

Стаття 204 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В той же час, приписами статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Власником переданої в оренду квартири № 2 загальною площею 120,7 кв.м. у будинку № 18 по вул. Пастера у м. Одесі є фізична особа ОСОБА_6 (ОСОБА_6.), що підтверджується Інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (т.2, а.с. 30-31).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 Цивільного кодексу України).

30.08.2012 ОСОБА_6 (позичкодавець) розпорядилась власним майном, передавши його в позичку своєму сину - ОСОБА_1 (користувачу) на умовах укладеного між ними договору позички, відповідно до п. 1.1. якого позичкодавець зобов'язався передати у безоплатне тимчасове користування користувачу частину приміщення АДРЕСА_1 площею 86 кв.м. строком до 30.08.2015.

Положеннями п.п. а) п. 3.1. сторони погодили, що користувач має право передавати в найм (оренду) майно на свій розсуд без згоди позичкодавця.

Як зазначено ст.ст. 2, 317 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи; суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно ст. 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Частиною 1 ст. 52 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Аналогічні положення містяться в ч.2 ст. 128 Господарського кодексу України, де зазначено, що громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Вказані положення Цивільного та Господарського кодексів України надають фізичній особі, зареєстрованій як підприємець, використовувати належне їй як фізичній особі майно (або речові права на таке майно) у власній підприємницькій діяльності та одночасно зобов'язують таку фізичну особу-підприємця нести відповідальність за зобов'язаннями, що випливають з її господарської діяльності, усім майном такої фізичної особи, в тому числі тим, яке не використовується у підприємницькій діяльності.

Оскільки чинне законодавство не розділяє власності фізичної особи та фізичної особи-підприємця, власником будь-якого майна, яке набуто фізичною особою-підприємцем у процесі здійснення підприємницької діяльності, завжди буде фізична особа, вона є суб'єктом права власності і відповідає своїм майном за усі наслідки її діяльності у якості підприємця.

З огляду на вищевикладене ФОП ОСОБА_1 правомірно використовував у власній підприємницькій діяльності майно, речові права на яке він набув як фізична особа, шляхом передачі відповідного приміщення в оренду ФОП ОСОБА_2 на умовах укладеного між ними договору оренди від 01.09.2012.

Згідно ч. 3 ст. 827 Цивільного кодексу України до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Статтею 774 глави 58 Цивільного кодексу України визначено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Судом встановлено, що при укладенні 30.08.2012 року договору позички ОСОБА_6 та ОСОБА_1 погодили право останнього передавати запозичене нерухоме майно в найм (оренду) іншим особам. Даний правочин ніким не оспорений, не визнаний судом недійсним.

01.09.2012 року ОСОБА_1, діючи як фізична особа-підприємець передав в оренду ФОП ОСОБА_2 частину приміщення АДРЕСА_1 площею 86,00 кв.м.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх кремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної - споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, договір оренди від 01.09.2012 року є правомірним, оскільки при його вчиненні були дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасників правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі часників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання ФОП ОСОБА_2 на те, що йому в оренду було передано квартиру, яку він використовував під аптеку, і що, на його думку, це є підставою для визнання недійсним укладеного між сторонами договору оренди від 01.09.2012 спростовується положеннями п. 1.2. та п. 1.4. оспорюваного договору оренди, згідно умов яких в тимчасове платне користування було передано частину приміщення АДРЕСА_1 площею 86,00 кв.м. (п. 1.2.) з метою використання згідно з законодавством (п. 1.4.).

Положенняями п. 5.1 сторони погодили, що орендодавець зобов'язується забезпечити вільне використання орендарем об'єкта оренди на умовах договору з правом орендаря обладнати і оформити об'єкт оренди на власний розсуд.

Вищезазначене вказує, що ФОП ОСОБА_1 не було порушено вимог чинного законодавства України під час укладення договору від 01.09.2012. Крім того, сторони виконували означений договір.

Вказане, а також заява ФОП ОСОБА_1 про застосування позовної давності, дає підстави суду дійти висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених зустрічних вимог у повному обсязі.

У зв'язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів судові витрати по справі покладаються на сторін, що їх понесли, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підпиємця ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29 травня 2017 р.

Головуючий суддя Н.Д. Петренко

Суддя С.П. Желєзна

Суддя Г.Є Смелянець