РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 Справа №910/2531/17
За позовом Фермерського господарства «Братерське»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт СП»

(відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна»

(відповідач -2)

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Порттрансбуд»

Про повернення неоплаченого товару та визнаня договору розірваним

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники

від позивача: не з'явився

від відповідача-1 : не з'явився

від відповідача -2: Косован А.В. - по дов. №б/н від 17.03.2017р.

Петриченко Д.І - по дов. б/н від 17.03.2017р.

Віт третьої особи: Галков І.О. - по дов. №б/н від 02.03.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "Братерське" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродукт СП" (відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіейчес Україна" (відповідач-2) про:

Зобов'язання ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» повернути соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь ТОВ «АГРОПРОДУКТ СП» як безпідставно набутий товар, шляхом підписання акту приймання-передачі (повернення) вищезазначеного товару.

Зобов'язаня ТОВ «АГРОПРОДУКТ СП» повернути соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь Фермерського господарства "БРАТЕРСЬКЕ" шляхом підписання акту приймання-передачі (повернення) за договором поставки № 2 від 01 лютого 2017 року та видаткової накладної на повернення вищезазначеного товару.

Визнання розірваним Договір поставки № 2 від 01 лютого 2017 року після повернення соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь Фермерського господарства "БРАТЕРСЬКЕ" .

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/2531/17 та призначено розгляд справи на 29.03.2017 о 10:10 год.; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Порттрансбуд" та вжито заходів для забезпечення позову.

28.03.2017 позивач через відділ діловодства подав суду клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

29.03.2017 відповідач-2 через відділ діловодства подав суду відзив на позону заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та клопотання про зобов`язання позивача доплатити судовий збір у розмірі 236 800 грн.

Представники відповідача-1 і третьої особи у судове засідання 29.03.2017 не з`явились; про причини неявки повноважних представників суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 29.03.2017 суд перейшов до розгялду спору по суті; представник позивача позов підтримав та просив задовольнити; надав суду клопотання про долучення виписок до матеріалів справи; представник відповідача-2 заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

1.1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Суд визнав за необхідне оголосити перерву у судовому засіданні на 12.04.2017р.

11.04.2017р. від відповідача-1 до суду надійшла заява про визнання позову у даній справі.

В судовому засіданні 12.04.2017р. судом оголошено перерву до 26.04.2017р.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача -2 та третьої особи проти задоволення даного клопотання заперечували.

Суд розглянувши дане клопотання вважає його необгрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Оскільки представник відповідача -1 в судове засдання не з'явився, вимог суду не виконав, суд визнав за доцільне розгляд справи відкласти на 10.05.2017р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Заяв, клопотань від позивача на адресу суду не надходило.

Представник відповідача -1 в судове засідання не з'явився, витербувані судом документи не надав.

Від відповідача -1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване тим, що відповідачу необхідний час надати суду докази щодо руху коштів, отриманих від ТОВ «Сіейчес Україна» за договором поставки від 31.01.2017р. №4П16Е414.НС

Представникик відповідача-2 проти задоволення даного клопотання заперечували.

Суд розглянувши дане клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі № 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідача-1 з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 10.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2016 року між Фермерським господарством «БРАТЕРСЬКЕ»

(надалі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРТТРАНСБУД» (третя особа) було укладено Договір складського зберігання № 24/16 відповідно до умов якого позивач передав на зберігання З 966,900 тонн соняшнику.

01 лютого 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДУКТ СП» ( надалі відповідач -1) було укладено договір поставки № 2.

Відповідно умов даного договору (п.1.1 договору) позивач зобов'язується поставити й передати, а відповідач -1 зобов»язується оплатити й прийняти від позивача сільськогосподарську продукцію - соняшник насипом відповідно до умов даного договору.

Кількість товару, ціна та строки поставки товару визначаються сторонами у Специфікації (-ях) яка (-і) є невід'ємною (-ми) частиною (-ми) Договору, + /- 10% у заліковій вазі.

Відповідно до Специфікації № 1 від 01 лютого 2017 року позивач та відповідач погодили, що позивач постачає та передає, а відповідач зобов'язується оплатити та прийняти соняшник у кількості 3 966,900 тонн, загальною вартістю 42 247 485,00 грн.

Термін поставки товару до 06.02.2017р.

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 Договору: покупець (відповідач -1) здійснює оплату Товару в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок Постачальника у наступному порядку: - 80% вартості товару, що визначається Сторонами у Специфікації передоплатою, протягом 5 (п'яти) днів з дати підписання цього Договору; 20 % - вартості товару, що визначається Сторонами у Специфікації після реєстрації податкової накладної.

Згідно п. 6.3. Сторони погодили, що у разі не надходження протягом 5 (п'яти) днів на банківський рахунок Постачальника передоплати визначеної п. 6.1. Договору, Товар підлягає повному поверненню Постачальнику. У такому випадку не допускається грошова компенсація вартості вчасно не оплаченого Товару.

На виконання умов Договору Позивачем виставлено рахунок на оплату товару № 3 від 01 лютого 2017 року згідно Договору поставки № 2 від 01 лютого 2017 року. Поставка товару згідно специфікації № 1 від 01 лютого 2017 року відбулася 01 лютого 2017 року, що підтверджується видатковою накладною № 3 від 01 лютого 2017 року.

Спір у справі виник внаслідок того, що на думку позивача відповідач -1 не виконав свого обов'язку по оплаті отриманого товару та без набуття права власності на даний товар уклав договір купівлі - продажу з відповідачем -2.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №2 від 01.02.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається із матеріалів справи на виконання умов договору поставки №2 від 01.02.2107р. позивач, відповідно до видаткової накладної № 3 від 01.02.2017р. поставив відповідачу -1, а відповідач -1 прийняв товар - соняшник у кількості 3 966,9 т на суму 42 247 785,00 грн.

В п. 6.1. розділу 6 договору №2 поставки сторони передбачили порядок розрахунку між сторонами, а саме:

: покупець (відповідач -1) здійснює оплату Товару в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок Постачальника у наступному порядку: - 80% вартості товару, що визначається Сторонами у Специфікації передоплатою, протягом 5 (п'яти) днів з дати підписання цього Договору; 20 % - вартості товару, що визначається Сторонами у Специфікації після реєстрації податкової накладної.

Відповідач -1 в порушення умов договору не здійснив оплату отриманого товару в обумовлені строки.

Відповідно до п. 8.2.Договору: У випадку несвоєчасної оплати Товару Покупець зобов'язується повернути неоплачений товар. Несвоєчасною оплатою вважається несплата вартості товару визначеної Специфікації протягом строку визначеного п.6.1. Договору. Сторони погодили, що при недотримання строків оплати Покупець повертає переданий Товар належної якості та кількості Постачальнику.

Оскільки відповідач -1 в обумовлені договором строки не оплатив вартість отриманого товару, позивач 07.02.2017р. направив на адресу відповідача -1 вимогу про повернення товару - соняшника у кількості 3 966,9 т на суму 42 247 785,00 грн., відповідно до ч. 2 ст. 697 Цивільного кодексу України.

На дану вимогу відповідач -1 надав відповідь від 07.02.2017р. за №7 відповідно до якої повідомив позивача, що кошти на оплату товару у нього відсутні, а товар - соняшник реалізований Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна».

Як вбачається із матеріалів справи 31.01.2017р між відповідачем -1 по справі та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна» (надалі відповідач -2) був укладений договір поставки №4П16Е414.НС.

Відповідно до п. 1.1 даного договору відповідач -1 зобов»язується поставити на передати у власність відповідача -2 насіння соняшника українського походження врожаю 2016 року (товар), на умовах, передбачених договором, а покупець зобов'язувався прийняти товар, який за якістю та кількістю відповідає умовам, визначеним договором та оплатити його вартість.

Згідно п. 1.2 договору відповідач -1 гарантує, що товар вироблений ним або придбаний ним безпосередньо у виробника. У випадку, якщо відповідач -1 не є виробником товару, відповідач -1 зобов'язується надати відповідачу -2 копії документів щодо руху товару по всьому ланцюгу постачання до виробника, зокрема, але не обмежуючись: договорів купівлі - продужу (поставки), видаткових накладних, актів прийому -передачі (за наявності), складських документів (за наявності), інших документів, які можуть підтвердити походження товару, довідку про походження товару з наданням документів , що підтверджують ланцюг постачання товару до його виробника, а також копії правовстановлюючих документів постачальників з такого ланцюга постачання.

Відповідно до складських квитанцій на зерно №555 та №556 від 02.02.2017 року, ТОВ "Агропродукт СП" поставило ТОВ "Сіейчес Україна" соняшник класу "некласне" та "3 клас" на загальну суму 42 800 016,00 грн.

Відповідач -2 здійснив 03.02.2017року часткову оплату отриманого товару в 33 956 676,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2102 від 03.02.2017р.

Представник відповідача -1 в судовому засіданні підтвердив факт отримання грошових коштів від відповідача -2 в сумі 33 956 676,69 грн.,

Суд звертає увагу на те, що у договорі поставки від 01.02.2017 року № 2, укладеного між ФГ "Братерське" та ТОВ "Агропродукт СП" відсутні індивідуально визначені ознаки поставленого ТОВ "Агропродукт СП" соняшнику.

Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

У відповідності до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Відповідно до Технічних умов ДСТУ 7011:2009 "Соняшник", затверджених наказом Держспоживстандарту України від 27.04.2009 року № 169 розрізняються такі класи соняшнику: перший, другий, третій клас, для виробництва кондитерських виробів та для виробництва олеїнової кислоти.

Згідно зі статтею 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочності продавця на відчуження майна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-2 набув право власності на соняшник у кількості 3 966,9 тони на підставі оплатного договору поставки від 31.01.2017 року № 4П16Е414.НС.

Позивач обгрунтовує свої вимоги до відповідача-2 з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (аналогічна думка викладена в постанові Верхового Суду України №6-88ц13 від 02.10.2103р.)

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач -2 набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а саме на підставі договору поставки №4П16Е414. НС від 31.01.2017р., який є дійсним на момент винесення рішення.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача -2 (ТОВ «Сіейчес УКРАЇНА») повернути соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь відповідача -1 (ТОВ «АГРОПРОДУКТ СП») як безпідставно набутий товар, шляхом підписання акту приймання-передачі (повернення) вищезазначеного товару не ґрунтуються на нормах чиного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до відповідача -1 про зобов'язаня ТОВ «АГРОПРОДУКТ СП» повернути соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь Фермерського господарства "БРАТЕРСЬКЕ" шляхом підписання акту приймання-передачі (повернення) за договором поставки № 2 від 01 лютого 2017 року та видаткової накладної на повернення вищезазначеного товару та визнання розірваним Договір поставки № 2 від 01 лютого 2017 року після повернення соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь Фермерського господарства "БРАТЕРСЬКЕ" суд відзначає наступне:

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, позивач на виконання умов договору поставки №2 від 01 лютого 2017 року поставив відповідачу -1 соняшник на суму 42 247 485, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 3 від 01 лютого 2017 року.

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 Договору: відповідач -1 зобов»язаний здійснти оплату Товару в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок позивача у наступному порядку: - 80% вартості товару, що визначається Сторонами у Специфікації передоплатою, протягом 5 (п'яти) днів з дати підписання цього Договору; 20 % - вартості товару, що визначається Сторонами у Специфікації після реєстрації податкової накладної.

З урахуванням викладеного відповідач зобов»язаний був здійснити оплату у розмірі 80% вартості товару до 06.02.2017р. (включно).

Зв'язку з неоплатою відповідачем товартості товару позивач заявив вимоги

про визнання розірваним договору поставки № 2 від 01 лютого 2017 року після повернення соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь Фермерського господарства "БРАТЕРСЬКЕ".

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, статтею 16 Цивільного кодексу України не передбачено такого засобу захисту цивільних прав та інтересів позивача як визнання судом договору неукладеним. Позивачем не подано суду доказів того, що такий засіб захисту цивільних прав як визнання судом правочину (договору) неукладеним передбачений іншими законодавчими актами України.

По суті вимога про визнання договору поставки № 2 від 01 лютого 2017 розірваним після повернення соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь Фермерського господарства "БРАТЕРСЬКЕ" спрямована на встановлення факту, що має юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або захист охоронюваного законом інтересу. Встановлення вказаного факту може бути лише елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання розірваним договору поставки № 2 від 01 лютого 2017 року після повернення соняшник у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн., на користь Фермерського господарства "БРАТЕРСЬКЕ".

За загальним правилом, встановленим ч. I ст. 334 ЦК, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна. Разом із тим сторони у договорі можуть передбачити й інший момент переходу права власності на майно. Наприклад, у договорі купівлі-продажу може бути зазначено, що право власності на товар зберігає за продавцем. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром. Проте в окремих випадках договором або законом може передбачатися можливість розпорядження покупцем товаром навіть до переходу до нього права власності. Можливість такого розпорядження може випливати із властивостей товару (наприклад, у випадках, коли покупець придбаває товари, що швидко псуються, з метою їх подальшої реалізації).

Якщо ж договором чи законом не передбачене право покупця розпоряджатися товаром і якщо воно не випливає із властивостей товару, правочин із розпорядження майном покупцем може бути визнаний недійсним на підставі ч. I ст. 215 ЦК як такий, що суперечить ЦК (ч. I ст. 203 ЦК).

Прострочення оплати покупцем товару, право власності на який зберігається за продавцем, а також ненастання обставин, що за умовами договору були підставами виникнення права власності у покупця, надає покупцеві право вимагати повернення товару. Крім того, продавець може скористатися й іншими правами, наданими йому чинним законодавством у випадку порушення договору покупцем.

Як встановлено судом відповідач-2 перерахував відповідачу -1 03.02.2107р. грошові кошти в сумі 33 956 676,69 грн.

Доказів зарахування коштів в сумі 33 956 676,69 грн. на рахунок не 03.02.2107р. відповідач-1 суду не надав. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у відповідача -1 були наявні грошові кошти для виконання умов договору поставки №2 від 01.02.2017р. в частині оплати вартості отриманого соняшника.

Прострочення оплати покупцем товару, право власності на який зберігається за продавцем, а також ненастання обставин, що за умовами договору були підставами виникнення права власності у покупця, надає покупцеві право вимагати повернення товару. Крім того, продавець може скористатися й іншими правами, наданими йому чинним законодавством у випадку порушення договору покупцем.

Зважаючи на факт продажу спірного товару відповідачем -1 відповідачу -2, а також відсутність у матеріалах справи доказів наявності у відповідача -1 іншого аналогічного товару, завлені позивачем вимоги до відповідача -1 про повернення соняшнику у кількості 3 966,9 тонн, загальною вартістю з ПДВ 42 247 485,00 грн. є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви до господарського суду майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.)

З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1600 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи Фермерським господарством «Братерське» заявлено позовні вимоги про зобов'язання ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» повернути соняшник у кількості 3 966,9 тонн загальною вартістю 42 247485 грн. 00 коп. як безпідставно набутий товар шляхом підписання акту приймання - передачі (повернення) вищезазначеного товару); зобов'язання ТОВ «АГРОПРОДУКТ СП» повернути соняшник у кількості 3966,9 тонн загальною вартістю 42247485 грн. 00 коп. за договором поставки №2 від 01.02.2017 року шляхом підписання акту приймання - передачі (повернення) вищезазначеного товару; визнання розірваним договору поставки №2 від 01.02.2017 року після повернення соняшнику.

Згідно правової позиції, викладеної в п. 2.2.1 Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

Як вбачається із матеріалів справи позивач при зверенні з даним позовом до суду визначив вартість майна, яке підлягає поверненню у розмірі 4 224 7485 грн. 00 коп.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАІН повернути соняшник у кількості 3966,9 тонн загальною вартістю 42247485 грн. 00 коп. як безпідставно набутий товар шляхом підписання акту приймання - передачі (повернення вищезазначеного товару); зобов'язання ТОВ «АГРОПРОДУКТ СП» повернути соняшник кількості 3966,9 тонн загальною вартістю 42247485 грн. 00 коп. за договором поставки від 01.02.2017 року шляхом підписання акту приймання - передачі (повернення вищезазначеного товару є двома вимогами майнового характеру, а тому судовий збір повинен розраховуватися у розмірі 1,5 відсотка ціни позову не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.), тобто 240 000 грн.

У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може:

зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК);

у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

З урахуванням викаденого з позивача підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 236 800 грн.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства «БРАТЕРСЬКЕ» (07211, Київська область, Іванківський район, с. Мусійки, вул. Центральна, 145, код 38589325) в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 236 800 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.2017.

Суддя Трофименко Т.Ю.