РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа № 924/81/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Бучинська Г.Б. ,

суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача благодійної організації "Продуктова допомога" на рішення господарського суду Хмельницької області від 30.03.17 р. у справі № 924/81/17

за позовом благодійної організації "Продуктова допомога"

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області

2. Колективного підприємства "Їдальня №33"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління статистики у Хмельницькій області

про визнання недійсним додаткового договору від 29.12.2016 року до договору №675 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.12.2006р. (у редакції від 01.12.2011р.)

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача 1- ОСОБА_2,

відповідача 2 - не з'явився,

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 30.03.2017 року у справі №924/81/17 (суддя Шпак В.О.) у задоволенні позову благодійної організації "Продуктова допомога" про визнання недійсним додаткового договору від 29.12.2016 року до договору №675 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.12.2006р. (у редакції від 01.12.2011р.) - відмовлено.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, зокрема, що в п. 10.4 договору сторони встановили, що у разі, якщо строк дії договору закінчується, орендар, який належно виконує свої обовязки за договором, має право на його продовження на новий строк. Поряд з цим, згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Вказана норма законодавства не містить застережень щодо заборони укладення додаткового договору для такої пролонгації дії договору, таким чином регіональне відділення ФДМ України, укладаючи додатковий договір від 29.12.2016 року до договору №675 оренди індивідуально визначеного (нерухомого майна), діяло у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством, в результаті чого позовні вимоги про визнання недійсним додаткового договору задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач благодійна організація "Продуктова допомога" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 30.03.2017 року у справі №924/81/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, що ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вказана норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу, при цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість відсутність заяви однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. Як вбачається зі змісту оскаржуваного додаткового договору, сторони не просто пролонгували договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, а й змінили істотні умови договору. Таким чином, скаржник вважає, що додатковий договір до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна підлягає визнанню недійсним, як такий, що укладений з порушенням норм діючого законодавства.

Відповідач 1, регіональне відділення Фонду державного майна України у Хмельницькій області, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідач 2, колективне підприємство "Їдальня №33", подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 30.03.2017 року по справі №924/81/17 без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзиви на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.12.2006р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області та колективним підприємством "Їдальня №33" було укладено договір №675 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, згідно п.1.1., п. 1.2. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно - нежитлове приміщення, що належить до державної власності (надалі - майно) загальною площею 259,1кв.м., розміщене за адресою: 29000, м.Хмельницький, вул.Театральна, 36, що перебуває на балансі Головного управління статистики у Хмельницькій області (код за ) (надалі - балансоутримувач), і знаходиться за адресою: 29000, м.Хмельницький, вул. Театральна, 36; розрахунковий рахунок №0049 в УДК у Хмельницькій області, МФО 815013, вартість якого визначена за незалежною оцінкою і становить 326840 грн. Майно передається в оренду з метою організації громадського харчування, розміщення філії - їдальні №48 (а. с. 52-54).

Договір укладено строком на 5 років з 01.12.2006р. по 30.11.2011р.

01.12.2011 року договір №675 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна викладено в новій редакції, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - нежитлове приміщення (далі - майно) загальною площею 259,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Хмельницький, вул. Театральна, 36, на першому поверсі двоповерхової цегляної прибудови до девятиповерхової адміністративної будівлі, що перебуває на балансі Головного управління статистики у Хмельницькій області (далі балансоутримувач), вартість якого визначена в звіті про незалежну оцінку майна станом на 30.09.2011р. становить 559867,00 грн.(п.1.1 договору).

Відповідно до пункту 10.1 договору вказаний договір оренди продовжено строком на 5 років, з 01.12.2011р. по 30.11.2016 року включно.

Пунктами 10.3,10.4 зазначеного договору визначено, що зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. У разі, якщо строк дії договору закінчується, орендар, який належно виконує свої обов'язки за договором, має право на його продовження на новий строк. Про свій намір скористатися таким правом, орендар повинен повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору. Дії щодо продовження договору або зміну його умов, протягом одного місяця після закінчення строку чинності, оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору.

29.08.2016 року колективне підприємство "Їдальня №33" звернулось до регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області з листом №120, у якому у звязку із закінченням строку дії договору в новій редакції №675 від 01.12.2011року, та належним його виконанням, просило продовжити строк дії даного договору на той самий строк і на тих самих умовах з 01.12.2016 року (а.с. 62).

20.10.2016 року КП "Їдальня №33" листом за №150 повторно звернулись з проханням продовжити строк дії вищезазначеного договору оренди (а.с 61).

29.12.2016р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області та колективним підприємством "Їдальня №33" укладено додатковий договір до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна від 01.12.2006р. №675 (у редакції від 01.12.2011р.), відповідно до якого сторони дійшли згоди змінити умови договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна №675. Зокрема, пункт 1.1. договору виклали у такій редакції: "1.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - приміщення їдальні (далі - майно) загальною площею 259,1кв.м., яке розміщене за адресою: вул. Героїв Майдану, 36, м. Хмельницький, 29000, на першому поверсі двоповерхової прибудови до адміністративної будівлі, що перебуває на балансі Головного управління статистики у Хмельницькій області, ідентифікаційний код 02362894 (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2016р. і становить за незалежною оцінкою 1140780,00грн.

Пункт договору 10.1 викладено у такій редакції: "договір продовжено строком на 5 років, що діє з 01.12.2016 року до 30.11.2021 року включно".

Положення частини 2 статті 16 ЦК України та стаття 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарського договору).

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Правовідносини з надання в оренду державного та комунального майна врегульовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна", згідно ч. 1 ст. 10 вказаного закону об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) термін, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, виконання зобов'язань є істотними умовами договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 та ст.654 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 21 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що за взаємною згодою сторін допускається внесення змін до договору, в тому числі можуть бути змінені й істотні умови договору, зокрема, такі як розмір орендної плати, строк дії договору, порядок використання амортизаційних відрахувань та забезпечення виконання зобов'язання, що спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Статтею 777 Цивільного кодексу України визначено право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Із змісту наведеної правової норми випливає, що по закінченні строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому заперечення мають бути висловлені не пізніше одного місяця після закінчення строку договору.

Частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" визначено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

При цьому, поняття переважного права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб'єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом.

Оцінюючи твердження апелянта про те, що правова конструкція порядку та підстав продовження терміну дії договору оренди визначена положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не може бути застосована до спірних правовідносин, натомість повинна застосовуватись ч.3 ст. 17 вказаного Закону, колегія суддів зазначає, відповідно до ч.2 ст.17 вказаного Закону, у разі відсутності заяв сторін про припинення або зміну умов договору оренди, продовження договору презюмується, однак вказана норма не містить заборони продовження договору шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Положення вказаної норми направлене на забезпечення стабільності орендних правовідносин сторін за договором за умови відсутності заперечень щодо цього будь-якої із сторін. Тобто, в разі наявності заперечень однієї із сторін договору про його припинення або зміну умов, договір оренди не може бути продовжений автоматично. Бажання однієї із сторін припинити або змінити його умови унеможливлює застосування вказаної норми лише в тому разі, якщо така ініціатива однієї із сторін не була прийнята іншою стороною договору, що узгоджується з вимогами ч.1 ст. 651 ЦК України, за якою для зміни умов договору потрібна згода обох його сторін.

Натомість ч.3 ст. 17 Закону застосовується при укладенні нового договору оренди, надаючи при цьому попередньому орендодавцю переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, наведена норма підлягає застосуванню у разі, якщо правовідносини сторін не були врегульовані в спосіб визначений ч.2 ст. 17 закону.

Пунктом 10.4 договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна №675 визначено, що дії щодо продовження договору або зміну його умов оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору, тому продовження строку дії договору та одночасне внесення змін до нього шляхом укладення додаткової угоди є узгодженим у договорі правом сторін, що не суперечить вимогам ч.2 ст. 17 Закону, ст. 654 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із положень вказаних норм чинного законодавства та положень самого договору №675 випливає, що регіональне відділення ФДМ України, укладаючи додатковий договір від 29.12.2016 року до договору №675 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, діяло у межах і спосіб, визначений чинним законодавство України, а відтак, підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним відсутні.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду першої інстанції про відмову в позові в частині зобовязання відповідача укласти договір оренди, оскільки предметом позову і єдиною позовною вимогою є визнання недійсним додаткового договору про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна №675, колегія суддів зазначає, що у вказаній частині місцевий господарський суд дійсно дійшов хибних висновків, які суперечать суті заявлених позовних вимог. Однак, наведене вище, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за наслідками розгляду позовної заяви, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсними. Вказана описка може бути виправлена судом у відповідності до ст. 89 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясувавши обставини справи, прийняв правильне рішення щодо відсутності підстав визнання спірного договору недійсними, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 30.03.17 р. у справі №924/81/17 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача благодійної організації "Продуктова допомога" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №924/81/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.