РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017Справа №910/5435/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГА-ГРУПП" до Київської міської ради, третя особа: Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання вчинити дії, за участю представників позивача - Харіної Т.Г., довіреність №б/н, від 19.07.2016р., відповідача - Перепеліцина К.М., довіреність №225-КМР-622, від 28.02.2017р., третьої особи - Ткаченка О.О., довіреність №05703-5025, від 22.03.2017р,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про зобов'язання останнього внести зміни до договору оренди земельної ділянки №66-6-00277 від 23.06.2005 p., що укладений між позивачем та відповідачем із урахуванням змін, встановлених угодою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованої Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради та договором про поновлення договору оренди земельної ділянки за реєстровим №3415, вважаючи укладеною угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №66-6-00277 від 23.06.2005 р. в редакції, запропонованій позивачем, а також про зобов'язання відповідача зареєструвати у встановленому порядку угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №66-6-00277 від 23.06.2005 p.

Позов мотивований тим, що п.п. 10 та п.п. 15 п. 8.4 зазначеного договору є такими, що суперечать приписам ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» і тому дані пункти договору мають бути скасовані.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.04.2017 року.

24.04.2017 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

24.04.2017 року третьою особою через канцелярію суду надано заперечення, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

24.04.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 24.05.2017 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради №184/2760 від 17.03.2005р. (надалі - рішення) вирішено оформити позивачу право короткострокової оренди на 3 роки земельної ділянки площею 0, 816 га для реконструкції гуртожитку під житловий будинок на вул. Будівельників, 30 у Дніпровському р-ні м. Києва за рахунок земель, відведених відповідно до рішення Київської міської ради від 29.04.2004 №237/1447 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею».

23.06.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юга-Групп" (надалі - орендар) та Київською міською радою (надалі - орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 17.03.2005 р. за № 184/2760 «Про оформлення товариству з обмеженої відповідальністю «Юга-Групп» права користування земельною ділянкою для реконструкції гуртожитку під житловий будинок на вул. Будівельників, 30 у Дніпровському районі м. Києва, за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платі користування) земельну ділянку, визначену цим договором (п. 1.1. договору).

Згідно п. 2.1. договору об'єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - м. Київ, вул. Будівельників, 30 у Дніпровському районі м. Києва, розміром 8160 кв.м., цільове призначення - для реконструкції гуртожитку під житловий будинок, кадастровий номер :66:222:0001.

Відповідно до п. 3.1 договору договір укладено на 3 роки.

У відповідно до п.п. 10 п. 8.4 договору орендар зобов'язаний передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київські міської державної адміністрації) 5% загальної площі будинку (крім службової) на підставі п.1 рішення Київської міської ради від 28.12.2004 р. за № 1050/2460 «Про бюджет міста Києва на 2005 р.»

Згідно п.п. 15 п. 8.4 договору орендар зобов'язаний відповідно до рішення Київської міської ради від 28.12.2004 р. за № 1050/2460 «Про бюджет міста Києва на 2005 р сплатити до цільового фонду міського бюджету м. Києва у термін не пізніше одного місяця з моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат будівництва загальної площі житлового будинку, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 01 січня 2005 р.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 статті 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону; замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 7 статті 40 цього ж Закону, визначено, що органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Пунктом 7 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що будь які рішення органу місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ, прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі, прийняті до набрання чинності цим Законом, які на поточний момент не виконані у повному обсязі замовниками будівництва, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приписи пункту 7 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачають необхідність приведення у відповідність до вимог цього Закону саме договору про пайову участь, а не договору оренди земельної ділянки

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 09.02.2017 року у справі № 910/11081/16 та від 31.01.2017 року у справі № 910/31368/15, а також постанові Верховного суду України від 06.04.2016 року у справі 910/15642/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Проте, враховуючи те, що вчинення стороною дій, направлених на укладення і, відповідно, підписання будь-якого правочину - є правом сторони, яке реалізується у встановленому законом порядку, а не її обов'язком, що узгоджується зокрема з приписами ст. ст. 6, 203, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що виходячи з обумовлених законом прав та охоронюваних інтересів сторін договору, зокрема свободи укладення договору, відповідно, підписання будь-якого цивільно-правового договору, зокрема і угоди про внесення змін до договору у відповідній редакції, запропонованій саме позивачем, - є саме правом, а не обов'язком сторони, а тому, підстави вважати укладеним вказаний правочин в редакції позивача - відсутні, як і підстави для зобов'язання його зареєструвати.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГА-ГРУПП" до Київської міської ради про зобов'язання привести у відповідність до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договору оренди земельної ділянки №66-6-00277 від 23.06.2005 p., шляхом внесення змін у вказаний договір в редакції, запропонованій позивачем, а також про зобов'язання відповідача зареєструвати у встановленому порядку цю угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки №66-6-00277 від 23.06.2005 p. є безпідставними, а тому у позові слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.05.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна