КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. Справа№ 910/23546/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Ігнатенко В.І.,

від відповідача: Карпович А.Р.

розглянувши апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. у справі №910/23546/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

про стягнення 11022480 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до Відповідача про стягнення за договором від 29.09.2015р. №21-6/11 пені за порушення строків виконання зобов'язання у сумі 1054620,00 грн, штрафу за прострочення виконання зобов'язання понад 30 днів у сумі 2835000,00 грн, пені за користування коштами у разі несвоєчасної поставки автомобілів у сумі 1054620,00 грн, пені за прострочення поставки автомобілів у сумі 2109240,00 грн, штрафу за прострочення поставки більше ніж на 30 днів у сумі 3969000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 року позов задоволений частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1026270,00 грн пені, 2835000,00 грн штрафу, 1054620,00 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, 73738,35 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Відповідач у порушення договірних зобов'язань здійснив поставку товару з порушенням строків, визначених договором №21-6/11 від 29.09.2015р., а тому на підставі ст.549 Цивільного кодексу України, п.8.2 договору підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені у сумі 1026270 грн та штрафу у сумі 2835000 грн.

Стосовно вимог Позивача про стягнення пені у сумі 1054620 грн за користування коштами у разі несвоєчасної поставки автомобілів, місцевий суд зазначив, що вказана сума фактично є процентами за користування чужими грошовими коштами, а не пенею, та на підставі ст.536 Цивільного кодексу України підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі.

Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача також пені у сумі 2109240 грн за прострочення поставки автомобілів і штрафу у сумі 3969000 грн за прострочення такої поставки більше ніж на 30 днів, місцевий суд відмовив у зв'язку з тим, що таке стягнення буде подвійним стягненням пені й штрафу та не відповідає ст.61 Конституції України.

Також місцевий суд відмовив Відповідачу у зменшенні розміру пені та штрафу на 90%, у зв'язку з необґрунтованістю даної заяви.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не досліджено всіх обставин справи та невірно застосовано норми матеріального права. Так, суд не врахував умови п.2.2 договору №21-6/11 в редакції від 29.09.2015р. щодо 100% попередньої оплати, внесення якої було прострочено Позивачем. Таким чином, на підставі ст.538 Цивільного кодексу України Відповідач призупинив виконання свого зобов'язання, а тому відсутні підстави вважати, що Відповідач прострочив поставку товару, як і відсутні підстави для стягнення неустойки.

Також Відповідач зазначає, що стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за кожен день прострочення, та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кожен день прострочення, є подвійним стягненням пені, а тому місцевим судом невірно застосовано ст.536, 693 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.04.2017р.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 року по справі №910/23546/16 та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд неправомірно відмовив в задоволенні вимог про стягнення з Відповідача пені у сумі 2109240 грн за прострочення поставки автомобілів і штрафу у сумі 3969000 грн за прострочення такої поставки більше ніж на 30 днів, оскільки відповідальність Позивача та Відповідача за ч.2 ст.231 Господарського кодексу України передбачено одночасно з відповідальністю за договором, про що зазначено в п.8.1 договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та об'єднано в одне апеляційне провадження з апеляційною скаргою Відповідача, призначено до розгляду на 11.04.2017р.

06.04.2017р. Відповідач подав до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких просив на підставі п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України зменшити розмір неустойки.

Розпорядженням від 10.04.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В. на лікарняному, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Буравльова С.І., Разіної Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.04.2017р.

11.04.2017р. Позивач подав клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, в задоволенні якого судом відмовлено з підстав необґрунтованості, та відзив на апеляційну скаргу Відповідача, у якому просив відмовити в задоволенні вказаної скарги.

11.04.2017р. у судовому засіданні оголошено перерву до 27.04.2017р. Розпорядженням від 26.04.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Буравльова С.І., Андрієнка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.04.2017р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

29.09.2015р. між Позивачем та Відповідачем укладений договір №21-6/11, відповідно до п.1.1 якого Відповідач зобов'язується поставити у власність Позивачу автомобілі спеціальної призначеності (пожежно-рятувальних автомобілів на базі шасі 4*4, ємністю для води від 4 до 5 тонн)", код 29.10.5, згідно з ДК016-2010 - за державні кошти (лот №2) в кількості та комплектації згідно з специфікацією (додаток 1), що є невід'ємною частиною договору, а Позивач зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору Позивач забезпечує приймання та оплату продукції в кількості та за цінами відповідно до специфікації (додаток 1).

Згідно з п.2.1 договору ціна останнього становить 56700000 грн, в тому числі ПДВ - 9450000 грн, за цінами відповідно до пропозиції та специфікації з врахуванням транспортних витрат та вартості розвантажувальних робіт (додаток 1).

Відповідно до п.2.2 договору Позивач керуючись вимогами абз.2 пп.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014р. №117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", здійснює попередню оплату постачальнику у розмірі 100% від загальної суми договору, що становить 56700000 грн, в тому числі ПДВ - 9450000 грн., по мірі надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок Позивача.

Згідно з п.3.3 договору продукція повинна бути поставлена Позивачу в термін до 25.12.2015.

Відповідно до п.7.1 договору правом Відповідача є отримувати оплату за продукцію в порядку, передбаченому договором.

Згідно з п.7.2 договору обов'язком Відповідача є своєчасно передати продукцію у власність Позивачу разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах договору.

Відповідно до п.7.3 договору правом Позивача є отримувати продукцію належної якості відповідно до умов договору.

Згідно з п.7.4 договору обов'язком Позивача є забезпечити прийняття продукції на умовах договору; оплатити вартість продукції в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п.8.2 договору за порушення строків виконання зобов'язання Відповідач сплачує на користь Позивача пеню у розмірі 0,05% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 5% від вартості непоставленої продукції.

Згідно з п.8.4 договору за користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі 0,05% від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукція мала бути передана Позивачу, до дня фактичної передачі товару або повернення суми попередньої плати.

Відповідно до п.9.2 договору форс-мажорними обставинами визначаються обставини війни, воєнні дії, диверсії, міжнародні санкції, пожежі, повені, землетруси, інші стихійні лиха.

Згідно з п.9.3 договору сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов'язань, про настання, передбачувальний термін дії і припинення зазначених обставин зобов'язана негайно, однак не пізніше 10 календарних днів з моменту їхнього настання і припинення, у письмовій формі повідомити іншу сторону; факти, викладені в повідомленні, повинні бути підтверджені Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом.

Згідно з п.9.4 договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатися на будь-яку зазначену обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов'язання.

Відповідно до п.11.1 договір вступає в силу з моменту його підписання та реєстрації в Державній казначейській службі України і діє до повного його виконання, але не пізніше 31.12.2015р.

08.10.2015р. Позивач на виконання умов договору №21-6/11 від 29.09.2015р. перерахував Відповідачу 45360000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2 від 08.10.2015р.

Листом №03-19185/211 від 28.12.2015р. Позивач вимагав у Відповідача терміново здійснити поставку продукції, передбаченої умовами договору.

30.12.2015р. між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду №21-09/22 до договору, якою внесено зміни до п.2.2, 3.3 договору, а саме: Позивач, керуючись вимогами абз.2 пп.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014р. №117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", здійснює попередню оплату Відповідачу у розмірі 100% від загальної суми договору, що становить 56700000 грн., в тому числі ПДВ - 9450000 грн, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок Позивача, але не пізніше 31.12.2015р.; продукція повинна бути поставлена Позивачу в термін до 31.12.2015р.

30.12.2015р. Позивач перерахував Відповідачу 11340000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №8 від 30.12.2015р.

Листом №24 від 15.01.2016р. Відповідач повідомив Позивача про готовність 20.01.2016р. передати 5 пожежних автомобілів.

Листом №33 від 19.01.2016р. Відповідач інформував Позивача про те, що в зв'язку із погіршенням погодних умов (сильний сніг, перемети, відсутність очищення доріг) Відповідач не має змоги поставити 20.01.2016р. 5 пожежних автомобілів, оскільки дані пожежні автомобілі знаходяться на заводі виробника за 200 км від місця поставки, та гарантував поставку автотехніки при покращенні дорожньої обстановки в найкоротший термін, про що додатково буде повідомлено Позивача письмово.

Листом №03-1221/211 від 29.01.2016р. Позивач вимагав у Відповідача терміново здійснити поставку продукції, передбаченої умовами договору.

Листом №50 від 29.01.2016р. Відповідач повідомив, що на виконання умов договору були виготовлені та укомплектовані автомобілі спеціального призначення. У результаті проведених робіт в процесі приймально-здавальних випробувань фахівцями служб контролю якості ВАТ "МАЗ" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ", виявлені невідповідності, які виявились наслідком прихованого браку матеріалів, що поставляються на підприємство з РФ, що може позначитися на зниженні ресурсу розподільчої коробки. У зв'язку з викладеним ВАТ "МАЗ" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ", прийнято рішення про відкликання 15 од. автомобілів МАЗ--043 для доопрацювання за свій рахунок. Даний факт Відповідач вважає форс-мажором і не прогнозованою подією у зв'язку з разовою бракованою партією поставленого матеріалу; на даний час технічні служби розробляють заходи щодо усунення виявлених недоліків і будуть прийняті негайні заходи, які забезпечать високу якість розподільчих коробок автомобілів МАЗ--043, у рамках контракту №2378/158-03-15 від 15.10.2015р. у термін до 08.02.2016р.

Листом №52 від 29.01.2016р. Відповідач повідомив Позивача про готовність 02.02.2016р. поставити 5 пожежних машин

Листом №55 від 01.02.2016 Відповідач повідомив Позивача про готовність 04.02.2016р. поставити ще 5 пожежних машин.

05.02.2016р. Відповідач поставив Позивачу 9 автомобілів вартістю 34020000 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000085.

08.02.2016р. Відповідач поставив Позивачу 6 автомобілів вартістю 22680000 грн. що підтверджується видатковою накладною №РН-0000123.

Претензією №01-2116/08 від 16.02.2016р. Позивач вимагав у Відповідача сплатити пеню у сумі 1054620 грн за порушення строків виконання зобов'язання; штраф у сумі 2835000 грн за прострочення виконання зобов'язання понад 30 днів; пеню у сумі 1054620 грн за користування коштами у разі несвоєчасної поставки автомобілів; пені у сумі 2109240 грн за прострочення поставки автомобілів; штраф у сумі 3969000 грн за прострочення поставки більше ніж на 30 днів.

Листом №147 від 18.03.2016р. Відповідач просив Позивача надіслати всі документи, які стосуються поставки. Листом №03-4787/08 від 05.04.2016р. Позивач надіслав Відповідачу документи.

Листом №240 від 10.05.2016р. Відповідач повідомив Позивача, що не зміг у повному обсязі виконати свої зобов'язання за договором з незалежних від Відповідача причин, а саме: затримка зі сторони Позивача 100% попередньої оплати, яка в подальшому спричинила затримку передачі автомобілів; підписання додаткової угоди на завідомо невигідних для Відповідача умовах, оскільки на момент підписання вказаної угоди умови договору вже були порушені не з вини Відповідача; додаткової заміни ліхтарів групових з тримачем та зарядним пристроєм без збільшення вартості продукції (в процесі поставки), яка була узгоджена з Позивачем, що підтверджується листом №03/1642/211 від 05.02.2016р.; протягом всього січня 2016 року значно погіршились погодні умови на дорогах України (снігові замети), що спричинило до обмеження в русі транспорту; Відповідач, виконуючи свої обов'язки за договором, після фактичного отримання коштів лише 31.12.2016р., фізично не міг поставити автотехніку раніше 11.01.2016р. відповідно до умов договору; Відповідач просив Позивача відкликати претензію №01-2116/08 від 16.02.2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційні скарги Позивача та Відповідача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1. ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, 29.09.2015р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір №21-6/11, відповідно до якого Відповідач зобов'язався поставити у власність Позивачу 15 автомобілів спеціальної призначеності, а Позивач зобов'язався прийняти та оплатити продукцію на умовах договору.

Умовами додаткової угоди №21-09/22 від 30.12.2015р. сторони домовились, що Позивач, здійснює попередню оплату Відповідачу у розмірі 100% від загальної суми договору, що становить 56700000 грн., по мірі надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок Позивача, але не пізніше 31.12.2015р., а продукція повинна бути поставлена Позивачу в термін до 31.12.2015р.

Проте Відповідач поставку товару в обумовлені строки не здійснив та поставив продукцію в кількості 9 автомобілів лише 05.02.2016р. на суму 34020000,00 грн. та 6 автомобілів 08.02.2016р. на суму 22680000,00 грн, тобто з порушенням строку поставки понад 30 днів.

Відповідно до п.8.2 договору за порушення строків виконання зобов'язання Відповідач сплачує на користь Позивача пеню у розмірі 0,05% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 5% від вартості непоставленої продукції.

За вказаних обставин, Позивач обґрунтовано нарахував Відповідачеві пеню у розмірі 0,05% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, та штраф у розмірі 5% від вартості непоставленої продукції за прострочення понад 30 днів, проте, неправильно визначив період прострочення виконання Відповідачем своїх зобов'язань.

За період з 01.01.2016р. (оскільки 31.12.2015р. останній день поставки Відповідачем автомобілів за договором) по 04.02.2016р. (оскільки 05.02.2016р. автомобілі було поставлено Позивачу; нарахованої на 34020000 грн) до стягнення з Відповідача підлягає пеня у сумі 595350 грн на підставі п.8.2 договору та за період з 01.01.2016р. по 07.02.2016р. (оскільки 08.02.2016р. автомобілі було поставлено Позивачу; нарахованої на 22680000 грн) до стягнення з Відповідача підлягає пеня у сумі 430920 грн на підставі п.8.2 договору. Разом, як вірно визначено місцевим судом, розмір пені становить 1026270 грн.

Також, оскільки Відповідачем було прострочено поставку продукції понад 30 днів, Позивач обгрунтовано нарахував штраф в розмірі 5% від вартості непоставленої продукції, що склало 2835000 грн.

Апеляційним судом не приймаються до уваги доводи Відповідача, що Позивач порушив умови п.2.2 договору щодо здійснення 100% попередньої оплати до 14.10.2015р., у зв'язку з чим Відповідач на підставі ст.538 Цивільного кодексу України правомірно призупинив виконання свого зобов'язання.

Як встановлено судом умови п.2.2 договору передбачали здійснення Позивачем передоплати у розмірі 100% вартості продукції, проте конкретні строки її здійснення встановлені сторонами не були та визначались строком поставки Відповідачем товару, тобто до 25.12.2015р, відповідно довід Відповідача про необхідність здійснення Позивачем передоплати до 14.10.2015р. є необгрунтованим.

Також, 30.12.2015р. між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду, якою внесені зміни в умови договору щодо строків оплати і поставки продукції, зокрема Позивач зобов'язався здійснити попередню оплату Відповідачу у розмірі 100% від загальної суми договору не пізніше 31.12.2015р., а Відповідач поставити продукцію в термін до 31.12.2015р.

Отже, нарахування Позивачем штрафних санкцій за несвоєчасну поставку продукції з 01.01.2016р. є правомірним.

Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача на підставі п.8.4 договору пені у сумі 1054620 грн за користування коштами у разі несвоєчасної поставки автомобілів, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що враховуючи норми ст.536 Цивільного кодексу України вказана сума фактично є процентами за користування чужими грошовими коштами, а не пенею.

Здійснивши перерахунок заявлених Позивачем вимог про стягнення з Відповідача 1054620 грн процентів за користування чужими грошовими коштами за такі періоди: з 01.01.2016р. по 05.02.2016р. (нарахованих на 34020000 грн - вартість автомобілів, поставлених 05.02.2016р.) розмір процентів становить 612360 грн, а з 01.01.2016р. по 08.02.2016р. (нарахованих на 229680000 грн - вартість автомобілів, поставлених 08.02.2016р.) розмір процентів становить 442260 грн, апеляційний суд зазначає, що вказаний розрахунок є правильним, а вимоги Позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи Відповідача, що стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за кожен день прострочення, та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кожен день прострочення, є подвійним стягненням пені, апеляційним судом не приймаються, оскільки пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання.

Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування коштами відповідно до ч.3 ст.693 Цивільного кодексу України та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Зазначені проценти за своєю правовою природою є боргом, тому зменшення їх розміру неможливе.

Вказаний висновок підтримується також Вищим господарським судом України у своїй постанові від 25.09.2012р. №32/5005/3471/2012.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд правильно відмовив Позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача 2109240 грн пені за прострочення поставки автомобілів та 3969000 грн. штрафу за прострочення такої поставки більше ніж на 30 днів, нарахованих згідно із ст.231 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як встановлено судом пунктом 8.2 договору сторони визначили інший розмір пені та штрафу за вказані вище порушення, а саме за порушення строків виконання зобов'язання передбачили пеню у розмірі 0,05% вартості продукції за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів визначили додатково штраф у розмірі 5% від вартості непоставленої продукції.

В такому випадку норма ст.231 Господарського кодексу України підлягає застосуванню разом з умовами пункту 8.2 договору та стягненню з Відповідача підлягає пеня у розмірі 0,05% вартості продукції за кожен день прострочення та за прострочення понад 30 днів - штраф у розмірі 5% від вартості непоставленої продукції.

Застосування окремо норми ст.231 Господарського кодексу України та умов пункту 8.2 договору, нарахування окремо штрафних санкцій за договором і законом, та їх сумування суперечить ст.61 Конституції України та ст.231 Господарського кодексу України.

Розглядаючи заяву Відповідача про зменшення розміру неустойки на підставі п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України до 302375,00 грн, апеляційний суд вважає наступне.

Згідно з ст.83 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованих Відповідачу розміру пені та штрафу, апеляційний суд враховує наступні обставини:

- Позивач також порушив своє зобов'язання зі здійснення 100% передоплати, яку мав сплатити з 29.09.2015р. по 25.12.2015р. (строк поставки Відповідачем продукції), що мало наслідком укладення сторонами додаткової угоди від 30.12.2015р;

- Позивач здійснив передбачену договором 100% передоплату лише 30.12.2015р., за один день до строку виконання Відповідачем своїх зобов'язань з поставки продукції;

- за один день від дня отримання передоплати Відповідачу здійснити оплату підрядникам, отримати від них автомобілі та поставити їх Позивачу 31.12.2015р. було вкрай утруднено;

- при проведенні приймально-здавальних випробувань автомобілів, які постачались ВАТ «МАЗ», був виявлений прихований брак у розподільчих коробках цих автомобілів;

- дані недоліки були оперативно усунені Відповідачем та його підрядниками (враховуючи новорічні свята), і строк прострочення виконання Відповідачем зобов'язання з поставки автомобілів склав 36 та 39 днів;

- свої зобов'язання за договором Відповідач виконав повністю, хоча і з простроченням відповідно на 36 та 39 днів;

- Позивачем не подано суду доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов'язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної поставки Відповідачем автомобілів;

- нараховані Позивачем штрафні санкції є надмірно великими порівняно з отриманим Відповідачем доходом 885000,00 грн. від виконання умов укладеного договору.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для зменшення нарахованих Відповідачу розмірів пені та штрафу.

Апеляційний суд вважає, що нараховані Позивачем та стягнуті місцевим судом суми пені та штрафу є надмірно великими та підлягають зменшенню, в частині стягнення пені до 205204,00 грн пені та в частині стягнення штрафу до 570600,00 грн. В цій частині рішення місцевого суду підлягає відповідній зміні.

Керуючись ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. у справі №910/23546/16 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. у справі №910/23546/16 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. у справі №910/23546/16 змінити, резолютивні частину викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, буд. 8; ідентифікаційний код 21457519) на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55; ідентифікаційний код 38516849) пеню в сумі 205204,00 (двісті п'ять тисяч двісті чотири) грн, штраф в сумі 570600,00 (п'ятсот сімдесят тисяч шістсот) грн, проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 1054620,00 (один мільйон п'ятдесят чотири тисячі шістсот двадцять) грн. та судовий збір в сумі 73738 (сімдесят три тисячі сімсот тридцять вісім) грн 35 коп.

В іншій частині у позові відмовити».

4. Стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55; ідентифікаційний код 38516849) в дохід Державного бюджету судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 181870 (сто вісімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят) грн 92 коп.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко