КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа№ 910/16651/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

позивача Гаврилицька Д.М.

відповідача Опанасенко Б.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/16651/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

про стягнення 7 352,28 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/16651/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнісон Страхування" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Калатай Н.Ф. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 23.05.2017.

16 травня 2017 року представником відповідача, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів подано відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 23.05.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

07 липня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнісон Страхування" (страховик) та ТОВ «Поліграфіст» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування автотранспортних засобів №0300.000899.0013 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1.

Місцевим господарським судом встановлено, що 10.11.2015 в м. Хмельницький на вул. Західна Окружна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та Audі 100, д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.12.2015 по справі №686/23821/15-п ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі страхового акту СА0300.006021.0013/в від 29.02.2016р. та відповідно до п. 13.2 договору страхування, зарахував частину страхового відшкодування у розмірі 4658,70грн. в якості оплати несплаченої страхувальником частини страхового платежу, решту суми страхового відшкодування в розмірі 13482,80 грн. виплати на рахунок СТО - ПП ОСОБА_6, відповідно до заяви страхувальника.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП застрахована Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна", згідно з полісом № АІ/5380261.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки "Subaru Outback", з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням зносу, на підставі статті 1194 ЦК України, відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача, в зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей та за мінусом франшизи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 У справі № 910/3650/16|3-1304гс16.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано звіт № 52041 від 24.11.2015 р. про визначення вартості відновлювального ремонту, з урахуванням зносу транспортного засобу "Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_4, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 21770,81 грн, значення коефіцієнту фізичного зносу - 0,00.

В той же час, відповідно до п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ; винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Так, згідно з даними програмного продукту Audatex/AudaHistory за результатами запиту VIN коду транспортного засобу вбачається, що 12 вересня 2014 року автомобіль НОМЕР_5, піддавався ремонтно-відновлювальним роботам.

Також, в матеріалах справи наявний лист АТ "Просто-Страхування", в якому повідомляється, що автомобіль "Subaru Outback", д,р.н. НОМЕР_6, забезпечений в AT "ПРОСТО-страхування", як продукт щодо захисту майнових інтересів власника даного автомобіля (КАСКО), і як обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія (полісом ОЦСПВ). За період дії договору страхування сталася значна кількість страхових подій та, відповідно, були проведені виплати страхового відшкодування, Автомобіль "Subaru Outback", д.р,н. НОМЕР_6 зазнавав різні пошкодження, в тому числі були пошкоджені кузовні деталі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що в даному випадку необхідно застосовувати коефіцієнт фізичного зносу.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим господарським судом, з метою встановлення вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки "Subaru Outback", державний номер НОМЕР_7, призначено по справі №910/16651/16 судову автотоварознавчу експертизу.

Проте, автотоварознавча експертиза не проведена, в зв'язку з несплатою позивачем витрат по проведенню останньої.

При цьому інших доказів щодо вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, транспортного засобу марки "Subaru Outback", державний номер НОМЕР_7 матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо недоведеності позовних вимог.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/16651/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/16651/16 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/16651/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

О.М. Баранець