ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 Справа № 917/368/17

По позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 39600, АДРЕСА_1

до відповідача Кременчуцька міська рада, 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Перемоги, 2

про визнання недійсним пункту 18.2.4 рішення УІІІ сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області УІІ скликання від 31.05.2016 р. "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м. Кременчуці",

Суддя БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Представники:

від позивача - відсутні (див. протокол )

від відповідача - Шинкаренко Н.М. (див. протокол )

Рішення прийняте після перерви, оголошуваної в порядку ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 18 квітня 2017 року ( з огляду на незабезпечення представництва з боку відповідача та невиконання позивачем вимог п. 4 ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.03.2017р.), про що зафіксовано в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні 16.05.2017р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення, дотримуючись приписів ст. 85 ГПК України ( в редакції Закону України №2453-ІУ) з залученням її до матеріалів справи та повідомлення сторони-учасника судового засідання про термін виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кременчук про визнання недійсним підпункту 18.2.4 рішення УІІІ сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області УІІ скликання від 31.05.2016 р. "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м. Кременчуці", а саме щодо його приписів:

" В місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки:

- нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 2 751 кв. м за період з 04.08.2015 року - дня набуття права власності на об'єкт нерухомого майна до дня прийняття цього рішення;

- нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне користування земельної ділянки площею 2 751 кв. м в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки"

(в редакції уточненої позовної заяви від 15.05.2017р., а.с. 77-84, що є додатком до заяви про розгляд справи без участі представника позивача від 15.05.2017р., вх. 6275 від 16.05.2017р., а.с. 48).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що рішенням Кременчуцької міської ради від 31 травня 2016 року "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м. Кременчуці" фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель по АДРЕСА_2.

Зазначеним рішенням ради, а саме її п. 18.2.4, визначено як зобов'язання для ФОП ОСОБА_1 нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання цією земельною ділянкою за період з 04.08.2015 - дня набуття права власності на об'єкт нерухомого майна до дня прийняття цього рішення, а з дня прийняття рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки - у розмірі 3% від грошової оцінки землі.

При цьому, за твердження підприємства-позивача:

- рада не дотрималася приписів норм чинного законодавства, а саме: ст. 19 Конституції України, оскільки за цією нормою орган місцевого самоврядування, яким є рада-відповідач, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Орендна плата за землю є договірною величиною, виходячи з приписів ст. 13, ст. 17 та ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та ч. 288.1 ст. 288 ПК України. Резюмуючи наведеному, виклавши позицію ДФС за листом від 14.03.2016р. №5466/6/99-99-19-03-02-15, приводить таке: «за відсутності належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документа відповідна земельна ділянка не може вважатися такою, що знаходиться у власності чи на праві оренди в особи, яка фактично володіє такою ділянкою. Таким чином, виходячи із принципу пріоритетності, який закріплений у п. 5.2 статті 5 ПК, підстав для нарахування орендної плати без діючого договору оренди не існує.» (цитується дослівно за абз. 2, 3 стор. 4 позовної заяви, а.с. 5);

- контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, в силу приписів ст. 41 ПК України, здійснюється органами державної податкової служби, а у відповідності до ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Як висновок наведеному, позивач констатує (цитується дослівно за абз. 5 стор.6 позову, а.с. 7): « Приймаючи оскаржуване окреме положення рішення, Кременчуцька міська рада Полтавської області здійснила контроль за справлянням земельного податку у формі орендної плати та визначила обов'язок по сплаті податку орендної плати за землю поза межами дії договору оренди землі, фактично перебравши на себе функції податкового органу, тобто діяла поза межами своїх повноважень.». На думку позивача ( див. уточнену позовну заяву від 15.05.2017р., що є додатком до заяви про розгляд справи без участі представника позивача від 15.05.2017р., вх. 6275 від 16.05.2017р., а.с. 77-84), пп. 18.2.4 п. 18.2 рішення Кременчуцької міської ради від 31.05.2016р. "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м. Кременчуці" прийнятий поза межами повноважень ради та всупереч вище вказаним нормам діючого законодавства України, що свідчить про його незаконність та протиправність, наслідком чого є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у вигляді безпідставного покладення на нього обов'язку із сплати грошових коштів в вигляді орендної плати (за період неохоплений договором оренди землі, який на даний час є неукладеним), тому цей пункт рішення відповідача підлягає визнанню недійсним в судовому порядку у відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України та п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідач на позов відреагував відзивом від 11.04.2017р. №06-14/524, вх. №5046 від 13.04.2017р. ( а.с. 26-29), відхиливши вимоги позивача з посиланням на те, що:

а) вимоги позивача є безпідставними, так як оспорюваним пунктом прийнятого рішення рада не порушувала прав позивача та діяла в межах повноважень наданих їй за чинним законодавством, в т.ч. і відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, визначивши розмір та порядок сплати орендної плати за фактичне користування земельної ділянки,

б) питання переходу права на земельну ділянку, у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщена на ній, регулюється статтями: ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Аналіз цих норм права дає підстави вважати, що з моменту набуття права власності на житловий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок сплачувати земельний податок чи орендну плату;

в) відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, споруди, будівлі, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий користувач земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства;

г) факт набуття права власності на об'єкти нерухомості свідчать про фактичне користування позивачем вказаною земельною ділянкою, що зобов'язує оплати за її користування на умовах оренди, тобто умовах попереднього користування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача в судовому засіданні 18.04.2017р. ( за заявою від 15.05.2017р., вх. №6275 від 16.05.2017р., а.с. 48, представник позивача поінформував суд про розгляд справи без участі позивача та її представників) та представника відповідача - в судовому засіданні 16.05.2017р., дослідивши документальні докази, суд - в с т а н о в и в, що вимоги позивача задоволенню не підлягають за наступного :

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За частиною 2 ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). При цьому за частиною 3 цієї норми законодавець визначив захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки в такий спосіб: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Підстави набуття прав на землю визначені розділом IV ЗК України, складовою цього розділу є ст. 120, за якою закріплено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду. Цій нормі кореспондують положення підпункту 2.2 п. 2 постанови Пленуму ВГСУ №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011р. (зі змінами і доповненнями», за яким після настання одного з таких фактів, як-то:

(1) прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування,

(2) затвердження результатів аукціону,

(3) укладення відповідної цивільно-правової угоди,

(4) набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду,

особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою.

За договором купівлі-продажу комплексу будівель від 04.08.2015р., посвідчений нотаріально та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 30-32), маючи статус суб'єкта підприємницької діяльності, ОСОБА_1 стала власником нерухомого майна ( з усіма його при належностями, в тому числі інженерними мережами і комунікаціями), іменоване «Об'єкт нерухомості»: комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що в цілому складається з: будівлі скотозабійного пункту літ. А, А1, площею 249, 4 кв. м, будівлі побутових приміщень літ. Б, площею 39, 1 кв. м, розташований на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 4359 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2.

За наявності наведеної обставини (придбання у власність об'єкта нерухомості) з 4 серпня 2015 року на позивача поширюється дія ст. 120 Земельного кодексу України ( в другій її частині) і з цієї дати останній може претендувати на одержання земельної на умовах оренди шляхом документального оформлення з дотриманням процедури, визначеної земельним законодавством, що відтермінована в часі з моменту придбання майнового об'єкта.

Право установчим документом, що закріпив би право користування земельною ділянкою під придбаним об'єктом нерухомості для ФОП ОСОБА_1, може бути лише договір оренди землі, укладений між власником землі за спірною адресою, яким є територіальна громада у вигляді її представницького органу - Кременчуцька міська рада, та позивачем, який повинен пройти державну реєстрацію. Підставою ж для вчинення такого правочину (договір оренди землі) є як зазначений договір купівлі-продажу, так і воля власника землі виражена відповідним рішенням ради при наявності технічної документації на земельну ділянку. При цьому питання надання в оренду землі відносяться до виключної компетенції ради.

Як зазначено вище земельна ділянка площею 4359 кв. м, до придбання позивачем об'єкту нерухомості, що розміщений на ній, є комунальною власністю. Знаходилася ця земельна ділянка в користуванні на умовах оренди одного із структурних підрозділів Полтавської обласної спілки споживчих товариств, що й продала об'єкт нерухомості позивачу.

Технічна документація №124-ТО із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_3 ( виготовлена в 2016 році) була затверджена п. 18 оспорюваного рішення Кременчуцької міської ради 31 травня 2016 року (а.с. 14, 50-76).

Відповідно до цього ж п. 18 рішення УІІІ сесії УІІ скликання Кременчуцька міська рада (дотримуючись приписів абз 2 ч. 6 ст. 120 ЗК України) передає фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, (за умови виконання п. 18.2 цього рішення) в оренду строком на п'ятнадцять років земельну ділянку площею 2751 кв. м (кадастровий номер НОМЕР_3) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель (код КВЦПЗ J 12.04) по АДРЕСА_2 (відповідно до розпорядження міського голови від 18.02.2016р. №58-Р «Про перейменування вулиць, провулків, тупиків, проїздів, парків та скверів міста Кременчука» АДРЕСА_2 перейменовано на АДРЕСА_2), встановивши плату за землю в розмірі 3% від грошової оцінки землі щорічно.

Пункт 18.2 рішення Кременчуцької міської ради від 31.05.2016р. містить ряд зобов'язань (в хронологічній послідовності вчинення дій) для фактичного землекористувача (потенційного орендаря) земельної ділянки - ФОП ОСОБА_1, як-то:

- виконувати обов'язки відповідно до ст. 96 ЗК України (18.2.1),

- в шестимісячний термін замовити документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою та зареєструвати право оренди земельної ділянки в установленому законом порядку (18.2.2),

- в п'ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки надати копію договору оренди землі з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та копію довідки до Кременчуцької міської ради (18.2.3),

- в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки: (1) нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 2751 кв. м за період з 04.08.2015 - дня набуття права власності на об'єкт нерухомого майна до дня прийняття цього рішення; (2) нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 2751 кв. м у розмірі 3% від грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки ( 18.2.4),

- у разі зміни орендної плати укласти додаткову угоду до договору оренди землі (18.2.5),

- перекласти на набувачів майна зобов'язання по платі за користування земельною ділянкою з дня відчуження такого майна (18.2.6),

- враховувати інтереси і права суміжних землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства згідно ст. ст. 96, 103 Земельного кодексу України (18.2.7) тощо.

Серед закріплених за рішенням Кременчуцької міської ради від 31.05.2016р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м. Кременчуці» зобов'язань позивача останній не погодився лише з пп. 18.2.4 п. 18.2 цього рішення, заявивши цей позов.

При цьому позивачем не було враховано те, що умова за оспорюваним пунктом рішенням ради є послідуючою(наступною) дією після виконання ряду дій самою ФОП ОСОБА_1 , викладених в п. 18.2.2 та п. 18.2.3 (укладення правочину, його реєстрація тощо), а отже твердження щодо порушення прав позивача є передчасним, так як доказів про укладення договору про оренду землі останній не надав і відсутність щодо такого зазначає в позові. Це - по-перше.

По-друге, оспорюючи п. 18.2.4 рішення ради-відповідача від 31.05.2016р., позивач умовчує про п. 18.2.6 цього ж рішення, за яким саме йому надано право перекладати на набувачів майна зобов'язання по платі за користування земельною ділянкою з дня відчуження такого майна, а отже погоджується з наявністю такого статусу як набувач об'єкту нерухомості, розміщеного на земельній ділянці, і платність використання землі за такого статусу.

По-третє, статус особи набувача, закріплені за ст. 120 ЗК України, щодо земельної ділянки, на якій розміщений придбаний об'єкт нерухомості, (до оформлення відповідного права його відносно цієї земельної ділянки) відрізняється від статусу землекористувача (орендаря), а отже посилання позивача на ст. 125 ЗК України є помилковим.

Факт набуття фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомості свідчить про фактичне користування позивачем зазначеною вище земельною ділянкою саме з моменту придбання цієї нерухомості, так як остання розміщена на ній.

Докази про безоплатне право користування земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_3 позивач не надав, як і вмотивування про це не приводяться в позові.

За положеннями статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Таким законом є Закон України «Про оренду землі», за частиною 3 ст. 7 якого визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташований на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Цій нормі кореспондує і частина 2 ст. 120 ЗК України, яка закріплює, що якщо жилий будинок, будівлю або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зі змісту ст. 120 ЗК України та інших норм чинного законодавства із земельних питань слідує, що обов'язок платності за користування земельною ділянкою виникає у набувача права власності на об'єкт нерухомості саме з дня фактичного правомірного користування земельною ділянкою, оскільки закон не передбачає звільнення землекористувачів від такої оплати ( в вигляді податку чи орендної плати), у разі не оформлення документів, що підтверджують право користування.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, споруди, будівлі, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий користувач земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно законодавства.

Не укладення самого договору оренди землі, оскільки процедура оформлення договірних відносин (щодо користування земельними ділянками в Україні) відтермінована в часі, не може слугувати доводом для звільнення користувачів земельних ділянок, на яких поширюється дія ст. 120 ЗК України, від оплати за їх фактичне користування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За так, доводи позивача, приведені в позові, є необґрунтованими та не можуть бути прийняті судом, з огляду на вищевикладене та недоведеністю порушеного права самого позивача.

Кременчуцька міська рада, приймаючи рішення від 31.05.2016 р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м. Кременчуці», в т.ч. і в оспорюваній частині, діяла саме в межах ст. 19 Конституції України та наведених норм чинного законодавства, визначивши розмір плати (3% від грошової оцінки землі) за фактичне користування земельною ділянкою ФОП ОСОБА_1 площею 2751 кв. м за період з 04.08.2015р. до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки. При цьому розмір плати за п. 18.2.4 оспорюваного рішення не перевищує плати, визначеної абз. 2 п. 14 цього ж рішення ради, що не оспорюється позивачем.

За приписами ж п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України саме до компетенції Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування віднесено встановлення ставок плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

СУДДЯ Г.І. БУНЯКІНА

Повний текст рішення складено 22.05.2017р.