ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р.Справа № 922/1321/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 17331,63 грн.
за участю представників:

позивача - Гордеюк О.В., довіреність № б/н від 22.06.2016 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 16913,58 грн. (15209,04 грн. - основний борг; 1069,03 грн. - пеня; 520,97 грн. - інфляційні; 114,54 грн. - 3% річних) у зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань за договором № 2013-02-14-1 оренди нежитлових приміщень від 14.02.2013 р. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 24.04.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.05.2017 р. о 12:00.

Позивач, через канцелярію господарського суду 12.05.2017 р. за вх. № 15144, надав документи згідно супровідного листа, які прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Позивач, через канцелярію господарського суду 12.05.2017 р. за вх. № 15145, надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка судом долучена до матеріалів справи.

Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь за порушенням відповідачем договірних зобов'язань основний борг у розмірі 15209,04 грн., пеню у розмірі 1311,54 грн., інфляційні у розмірі 666,51 грн., 3% річних у розмірі 144,54 грн., всього - 17331,63 грн.

Враховуючи положення ст. 22 ГПК України, господарський суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та розглядати справу з урахуванням цієї заяви.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, в судове засідання представник відповідача не з'явився.

При цьому суд зазначає, що відповідач про розгляд справи у суді був повідомлений належним чином, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем проживання відповідача є: 61003, АДРЕСА_1, а з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про порушення провадження у справі була надіслана відповідачу за вищезазначеною адресою, але не була ним отримана та повернута Укрпоштою до суду з посиланням на відсутність адресата.

У п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" було зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

14.02.2013 р. між сторонами був укладений договір оренди нежитлових приміщень № 2013-02-14-1 (надалі - договір).

17.12.2013 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору.

01.04.2014 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору.

01.10.2014 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 3 до договору.

26.12.2014 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 4 до договору.

01.05.2015 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 5 до договору.

25.12.2015 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 6 до договору.

01.03.2016 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 7 до договору.

01.07.2016 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 8 до договору.

01.09.2016 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 9 до договору.

30.12.2016 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 10 до договору.

22.02.2017 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 11 до договору.

Згідно п. 1.1. договору зі змінами згідно додаткової угоди № 7 до договору ТОВ "Електропівденатоммонтаж" (орендодавець) передало, а ФОП ОСОБА_1 (орендатор) прийняв в термінове платне користування (оренду) нежитлові приміщення:

- кімнату № 12а площею 17,8 м2,

- кімнату № 11а площею 20,5 м2,

- кімнату № 11 площею 17,2 м2,

- кімнату № 14 площею 9,0 м2,

- кімнату № 5 площею 9,3 м2,

- кімнату № 6 площею 17,6 м2

згідно технічного паспорту (приміщення) в будівлі, розташованої за адресою: 61001, АДРЕСА_2 четвертий поверх.

Згідно п. 1.1. договору зі змінами згідно додаткової угоди № 9 до договору ТОВ "Електропівденатоммонтаж" (орендодавець) передало, а ФОП ОСОБА_1 (орендар) прийняв в термінове платне користування (оренду) нежитлові приміщення:

- кімнату № 12а площею 17,8 м2,

- кімнату № 11а площею 20,5 м2,

- кімнату № 11 площею 17,2 м2,

- кімнату № 14 площею 9,0 м2,

- кімнату № 5 площею 9,3 м2,

згідно технічного паспорту (приміщення) в будівлі, розташованої за адресою: 61001, АДРЕСА_2 четвертий поверх.

Пунктом 2.1. договору було передбачено, що передача приміщень здійснюється на підставі акта приймання-передачі, котрий підписують уповноважені представники сторін. Приміщення передається в поточному стані, орендатор не зобов'язаний вносити в них будь-які зміни. У акті приймання-передачі приміщення сторони відображають стан, в якому передається приміщення.

У відповідності до умов договору нежитлові приміщення були передані орендарю у строкове платне користування:

- згідно акту приймання-передачі від 14.02.2013 р. (кімнати №№ 11, 11а, 12а);

- згідно акту приймання-передачі від 01.04.2014 р. (кімната № 14);

- згідно акту приймання-передачі від 01.03.2016 р. (кімнати № 5 та № 6).

Також, вказані нежитлові приміщення були повернуті орендарем орендодавцеві:

- згідно акту здачі-приймання приміщення із оренди від 30.06.2016 р. (кімната № 14);

- згідно акту здачі-приймання приміщення із оренди від 31.08.2016 р. (кімната № 6);

- згідно акту здачі-приймання приміщення із оренди від 22.02.2017 р. (кімнати №№ 5, 11, 11а, 12а).

31.01.2017 р. між сторонами за договором був складений акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 8748,00 грн. (з ПДВ) - орендна плата за користування приміщенням по АДРЕСА_2 за січень 2017 р.

21.02.2017 р. між сторонами за договором був складений акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 6561,00 грн. (з ПДВ) - орендна плата за користування приміщенням по АДРЕСА_2 за лютий 2017 р.

Пунктом 3.1. договору зі змінами згідно додаткової угоди № 10 від 30.12.2016 р. було передбачено, що орендна плата за використання приміщенням складає 8748,00 грн. (з ПДВ).

Згідно п. 3.2. договору кожна помісячна оплата (за винятком першого платежу) відбувається шляхом передоплати за кожний майбутній один місяць оренди приміщення протягом п'яти календарних днів з моменту підписання сторонами щомісячного поточного акту здавання - приймання здійснених послуг.

Відповідно до п.4.2.1. договору орендар зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату.

Згідно п. 9.2. договору, у випадку порушення орендарем обов'язку по сплаті орендної плати, останній зобов'язується сплатити орендодавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Пунктом 10.1. договору зі змінами згідно додаткової угоди № 10 від 30.12.2016 р. було передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 28.02.2017 р.

Згідно п. 10.2. договору припинення дії договору не звільняє орендаря від виконання зобов'язань, які виникли до припинення договору або після припинення договору, але пов'язані з ним.

22.02.2017 р. між сторонами та ТОВ "Мілліформ" була укладена додаткова угода № 11 до договору.

Пунктом 1 додаткової угоди № 11 від 22.02.2017 р. було передбачено, що з моменту підписання даної додаткової угоди усі права та обов'язки по договору переходять від орендодавця до нового орендодавця.

Згідно п.3 додаткової угоди № 11 від 22.02.2017 р. орендар перераховує орендодавцю орендну плату за період 01.02.2017 р. - 21.02.2017 р. у сумі 6561,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% не пізніше 03.03.2017 р., а також орендатор перераховує новому орендодавцю орендну плату за період з 22.02.2017 р. - 28.02.2017 р. у сумі 2187,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% не пізніше 10.03.2017 р.

Позивачем до матеріалів справи додані копії банківських виписок про сплату орендної плати за користування приміщеннями по АДРЕСА_2. Так, згідно з банківською випискою від 16.01.2017 р. відповідачем була сплачена позивачу оренда плата у розмірі 18000,00 грн., а згідно банківської виписки від 26.01.2017 р. відповідачем була сплачена позивачу орендна плата у розмірі 3337,00 грн. за жовтень 2016 р.

Згідно позову позивач вказує, що станом на 15.05.2017 р. за орендарем рахується основна заборгованість по орендній платі в сумі 15209,04 грн., яка виникла внаслідок прострочення оплати за січень та лютий 2017 року (січень 2017 року - 8648,04 грн., лютий 2017 року - 6561,00 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був виставлений відповідачу для сплати рахунок-фактура № 37 від 28.02.2017 р. та направлена вимога № 12/0257 від 15.03.2017 р., які були отримані відповідачем.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу орендної плати за договором в сумі 15209,04 грн. (січень 2017 року - 8648,04 грн., лютий 2017 року - 6561,00 грн.).

Таким чином, враховуючи умови договору та додаткової угоди № 11 від 22.02.2017 р. до договору, суд дійшов висновку, що прострочення відповідача з оплати вартості оренди приміщень за січень 2017 р. виникло з 06.01.2017 р. (відповідно до п.3.2. договору строк оплати в 5 днів за січень закінчився 05.01.2017 р.), а прострочення відповідача з оплати вартості оренди приміщень за лютий 2017 р. виникло з 04.03.2017 р. (відповідно до п.3 додаткової угоди № 11 від 22.02.2017 р. до договору орендна плата за період 01.02.2017 р. - 21.02.2017 р. у сумі 6561,00 грн. сплачується не пізніше 03.03.2017 р.).

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 773 Цивільного кодексу України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищевикладене господарський суд прийшов до висновку, що сума основного боргу у розмірі 15209,04 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на те, що прострочення відповідача з оплати за оренду приміщення за січень 2017 р. виникло з 06.01.2017 р., за оренду приміщення за лютий 2017 р. виникло з 04.03.2017 р., а не з 06.02.2017 р., як вказує позивач, судом була перерахована загальна сума пені, інфляційних та 3% річних та встановлено, що станом на 15.05.2017 р. з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 1190,39 грн., інфляційні у розмірі 600,63 грн. та 3% річних у розмірі 131,06 грн.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо у спорі про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою, судові витрати за правилами цієї статті мають бути стягнуті на користь товариства, то вони стягуються на користь учасників (акціонерів) такого товариства, зазначених у частині восьмій статті 28 цього Кодексу, у тій частині, в якій вони понесені цими учасниками (акціонерами). Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд на підставі ст. 49 ГПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позову до суду у пропорційному розмірі задоволених позовних вимог, яка становить 1580,80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 193, 216, 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625, 628, 629, 759, 762, 773 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог - задовольнити.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61003, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відомості про дату та місце народження в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 16, ідентифікаційний код 21242894) суму основного боргу у розмірі 15209,04 грн.; пеню у розмірі 1190,39 грн.; інфляційні у розмірі 600,63 грн.; 3% річних у розмірі 131,06 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1580,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині заявленого позову - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 22.05.2017 р.

Суддя Л.В. Шарко