ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.05.2017 р. Справа № 914/1017/17

Суддя Господарського суду Львівської області Горецька З.В.,

розглянувши матеріали

за клопотанням: Інспекції Міністерства по податках і зборах Республіки Білорусь по Московському районі міста Мінська (вул. Люксембург, 183, 220036, м.Мінськ, Республіка Білорусь; від 12.05.2017 року вих..№6-9/01237-2)

Боржник: ОСОБА_1 (79000, Україна, м. Львів, вул. Стрийська,99-196)

про: визнання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016 та приведення до виконання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016.

встановила, що у прийнятті даного клопотання до розгляду слід відмовити, виходячи з наступного.

24.05.2017 року до Господарського суду Львівська область (Україна) надійшло клопотання Інспекції Міністерства по податках і зборах Республіки Білорусь по Московському районі міста Мінська про визнання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016 та приведення до виконання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016.

Правове регулювання порядку розгляду зазначеного клопотання здійснюється нормами Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10.06.1958р., багатосторонньої угоди „Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності ратифікованою 19.12.1992р. та підписаною Україною 20.03.1992р., конвенції „О правовой помощи и правовых отношениях по гражданским, семейным и уголовным делам ратифікованої 10.11.1994р. та підписаної Україною 22.01.1993р., а також нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст.53 конвенції „О правовой помощи и правовых отношениях по гражданским, семейным и уголовным делам, клопотання про вирішення примусового виконання рішення подається в компетентний суд сторони, що домовляється, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано до суду, який виніс рішення по справі у першій інстанції. Цей суд направляє клопотання суду, компетентному винести рішення по клопотанню.

Стягувач у своєму клопотанні посилається на приписи вищевказаної Конвенції.

Разом з цим, згідно ст.124 Госодарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 127 цього ж кодексу передбачено, що суди України виконують доручення іноземних судів щодо надання правової допомоги - вручення викликів до суду чи інших документів, допит сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, передані їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено, - дипломатичними каналам.

З аналізу вищевказаних приписів вбачається, що до компетенції господарських судів України не віднесено здійснення таких процесуальних дій, як визнання та приведення до виконання рішення іноземного суду.

Також, згідно п.5.1 Розділу «Питання визнання і виконання іноземних судових рішень в Україні» Наказу Міністерства юстиції України від 27.06.2008 року №1092/5/54 «Про затвердження Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за №573/15264), рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародним договором України або за принципом взаємності у відносинах з іноземною державною, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Згідно п.5.2. даної Інструкції, Клопотання заінтересованої особи про визнання і виконання рішення іноземного суду чи іншого компетентного органу (іноземне клопотання) подається безпосередньо до суду України з урахуванням пункту 5.3 цієї Інструкції. Іноземне клопотання, якщо це передбачено міжнародним договором України, може бути подано до іноземного суду, який розглянув справу і ухвалив рішення у першій інстанції і який надсилає іноземне клопотання на розгляд компетентного суду України через Мін'юст.

Відповідно до п. 5.3. Інструкції, Іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження не відоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом України за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Згідно п. 5.4. Інструкції, Мін'юст, отримавши іноземне клопотання відповідно до абзацу другого пункту 5.2, перевіряє наявність та чинність міжнародного договору України у відносинах із запитуючою державою, а також наявність документів, необхідних відповідно до міжнародного договору для визнання та виконання рішення іноземного суду в Україні.

Якщо клопотання відповідає міжнародному договору України, Мін'юст через головне територіальне управління юстиції направляє іноземне клопотання до суду України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника чи його майна.

У разі відсутності міжнародного договору України у відносинах із запитуючою державою або ненабуття чинності таким міжнародним договором, або неповноти документів, передбачених відповідним міжнародним договором, іноземне клопотання повертається до іноземного компетентного органу, від якого воно надійшло, з поясненням причин повернення.

Відповідно до п.5.5. Інструкції, Розгляд іноземного клопотання здійснюється згідно з Цивільним процесуальним кодексом України, а стосовно рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу - із Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". У разі, якщо міжнародний договір містить інші норми, застосовуються положення міжнародного договору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 24.12.1999 р. №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

У відповідності до п.12 Постанови ВСУ клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Пунктом 10 вищевказаної Постанови ВСУ визначено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Процесуальні правовідносини, які спрямовані на визнання та виконання рішень іноземних суддів в Україні врегулюванні у розділі VIII чинного Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.390 Цивільного процесуального кодексу України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч.1ст. 391 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника (стаття 392 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно до ч.1ст. 393 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відповідно ст.398 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом.

Окрім того, для правильного застосування норм ЦПК України про визнання і виконання судових рішень мають значення і інші нормативні акти, Закон України Про міжнародне приватне право, Закон України Про виконавче провадження, тощо.

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Крім того, суд звертає увагу стягувача, що ним не дотримано порядку звернення з таким клопотанням, встановленого вищезазначеною Інструкцією, про який йшлося вище, а саме щодо надіслання іноземного до Мін»юсту.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у прийнятті клопотання Інспекції Міністерства по податках і зборах Республіки Білорусь по Московському районі міста Мінська про визнання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016 та приведення до виконання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016, згідно п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, так як таке не підлягає розгляду в господарських судах України.

З огляду на вищенаведене, на підставі Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10.06.1958р., багатосторонньої угоди „Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності ратифікованою 19.12.1992р. та підписаною Україною 20.03.1992р., конвенції „О правовой помощи и правовых отношениях по гражданским, семейным и уголовным делам ратифікованої 10.11.1994р. та підписаної Україною 22.01.1993р., ст.93 Цивільного кодексу України, ст.ст.390, 392 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті клопотання Інспекції Міністерства по податках і зборах Республіки Білорусь по Московському районі міста Мінська про визнання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016 та приведення до виконання рішення Економічного суду міста Мінська від 30.01.2017 р. по справі №246-17/2016.

Додаток: Клопотання з додатками та поштовим конвертом на 16 арк. в адресу Інспекції Міністерства по податках і зборах Республіки Білорусь по Московському районі міста Мінська (вул. Люксембург, 183, 220036, м.Мінськ, Республіка Білорусь).

Суддя Горецька З. В.