ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 910/14459/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В.(доповідач)
суддів Кондратової І.Д. Нєсвєтової Н.М.
за участі представників: позивача: відповідача: Кузьмик І.П. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 07 вересня 2016 року Київського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2017 року
у справі№ 910/14459/16
за позовомприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
доприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
про стягнення 29 033, 37 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 р. приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 29 033, 37 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 (суддя - Смирнова Ю.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 (головуючий - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я.), у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 03.03.2014 між ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 111/14-Тз/Дн, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1, 2013 року випуску.

За п. 7.2. договору до страхових випадків віднесено, зокрема, дорожньо-транспортні пригоди.

Відповідно до п. 12.2. договору франшиза за договором складає 879,00 грн.

У п. 16 договору сторони погодили, що строк дії договору становить чотири роки. Зазначений строк дії договору не може бути меншим від строку дії кредитного договору, який страхувальник уклав з вигодонабувачем, у зв'язку з яким укладено цей договорі. Датою закінчення дії договору є 02.03.2018.

24.03.2014 на перетині пр. Київський та пр. Партизанський в м. Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі застрахованого автомобіля "Hyundai Accent", д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу ВАЗ, д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Факт скоєння вказаного ДТП підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ВДАІ з обслуговування адміністративної території м. Донецька та автомобіль-технічної інспекції Головного управління МВС України в Донецькій області (а.с. 20, т. 1).

24.03.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 22, т. 1).

Згідно з висновку ТОВ "Експертно-консалтінгове бюро" № 73/04 від 08.04.2014 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Hyundai Accent, д. н. з. НОМЕР_1, вартість відновлюваного ремонту вказаного автомобіля складає 24 833,57 грн.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ "Богдан-Авто Донецьк" № ДН-0004312 від 10.04.2014 вартість ремонту автомобіля Hyundai Accent, д. н. з. НОМЕР_1, становить 23 940,38 грн, а згідно з рахунку - фактури № ДН-0005078 від 13.06.2014 - 5 971,99 грн (а.с. 41-42, т. 1).

Згідно з листа ПАТ "Дельта банк" за вих. № 05-2142081 від 15.05.2014 останнє не заперечувало проти виплати страхового відшкодування зі страхового випадку, який стався 24.03.2014 з автомобілем Hyundai Accent, д. н. з. НОМЕР_1, шляхом перерахування на рахунок відповідної станції технічного обслуговування.

За страховим актом № 111/14-Тз/Дн-1 від 27.05.2014 і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, склав 23 061,38 грн, а за страховим актом № 111/14-Тз/Дн-1 від 03.07.2014 і розрахунку до нього - 5 971,99 грн.

30.05.2014 позивач виплатив ТОВ "Богдан-Авто Донецьк" страхове відшкодування в сумі 23 061,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 30.05.2014, а 03.07.2014 за платіжним дорученням № 14316 перерахував - 5 971,99 грн, а всього 29 033,37 грн (а.с. 23-24, т. 1).

Відповідно до довідки УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області від 05.11.2015, у зв'язку із ДТП, що мала місце 24.03.2014, щодо гр. ОСОБА_6, який керував транспортним засобом "ВАЗ", д.н.з. НОМЕР_2, за порушення вимог п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, складено протокол про адміністративне правопорушення.

У довідці також було зазначено про направлення адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_6 до Центрально-міського районного суду м. Горлівка в Донецькій області та, що згідно з бази даних НАІС ДДАІ МВС 22.05.2014 Центрально-міським районним судом м. Горлівка в Донецькій області винесено постанову (інформація у вказаній базі щодо №, серії постанови відсутня) про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_6 та накладення штрафу у розмірі 340,00 грн.

Листом Словянського міськрайонного суду Донецької області за вих. № 43699/15 від 04.12.2015 позивач був повідомлений про те, що суд не має можливості надати постанову Центрально-міського районного суду м. Горлівка в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що приміщення вказаного суду розташовано на окупованій території та захоплено незаконними озброєними формуваннями, що перешкоджає передачі справ, які перебували у провадженні відповідного суду.

Як встановлено судами, вказана постанова Центрально-міського районного суду м. Горлівка в Донецькій області відсутня і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 (вина якого у скоєнні ДТП доводиться, зокрема, довідкою ВДАІ) за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, д. н. з. НОМЕР_2, станом на момент ДТП, була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1456990, а тому останнє відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинне відшкодувати позивачу 29 033, 37 грн.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Отже, суди прийшли до правильного висновку, що після виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю Hyundai Accent, д. н. з. НОМЕР_1, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами.

Вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

Статтею 221 КУпАП встановлено, що постанови по справам про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху приймаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

За ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надавши належну правову оцінку усім наявним у матеріалах справи документам та доводам сторін, взявши до уваги те, що факт вини ОСОБА_6 у вчиненні ДТП не може підтверджуватись лише довідкою УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, при відсутності інших належних доказів, зокрема, постанови суду про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, прийшли до правильного висновку, що позивачем не було доведено вини ОСОБА_6 у скоєнні вказаного ДТП та наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 29 033, 37 грн.

Таким чином, рішення господарських судів про відмову у позові є законними і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги, в основному повторюють доводи апеляційної скарги, які були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та спростовані обґрунтованими висновками цього суду викладеними в постанові, а також зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів, що відповідно до ст. 1117 ГПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, підстав для скасування судових рішень не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати за подання касаційної скарги покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07 вересня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2017 року у справі за № 910/14459/16 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя І. Кондратова
Суддя Н. Нєсвєтова