РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 Справа №910/6389/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Інжинірингово - виробниче

підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ»

до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по

проектуванню об»єктів газової промисловості «Укргазпроект»

про стягнення 1 250 000,00 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Стоян В.А. - директор

Від відповідача: не з»явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Інжинірингово - виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об»єктів газової промисловості «Укргазпроект» 1 250 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання позики №2014/10/2 від 28.10.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017р. порушено провадження у справі №910/6389/17, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 22.05.2017 р. за участю представників сторін.

В судовому засіданні 22.05.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання. 17.05.2017р. через відділ діловодство господарського суду міста Києва від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляду справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 22.05.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

28.10.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Інжинірингово - виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» (надалі позивач) та Публічним акціонерним товариством «Український інститут по проектуванню об»єктів газової промисловості «Укргазпроект» (надалі відповідач) було укладено договір про надання позики №2014/10/2.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач надає відповідачу поворотну фінансову безвідсоткову позивачу, а відповідач зобов»язується використовувати її за цільовим призначенням і повернути у визначений договором строк.

Сума позики за даним договором становить 1 250 000 грн. (п. 3.1 договору).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору безвідсоткової фінансової допомоги та договору про реструктуризацію боргу не було повернуто надані позивачу грошові кошти в повному розмірі, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем станом на день вирішення спору в розмірі 1 250 000 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.1. договору сума визначена сторонами в розмірі 1 250 000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи позивачем відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі 1 250 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №00001145 від 28.10.2014р., належним чином засвідчена копія долучена до матеріалів справи.

Пунктом 5.1 договору визначено, що відповідач зобов»язаний повернути суму позики до 30 липня 2016 року.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи позивач надіслав відповідачу лист №К-86-991 1 від 01.03.2017 року, що зареєстровано в канцелярії відповідача 01.03.2017 року №38, з вимогою повернути грошові кошти.

На адресу позивача 04.04.2017 року надійшов лист №111 від 03.04.2017 року відповідно до якого що відповідач підтверджує, що станом на 03.04.2017 року має заборгованість перед позивачем по договору від 28.10.2014 року про падання позики №2014/10/2 в розмірі 1 250 000,00 грн., але у зв'язку із скрутним фінансовим становищем і відсутністю обігових коштів не може повернути кошти.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів по договору про надання позики в передбачені договором строки не виконав, а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем на час вирішення спору становить 1 250 000 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно п. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 250 000 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України..

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об»єктів газової промисловості «Укргазпроект» 04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, 77, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Інжинірингово - виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» (01001,

м. Київ, вул. Еспланадна, 20, ) 1 250 000 грн. 00 коп. основного боргу, 18 750 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

1 250 000 грн. 00 коп. основного боргу, 18 750 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.05.2017р.

Суддя Т. Ю. Трофименко