ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р.Справа № 924/183/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за позовом ДП "Хмельницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (м. Хмельницький)
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Харківська обл., с. Комсомольське)
про стягнення 78899,00 грн.,
за участю представників:

позивача - пров. юрисконсульта Мамчури Р.В. (довіреність №2-17 від 10.01.2017 р.),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву до господарського суду Хмельницької області, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 78899,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поставці товару за договором купівлі-продажу №92-16 від 29.07.2016 р.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 02.03.2017 р. матеріали справи були передані за підсудністю до господарського суду Харківської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2017 р. для розгляду даної справи призначено суддю Ольшанченко В.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.03.2017 р. була прийнята позовна заява до розгляду та порушено провадження у справі.

05.04.2017 р. розгляд справи був відкладений на 19.04.2017 р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2017 р. була задоволена заява представника позивача про продовження розгляду справи, продовжений строк розгляду спору за межи строку, встановленого ст. 69 ГПК України, на 15 днів - до 26.05.2017 р., та розгляд справи був відкладений на 17.05.2017 р. о 11:00 год.

Позивач надав письмове уточнення свого повного найменування, в якому вказав, що його повним найменуванням є Дочірнє підприємство "Хмельницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Розглянувши це уточнення, суд вважає за можливе задовольнити його у наданій редакції.

Відповідач відзив на позов та витребувані документи суду не надав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач згідно зі ст.ст. 64, 87 ГПК України та п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка підприємства зв'язку з відміткою про повернення поштового відправлення за закінченням строку його зберігання, а також повідомлення про вручення відповідних поштових відправлень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

29.07.2016 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №92-16 (надалі - договір), за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник (відповідач) зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець (позивач) зобов'язується прийняти і оплатити наступний товар: щебеневу продукцію (надалі іменується - товар).

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору орієнтовно становить 2000000,00 грн., в тому числі ПДВ. Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору.

Згідно з п. 4.1 вказаного договору розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після отримання від постачальника рахунку на оплату товару, видаткові накладні виписуються по факту поставки товару.

В п. 4.2 договору сторони визначили документи, які додаються до рахунку.

Відповідно до п. 5.1 договору на поставку кожної партії товару покупець надає постачальнику заявку.

Постачальник розглядає заявку покупця в 3 денний строк та акцептує її або надає покупцю обґрунтовані заперечення у письмовій формі.

У разі відсутності в постачальника заперечень щодо отриманої заявки, постачальник здійснює поставку кожної партії товару на умовах, що передбачені цим договором, протягом 3-х календарних днів з моменту отримання заявки покупця.

Згідно з п. 5.3 договору після передачі товару та надання документів, зазначених в п. 4.1, п. 4.2 договору між сторонами оформлюється відповідний акт приймання-передачі товару, або видаткова накладна, яка підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

Пунктом 5.4 договору сторони визначили, що датою передачі товару від постачальника покупцю, вважається дата підписання акту приймання-передачі товару (або видаткової накладної).

Позивач надав лист №1122 від 07.09.2016 р., в якому просив відповідача поставити йому товар (відсів грантний фракції 0-5 мм. на станції та зазначив які саме), але доказів відправки цієї заявки на адресу відповідачу позивач господарському суду не надав.

На підставі рахунку-фактури №СПД-00009 від 07.09.2016 р. на суму 150000,00 грн. позивач здійснив оплату за відсів згідно вказаного рахунку в загальній сумі 51575,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №190 від 08.09.2016 р. на суму 25875,00 грн. та №278 від 16.09.2016 р. на суму 25700,00 грн.

Також, позивач зазначає, що він сплатив відповідачу 08.09.2016 р. згідно рахунку-фактури №СПД-00009 від 07.09.2016 р. 27324,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №1422 від 08.09.2016 р. на суму 27324,00 грн., але у призначення платежу цього платіжного доручення вказано про сплату за відсів згідно рахунку 10 від 08.09.2016 р., який позивач не надав господарському суду.

До того ж, позивач перерахував відповідачу грошові кошти по рахунку-фактурі №СПД-00009 від 07.09.2016 р., в якому не має посилання на укладений договір, і в призначенні платежу в платіжних дорученнях також відсутнє посилання на договір.

15.12.2016 р. позивач надіслав відповідачу вимогу, в якій просив перерахувати грошові кошти в сумі 51575,00 грн. на його розрахунковий рахунок, що підтверджується копією фіскального чеку від 15.12.2016 р.

Крім того, 21.02.2017 р. позивач надіслав відповідачу вимогу №222/1 від 16.02.2017 р., в якій просив перерахувати грошові кошти в сумі 78899,00 грн. на його розрахунковий рахунок, що підтверджується копією фіскального чеку від 21.02.2017 р.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач відповіді не надав, грошові кошти позивачу не повернув і товар не поставив.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Як вже було зазначено судом вище, згідно умов п. 5.1 договору, відповідач повинен здійснити поставку кожної партії товару протягом 3-х календарних днів з моменту отримання заявки позивача, у разі відсутності у нього заперечень щодо отриманої заявки, але позивач не надав доказів відправки або вручення відповідачу заявки №1122 від 07.09.2016 р. та отримання її відповідачем.

Таким чином, станом на день подання до господарського суду Харківської області позивачем позовної заяви №259 від 22.02.2017 р. права та інтереси позивача не були порушені відповідачем.

05.05.2017 р., після порушення провадження у справі (10.03.2017 р.), позивач надав господарському суду фіскальний чек від 28.04.2017 р. та опис вкладення від 28.04.2017 р. про відправку відповідачу заявки на отримання щебеневої продукції, але самої заявки позивач суду не надав, оскільки з опису вкладення не вбачається яку саме позивач надіслав відповідачу заявку - за №1122 від 07.09.2016 р. чи іншу.

Крім того, посилання позивача на наявність заборгованості за договором купівлі-продажу №92-16 від 29.07.2016 р. в сумі 78899,00 грн., суд вважає безпідставними та не підтвердженими документально в частині сплати позивачем 27234,00 грн. платіжним дорученням №1422 від 08.09.2016 р. за товар, оскільки позивач не надав суду рахунку №10 від 08.09.2016 р., на підставі якого була здійснена оплата.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак, позивач не посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Оскільки сторонами не встановлено строк поставки товару, позивач повинен був надіслати відповідачу вимогу про поставку товару, а той поставити товар у семиденний строк від дня отримання вимоги.

У випадку не виконання відповідачем свого зобов'язання у встановлений строк, позивач мав би право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Але позивач не надав на вимогу господарського суду доказів настання строку поставки відповідачем товару.

Посилання позивача на вимоги №1589 від 14.12.2016 р. та №222/1 від 16.02.2017 р. про стягнення заборгованості, суд вважає безпідставним, оскільки із суті укладеного між сторонами договору убачається, що у відповідача відсутнє грошове зобов'язання, а існує лише зобов'язання по поставці товару, строк виконання якого не визначений сторонами.

Позивач не надав доказів направлення відповідачу вимоги про поставку товару, відмови від договору або його розірвання.

Крім того, позивач не ставить позовних вимог про відшкодування збитків, а просить стягнути з відповідача якусь заборгованість.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав доказів в обґрунтування позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 655 ЦК України, ст.ст. 33-35, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.05.2017 р.

Суддя В.І. Ольшанченко