ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 922/182/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 7212 від 13.12.2016 р.,

3-ї особи ОСОБА_2 дов. № 08-11/89/2-17 від 10.01.2017 р.,

відповідача ОСОБА_3 дов. № 01-16/2318 від 24.04.2017 р., ОСОБА_4 дов. № 01-16/2313 від 24.04.2017 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги Харківської міської ради (вх. №1190 Х/3) та Комунального підприємства "Харківводоканал" (вх. №1191 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017 р. у справі № 922/182/17,

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківська міська рада, м. Харків,

до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків,

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Харківводоканал", м. Харків звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд зобовязати Акціонерну компанію "Харківобленерго", м. Харків вчинити певні дії, а саме: зобов'язати останнього погодити дії з обмеження або припинення електропостачання обєктів системи централізованого водопостачання та водовідведення КП Харківводоканал з підстав зазначених в повідомленнях про відключення № № 527, 528, 529, 530, 531 від 30.12.2016 р. з Харківською міською радою на виконання повноважень з забезпечення реалізації вимог техногенної та пожежної безпеки на субєктах господарювання, що належать до сфери їх управління, які можуть створити реальну загрозу виникнення аварії.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.03.2017 р. (суддя Байбак О.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківська міська рада, м. Харків, з рішенням суду першої інстанції не погодилася, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх апеляційних вимог третя особа посилається на те, що дії АК "Харківвобленерго" щодо припинення електропостачання КП "Харківводоканал" не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, Кодексу цивільного захисту України та законам України "Про місцеве самоврядування", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" та "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.1991 № 1264-ХІІ. Харківська міська рада вважає, що враховуючи пріоритетність нормативних та технічних вимог до забезпечення техногенної, санітарно-епідеміологічної та екологічної безпеки, погодження АК "Харківобленерго" рішень щодо припинення електропостачання (обмеження) електропостачання належних КП "Харківводоканал" об'єктів (елементів) системи централізованого питного водопостачання та водовідведення м. Харкова з Харківською міською радою є обов'язковим та необхідним для забезпечення техногенної, санітарно-епідеміологічної та екологічної безпеки.

Позивач, КП "Харківводоканал", з рішенням суду першої інстанції також не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх апеляційних вимог позивач зазначає, що припинення (обмеження) електропостачання об'єктів належних КП "Харківводоканал" призведе до ймовірності настання санітарної, екологічної та техногенної катастроф, а також, унеможливить виконання умов договорів про водопостачання, укладених з споживачами, може викликати порушення екологічних нормативів, мати негативний вплив на стан навколишнього природного середовища, завдати шкоду довкіллю.

Відповідач, АК "Харківобленерго", у відзиві на апеляційну скаргу позивача просить рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017 р. у справі № 922/182/17 залишити без змін (вх. №4938 від 13.05.2017р.). В обґрунтування своєї позиції у справі зазначає, що місцевим господарським судом було правильно застосовано норми матеріального права, на яких ґрунтуються позовні вимоги КП "Харківводоканал". Разом з тим, на думку відповідача, для вирішення справи по суті застосуванню підлягає ст. 10 Закону України "Про електроенергетику", відповідно до якої перелік повноважень місцевих органів влади та органів місцевого самоврядування у відносинах з субєктами енергетики є вичерпним та не стосуються позовних вимог у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, АК "Харківобленерго" також просить оскаржуване судове рішення залишити без змін (вх.№ 4937 від 13.05.2017р.). Свою позицію у справі відповідач обґрунтовує безпідставністю посилань третьої особи на положення Кодексу цивільного захисту України, Закону України "Про місцеве самоврядування", Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Закону України "Про обєкти підвищеної небезпеки" як підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, на його думку, АК "Харківобленерго", вирішуючи питання щодо припинення постачання електричної енергії, правомірно керується положеннями ст.ст. 629, 714 Цивільного кодексу України, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996р., Законом України "Про електроенергетику", а також умовами, визначеними сторонами договорів про постачання електричної енергії від 03.01.2008р. № 1, 01 та від 07.05.2004р. № 4.

Зважаючи на те, що в провадженні Харківського апеляційного господарського суду знаходяться дві апеляційні скарги на одне і те ж рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017 р. у справі № 922/182/17, колегія суддів вважає за необхідне прийняти їх до спільного розгляду та обєднати в одне апеляційне провадження.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах та відзивах доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в січні 2017 р. АК Харківобленерго направила на адресу КП Харківводоканал повідомлення № 527, 528, 529, 530, 531 від 30.12.2016 р. про відключення від енергопостачання певних обєктів водопостачання зазначеного підприємства, задіяних в технологічному процесі подачі води та очищенні стоків.

Згідно з зазначеними повідомленнями, відключення викликане наявною у КП Харківводоканал перед АК Харківобленерго заборгованості за електроенергію в сумі 763 020 000 грн.

Згідно з наданою АК Харківобленерго довідкою (а.с. 62), заборгованість КП Харківводоканал перед АК Харківобленерго по договору про постачання електричної енергії № 1.01 від 03.01.2008 р. та по договору про постачання електричної енергії № 4 від 07.05.2004 р. станом на 01.01.2017 р. складає 1 242 132 772,44 грн., в т.ч. 764 617 996,70 грн. безпосередньо за електроенергію.

КП Харківводоканал факт наявності заборгованості перед АК Харківобленерго не заперечує, проте вважає, що АК Харківобленерго зобовязана погоджувати дії з обмеження або припинення електропостачання об'єктів системи централізованого водопостачання та водовідведення КП Харківводоканал зазначених в повідомленнях № 527, 528, 529, 530, 531 від 30.12.2016 р. та з підстав зазначених в цих повідомленнях з Харківською міською радою на виконання повноважень з забезпечення реалізації вимог техногенної та пожежної безпеки на суб'єктах господарювання, що належать до сфери їх управління, які можуть створити реальну загрозу виникнення аварії, що і стало підставою для звернення КП Харківводоканал до суду з позовом по даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги КП Харківводоканал позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а так само є такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 ГК України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 11 ЦК України, ст. 174 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання електроенергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статей 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вже було зазначено, КП Харківводоканал має перед АК Харківобленерго заборгованість за укладеними між сторонами договорами про постачання електричної енергії № 1.01 від 03.01.2008 р. та про постачання електричної енергії № 4 від 07.05.2004 р., яка згідно з довідкою АК Харківобленерго станом на 01.01.2017 р. складає 1 242 132 772,44 грн., в т.ч. 764 617 996,70 грн. безпосередньо за електроенергію.

Таким чином, АК Харківобленерго вирішуючи питання щодо припинення постачання електричної енергії КП Харківводоканал керується насамперед Цивільним Кодексом України, зокрема 629 цього кодексу щодо обов'язковості виконання сторонами умов договору та ст. 714 цього кодексу щодо обов'язковості передбаченого договором режиму використання електричної енергії.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АК Харківобленерго виконує положення укладених між сторонами договорів про постачання електричної енергії № 1.01 від 03.01.2008 р. та № 4 від 07.05.2004 р.

Крім того, статтями 24, 26 Закону України Про електроенергетику передбачено право енергопостачальника на обмеження та припинення енергопостачання боржника та покладають відповідальність за наслідки на споживача.

Також, взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), врегульовані Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. N 28 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 02.08.1996р. за N 417/1442 (надалі - Правила), відповідно до п. 1.1 яких їх дія поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб.

Згідно з п. 7.1 Правил електрична енергія постачається споживачу безперервно, крім випадків, передбачених договором та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами. Обмеження в споживанні електричної енергії, а також вживання заходів щодо регулювання постачання електричної енергії споживачам здійснюється в порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 7.5 Правил встановлено, що постачальник електричної енергії (електропередавальна організація або основний споживач за погодженням постачальника електричної енергії) зобов'язаний, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії (передачу або спільне використання технологічних електричних мереж), у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади у випадках, встановлених даним пунктом Правил. Попередження про припинення повністю або частково постачання електричної енергії оформляється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено.

Крім того, відповідно до п. 2 Положення про порядок відключення споживачів від джерел енергопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.1995р. №705 (зі змінами та доповненнями) визначено, що про запровадження обмежень енергопостачальна організація надсилає споживачеві повідомлення, в якому зазначено підстави, дату і час, з якого буде введено обмеження. Одночасно про обмеження інформуються місцеві органи державної виконавчої влади.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що чинні нормативно-правові акти не містять посилань на законодавчо визначений обовязок постачальника електричної енергії щодо попереднього погодження з органом державної влади або місцевого самоврядування питань повного припинення або часткового постачання споживачу електричної енергії у визначених законом або сторонами випадках.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України Про електроенергетику до повноважень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у відносинах із суб'єктами електроенергетики належать: погодження питань розміщення на підпорядкованій їм території об'єктів електроенергетики виходячи з інтересів територіальної громади; участь у розробці комплексних планів постачання енергії споживачам на підпорядкованій їм території; участь у розробці реалізації системи заходів щодо роботи об'єктів електроенергетики у надзвичайних умовах; регулювання тарифів на теплову енергію відповідно до Закону; сприяння розвитку енергетики в регіоні.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Разом з тим, перелік повноважень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у відносинах із суб'єктами енергетики є вичерпаним, розширеному тлумаченню не підлягає та жодним чином не стосується позовних вимог. При цьому, будь-які договірні відносини, які покладають обов'язок погодження обмеження або припинення електропостачання між відповідачем та Харківською міською радою відсутні.

Статтею 15 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища чітко визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території в межах своєї компетенції. Перелік повноважень місцевих рад в розумінні даного закону має вичерпний перелік, який не стосується предмету позову.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про об'єкти підвищеної небезпеки, на яку посилається Позивач, відповідальність за дотримання вимог техногенної, санітарно - епідемілогічної та екологічної безпеки несе КП Харківводоканал. При цьому, статтею 5 зазначеного закону встановлені повноваження центральних органів виконавчої влади у сфері діяльності, пов'язаної з об'єктами підвищеної небезпеки, які мають чіткий та вичерпаний перелік і не стосуються предмету позову.

Також, на відміну від чітких імперативних норм Закону України Про електроенергетику та прийнятих на їх виконання Правил користування електричною енергією, заборона відключення об'єктів питного водопостачання від системи енергопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення, згідно з п. 17 ст. 6 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, є одним із принципів державної політики у сфері питної води та питного водопостачання, а не конкретною вказівкою енергопостачальним компаніям про заборону припинення постачання електроенергії підприємствам водопостачання та водовідведення, які мають заборгованість за спожиту електроенергію.

Сферу дії Закону України Про питну воду та питне водопостачання визначено у ст. 2 цього закону, згідно з якою дія цього Закону поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

АК Харківобленерго, як електропостачальна організація, до цього переліку не належить, і сфера дії закону на неї не поширюється.

Суд першої інстанції правильно врахував, що предметом судового розгляду по справі №15/286-10 було визнання недійсними абзацу 4-7 пункту 6.3.1. договору №1,01 від 03.01.2008 р. яким передбачено право АК Харківобленерго на відключення КП ВТП Вода від електропостачання в певних випадках передбачених законом. Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.11.2010 р. по справі № 15/286-10 в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2011 р. рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2010 р. залишено в силі. В зазначеній постанові Вищий господарський суд України зазначив, що позовні вимоги спрямовані на унеможливлення припинення чи обмеження електропостачання споживача у випадку його неналежної оплати спожитої електроенергії, незалежно від причин такої неоплати та призначення об'єктів щодо яких може бути здійснено припинення чи обмеження електропостачання; спірні положення договору є не відступом, а викладенням обов'язкових для сторін актів законодавства у сфері електропостачання.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що АК Харківобленерго в своїх діях щодо припинення електропостачання керується виключно Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996р., дії АК Харківобленерго здійснюються без врахування Кодексу цивільного захисту України та законів України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та Про охорону навколишнього природного середовища.

Однак, такі посилання апелянта є помилковими, оскільки АК Харківобленерго вирішуючи питання щодо припинення постачання електричної енергії позивачу керується насамперед Цивільним Кодексом України, зокрема 629 цього кодексу щодо обов'язковості виконання сторонами умов договору та ст. 714 цього кодексу щодо обов'язковості передбаченого договором режиму використання електричної енергії. Отже, відповідач виконує положення укладених між позивачем та відповідачем договорів про постачання електричної енергії №1,01 від 03.01.2008 р. та №4 від 07.05.2004 р. Також, АК Харківобленерго дотримується ст. ст. 24, 26 Закону України Про електроенергетику, які передбачають право енергопостачальника на обмеження та припинення енергопостачання боржника та покладають відповідальність за наслідки на споживача. Відповідач керується при вирішенні питання про відключення споживачів Правилами, так як відповідно до п. 1.1 Правил їх дія поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб та п. 7.5. Правил передбачено обов'язок енергопостачальника припинити постачання електроенергії та визначено порядок відключення та перелік випадків у яких воно повинно бути застосованим.

Більш того, саме КП Харківводоканал відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що регулюють зобов'язальні відносини, повинне нести відповідальність перед власними контрагентами - споживачами води та перед державою - за таке ведення господарської діяльності, що призводить до відключення від енергопостачання підприємства питного водопостачання, порушення прав громадян на водопостачання, створення передумов для виникнення епідемій, порушення нормального санітарного стану.

В своїй апеляційній скарзі Харківська міська рада посилається на Кодекс цивільного захисту України та наводить його принципи визначені ст. 4, але таке посилання є помилковим. Так, ст. 6 Кодексу цивільного захисту визначено суб'єктний склад цивільного захисту, до якого не належить відповідач по справі. Щодо одного з принципів здійснення цивільного захисту стосовно відповідальності посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, суд зазначає, що повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту визначено ст. 17 Кодексу цивільного захисту. Перелік повноважень визначений зазначеною нормою має 54 пункти, він вичерпаний та жодним чином не стосується узгодження органами виконавчої влади відключень об'єктів водопостачальних організацій.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем та третьою особою в апеляційних скаргах не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в ході апеляційного провадження не наведено.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017 р. у справі № 922/182/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Харківської міської ради та Комунального підприємства "Харківводоканал" на рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017 р. у справі № 922/182/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2017 р. у справі № 922/182/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.