ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р.Справа № 922/30/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків
про стягнення 14147756,94 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №14-85 від 14.04.2017р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №007Др-47-1216 від 29.12.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", в якій просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 5305075,69 грн., пеню у розмірі 7 829 172,26 грн., суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 421 269,61 грн. та 3% річних у розмірі 592 239,38 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.08.2016 у справі № 922/30/16 в позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено повністю.

ПАТ "НАК "Нафтогаз" не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2016р. апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 09.08.16 у справі № 922/30/16 залишено без змін.

ПАТ "НАК "Нафтогаз" не погодився із вищевказаними рішеннями першої та апеляційної інстанцій та звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.02.2017р. касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.16 та рішення господарського суду Харківської області від 09.08.16 скасовано, а справу №922/30/16 скеровано для нового розгляду.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2017р. для розгляду справи №922/30/16 призначено суддю Светлічного Ю.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.03.2017р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні на "03" квітня 2017 р. о 10:00.

У судовому засіданні 03.04.2017р. оголошувалась перерва до 19.04.2017р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2017р. розгляд справи було відкладено на 22.05.2017р. о 10:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, про що надав до суду пояснення по справі, в яких зазначив, що позивачем не повернуто на адресу відповідача підписаних зі свого боку та скріплених печаткою акти виконаних робіт за договором купівлі - продажу природного газу №13-184-Н від 04.01.2013р., які направлялись відповідачем, тому у відповідача обов'язку щодо остаточного розрахунку за надані послуги з постачання природного газу не виникло.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" був укладений Договір на купівлю-продаж природного газу №13-184Н від 04 січня 2013 року (далі по тексту - договір), відповідно до предмету якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (газ), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (пункт 1.1. договору в редакції додаткової угоди №6 від 22 грудня 2014 року).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що ним на виконання умов договору протягом січня 2013 року - червня 2015 року було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 524 233 874,35 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання в частині здійснення розрахунку виконав частково, в зв'язку з чим за відповідачем існує заборгованість в розмірі 5 305 075,69 грн. У зв'язку із простроченням оплати за договором позивачем нараховано пеню в розмірі 7 829 172,26 грн. згідно з пунктом 7.2. Договору, 3% річних у сумі 592239,38 грн. та інфляційні втрати в розмірі 421 269,61 грн. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач зазначає, що згідно п.3.4. договору позивач зобов'язується не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, повернути покупцеві примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, який є підставою для остаточного розрахунку між сторонами. А оскільки за пунктом 6.1 обов'язок відповідача здійснити остаточний розрахунок не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним прив'язаний до умови, що до цього часу покупець отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу, у зв'язку з неповерненням позивачем зазначених актів, у відповідача не виникло право вимоги виконання грошового зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку в установлений строк.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вимогами статті 692 Цивільного кодексу України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Наведена стаття закону кореспондується з положеннями пункту 6.1. договору, якими закріплено, що остаточний розрахунок проводиться до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. При цьому цей пункт договору не містить застережень про те, що обов'язок відповідача з оплати газу настає після повернення одного примірника оригінала акту позивачем покупцю.

Беручи до уваги викладене, враховуючи зміст договірних правовідносин сторін, та вимоги ч.1 ст.530, ч.1 ст.693 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що причини, які перешкоджали б невиконанню відповідачем зобов'язання з оплати газу в установлений договором строк відсутні. Між тим, неповернення продавцем підписаних актів не тягне за собою відсутність у останнього права вимоги здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ.

Про що зазначав і Вищий господарський суд України у постанові від 06.02.2017р. у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості відповідачем за поставлений позивачем газ у період січня 2013 року - червня 2015 року у розмірі 524 233 874,35 грн. За таких обставин, враховуючи доведеність порушення відповідачем умов договору та наявності обов'язку по сплаті поставленого позивачем газу, суд вважає позовну вимогу в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 524 233 874,35 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 7829172,26 грн., інфляційні 421269,61 грн., та 3% річних у розмірі 592239,38 грн.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Підпунктом 7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. умов договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування пені, 3% річних та інфляційних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 57/59, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основного боргу у розмірі 5305075,69 грн.; пеню у розмірі 7829172,26 грн., інфляційні 421269,61 грн., та 3% річних у розмірі 592239,38 грн., загалом 14 147 756,94 грн. та судовий збір у розмірі 182700,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_3