ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа № 920/1138/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №05 від 17.01.2017 р. ;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства Український професійний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Український професійний банк (вх. № 1286 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 15.02.2017 р. у справі № 920/1138/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Український професійний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Український професійний банк , м. Київ

до Приватного підприємства Павло 1, м. Тростянець Сумської області

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Український професійний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Український професійний банк звернулося до господарського суду Сумської області з позовною заявою до Приватного підприємства Павло-1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.02.2017р. у справі №920/1138/16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Джепа Ю.А., суддя Резніченко О.Ю., суддя Соп'яненко О.Ю.) в задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивоване, зокрема, з тих підстав, що позивачем не надано доказів наявності у нього права власності на спірне майно, а також доказів передачі ним відповідачу у період дії договору суборенди № 2502/Б від 21.02.2013 р. майна визначеного індивідуальними ознаками (згідно з інвентаризаційними описами) у кількості, заявленій у позовній заяві (208 од.), а також факту знаходження спірного майна у відповідача станом на час звернення позивача з даним позовом до суду і т. ін.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається зокрема на безпідставність висновків господарського суду першої інстанції про недоведеність позивачем права власності на спірне майно та знаходження цього майна у володінні відповідача, оскільки, на думку позивача, судом не надано належної оцінки наявним у матеріалам справи доказам, які підтверджують зазначені обставини.

Зокрема позивач зазначає, що наявними у матеріалах справи довідкою про вартість активів позивача та інвентаризаційним описом підтверджується право власності позивача на спірне рухоме майно.

Крім цього, позивач посилається на ненадання належної оцінки наявному у матеріалах справи наказу та службовій записці Голови робочої інвентаризаційної комісії-начальника відділу внутрішньої безпеки та інкасації Управління безпеки від 27.11.2015 р., адресованій Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Український професійний банк, зі змісту якої вбачається, що відповідач навмисно не надає доступ позивачу до приміщення, в якому знаходиться спірне майно. Також позивач зазначає про нененадання судом оцінки факту відсутності відповіді відповідача на лист позивача за вих. № 01-10/74 від 25.05.2016 р., в якому міститься вимога повернути спірне майно, що, на думку впозивача, разом з обставиною ненадання відповідачем відзиву на позов свідчить про відсутність заперечень останнього щодо наявності у нього спірного майна та про його мовчазну згоду з цим фактом, і т. ін.

Представник позивача підтримує апеляційну скаргу.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання не скористався своїм правом на участь в ньому та не надав відзив на апеляційну скаргу, у звязку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, законність, обгрунтованість рішення, та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, повторно розглянувши справу, встановлено наступне.

21.02.2013 р. між ПАТ Український професійний банк та ПП Павло-1 укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 2502/Б, за умов якого відповідач як орендар передав, а позивач як суборендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Пролетарська, 57, загальною площею 157,9 м 2 за ціною та на умовах, визначених у договорі.

Позивач згідно з умовами Договору за вищезазначеною адресою здійснював господарську діяльність (було розміщено Сумське відділення ПАТ УПБ).

Позивач зазначає, що у звязку з необхідністю створення належних умов для працівників позивача, останнім орендоване приміщення було оснащене необхідною технікою, меблями та іншим обладнанням, що належать ПАТ УПБ на праві приватної власності та обліковуються на балансі в останнього відповідно до довідки про вартість основних засобів № 01-10/1918 від 23.09.2016 р.

28.05.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 348 Про віднесення Публічного акціонерного товариства Український професійний банк до категорії неплатоспроможних, на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 р. Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ УПБ, згідно з яким з 29.05.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці: з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ УПБ ОСОБА_2.

30.07.2015 Сумське відділення ПАТ УПБ закрито, про що внесено запис про виключення цього відділення з Державного реєстру банків, що підтверджується електронним повідомленням Національного банку України №24-00011/53606 від 30.07.2015. Як зазначає позивач в позовній заяві, ключі від орендованого приміщення в день закриття відділення 30.07.2015 р. передано відповідачеві.

28.08.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 562 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Український професійний банк, на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 158 від 28.08.2015 р. Про початок процедури ліквідації ПАТ Український професійний банк та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким з 31.08.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ УПБ.

18.08.2016 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення №1556 Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ Український професійний банк та делегування повноважень ліквідатора банку яким продовжено процедуру ліквідації ПАТ Український професійний банк з 31.08.2016 по 30.08.2017 включно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 50 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Як пояснив представник позивача, на виконання своїх функціональних обовязків Уповноваженою особою згідно з наказом № 2/л від 31.08.2015 встановлені строки проведення інвентаризації у ПАТ УПБ з 31.08.2015 по 30.10.2015 (які відповідно до наказу № 16а/л від 23.10.2015 були продовжені до 30.11.2015) та створено робочу комісію для проведення інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів та товарно-матеріальних цінностей.

За результатами інвентаризації ПАТ УПБ робочою комісією складено ОСОБА_1 від 16.11.2015 р. ( а.с. 47-51) та Інвентаризаційний опис необоротних активів від 20.11.2015 р. (а.с. 52-62).

В ОСОБА_1 зазначено про встановлення за результатами інвентаризації того, що за місцезнаходженням всіх основних засобів, (склад, розташований за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське. вул. Пономарьова, 3) відсутні основні засоби, що обліковувалися на балансі банку, у Сумському відділенні ПАТ УПБ за адресою: м. Суми, вул. Пролетарська, буд. 57 і таке майно після закриття відділення не перевезено до місця зберігання належного банку майна, що має бути включено до ліквідаційної маси.

27.11.2015 р. Головою робочої інвентаризаційної комісії складено службову записку, якою Уповноважену особу повідомлено про неможливість проведення інвентаризації основних засобів у звязку з ненаданням доступу до приміщень, де розташоване спірне майно - за адресою: м. Суми, вул. Пролетарська, 57 (а.с. 63-67).

25.05.2016 р. позивачем надіслано на адресу відповідача лист № 01-10/74 з вимогою повернути майно (основні засоби, згідно з переліком у кількості 208 од.), належне позивачу(а.с. 35).Проте, на момент подання позову у цій справі жодної відповіді на цей лист від відповідача до позивача не надходило, а майно не повернуто.

Це стало підставою звернення позивача до суду з позовом у даній справі, предметом якого є матеріально-правова вимога про витребування від відповідача майна, за наведеним у позовній заяві переліком, яке, на його думку, знаходилося в орендованому за Договором суборенди приміщенні та належать йому на праві приватної власності і обліковуються на балансі останнього згідно з довідкою про вартість їх засобів № 01-10/1918 від 23.09.2016 р.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності у нього права власності на спірне майно, а також доказів передачі ним відповідачеві у період дії договору суборенди № 2502/Б від 21.02.2013 р. майна визначеного індивідуальними ознаками (згідно з інвентаризаційними описами) у кількості, заявленій у позовній заяві (208 од.), а також факту знаходження спірного майна у відповідача станом на час звернення позивача з даним позовом до суду, і т. ін.

Викладені вище висновки господарського суду першої інстанції, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Як зазначено вище, предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про витребування від відповідача майна, за наведеним у позовній заяві переліком.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Передбачений цією нормою спосіб захисту права власності є матеріально-правовою вимогою власника, що на момент подання позову фактично не володіє своїм індивідуально визначеним майном, до невласника, що на момент подання позову незаконно фактично володіє цим майном, про вилучення цього майна в натурі.

Відповідно до частини 1 статті 397 Цивільного кодексу України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказамии є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського процесуального кодексу України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а також інститут належності доказів, якою є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наведених норм, позивач у даній справі повинен довести належними та допустимими доказами наявність у нього на момент подання позову права власності на спірне майно, перебування цього майна на момент подання позову у фактичному володінні відповідача та незаконність такого володіння.

При цьому, позивач повинен довести індивідуальні ознаки майна, які вирізняють його з-поміж інших однорідних речей. Зазначене випливає із суті цього способу захисту, спрямованого на повернення власнику саме того майна, яке вибуло з його володіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає зокрема на те, що спірне майно належить йому на праві власності і обліковуються на його балансі, було внесене ним до орендованого за вищенаведеним Договором суборенди приміщення для забезпечення умов діяльності його відділення, для розміщення якого цей Договір укладено, але після закриття зазначеного відділення 30.07.2015 р. та передання ключів від приміщення відповідачу, майно з приміщення не вивозилося та на вимогу позивача відповідачем не повернуто.

На підтвердження права власності на спірне майно позивачем надано довідку про вартість основних засобів № 01-10/1918 від 23.09.2016 р. (а.с. 42) , відповідно до якої це майно обліковується на балансі позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження фактів набуття права власності на встановлених законом підставах.

Лише при наявності таких фактів можливо застосування передбаченої ч. 2 статті 328 Цивільного кодексу України презумпції правомірності набуття права власності.

Обліковування майна на балансі чинним законодавством не передбачено в якості підстави набуття права власності на нього, а тому надана позивачем довідка про вартість основних засобів № 01-10/1918 від 23.09.2016 р., та інвентаризаційний опис не є належними та допустимими доказами права власності позивача на спірне майно.

Відповідно до частини 1 статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначена індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Позивачем не наведено індивідуальних ознак спірного майна.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірне майно потрапило у володіння відповідача, в тому числі що це майно було передано відповідачеві або внесено до орендованого позивачем за Договором суборенди приміщення.

Зазначений Договір не містить відомостей про знаходження в орендованому приміщенні певного майна, внесеного позивачем.

Будь які підписані уповноваженими представниками сторін документи про передачу спірного майна відповідачеві чи внесення (розміщення) цього майна в орендованому за Договором суборенди приміщенні відсутні.

Представник позивача підтвердив, що спірне майно не передавалося відповідачеві і документи про таку передачу повноважними особами сторін не підписувалися.

Докази передання позивачем спірного майна до його відділення, для розміщення якого він уклав Договір суборенди в матеріалах справи відсутні.

Представник позивача пояснив, що спірне майно обліковується на балансі позивача та не передавалося на баланс відділення.Матеріально-відповідальною особою щодо майна відділення є начальник відділення, який не підписував будь-яких документів щодо передання майна до відділення, в тому числі на його баланс.

Доказів звернення позивача з відповідною вимогою до або до матеріально-відповідальної особи позивач не надав.

Матеріали справи не містять акту приймання-передачі приміщення суборендареві, яким відповідно до п. 2.2. Договору вважається ОСОБА_1 приймання-передачі приміщення до Договору № 4589-ЮР від 20.02.2008 р. та не містять акту повернення приміщення, який відповідно до п. 2.1. Договору складається двосторонньою комісією, яка складається з уповноважених представників сторін.

Додатковим підтвердженням висновку про недоведеність перебування спірного майна в орендованому за Договором приміщенні свідчать ті обставини, що після повернення відповідачу 30.07.2015 р.(за доводами позивача) ключів від орендованого приміщення у звязку із закриттям відділення позивача, будь-яких угод між сторонами про залишення спірного майна у приміщенні, в т.ч. договору відповідального зберігання не укладалося. У період від зазначеної дати передання ключів від приміщення орендареві до закінчення інвентаризації, тобто протягом майже чотирьох місяців позивачем не надсилалося листів, вимог, претензій щодо вивезення такого майна і будь-яких заходів, спрямованих на вивезення майна не вживалося, звернень до правоохоронних органів щодо його неповернення або розшуку не подавалося.

В акті інвентаризації від 16.11.2015 р. (а.с. 47-51) зазначено про виявлення відсутності спірного майна у місті зберігання всього майна позивача на складі, а не в іншому місці, де розташований підрозділ чи приміщення позивача.

До того ж, позивачем не наведено будь-якого обґрунтування необхідності залишення спірного майна в орендованому приміщенні після передання ключів від нього та нездійснення будь-яких заходів з його вивезення до місця зберігання протягом тривалої процедури ліквідації банку із проведенням інвентаризації майна в період з 31.08.2015 р. по 30.11.2015 р.

Як зазначено вище, претензія на адресу відповідача лист № 01-10/74 з вимогою повернути майно надіслана лише 20.05.2016 р., тобто через 9 місяців і 20 днів після закриття відділення банку та передання ключів від орендованого приміщення та фактичного передання його орендареві та через 5 місяців та 20 днів після закінчення інвентаризації майна банку.

Таким чином, позивачем не доведено права власності на спірне майно, індивідуальних ознак цього майна та його перебування у незаконному володінні відповідача, у звязку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо того, що обставини відсутності відповіді відповідача на лист позивача за вих. № 01-10/74 від 25.05.2016 р., в якому міститься вимога повернути спірне майно, разом з обставиною ненадання відповідачем відзиву на позов свідчить про відсутність заперечень останнього щодо наявності у нього спірного майна та про його мовчазну згоду з цим фактом, не можуть бути прийняті до уваги як безпідставні, оскільки не грунтуються на нормах матеріального чи процесуального права.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Сумської області від 15.02.2017 р. у справі № 920/1138/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційній інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.