ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа № 922/518/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

від позивача за первісним позовом (апелянта) - Піскунової Л.М. - на підставі довіреності від 10.04.2017р.;

від відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 - на підставі довіреності від 02.03.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології", м. Харків, (вх. №945 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. у справі №922/518/15

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології", м. Харків,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Харківська область, Нововодолазький район, с. Комінтерн,

про стягнення збитків в сумі 133 284,10грн.

за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Харківська область, Нововодолазький район, с. Комінтерн,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології", м. Харків,

про стягнення 44 061,60грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. у справі №922/518/15 (суддя Бринцев О.В.) відмовлено повністю в задоволенні первісного позову; зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму заборгованості за договором перевезення №95-В/П від 21.05.2013р. в загальному розмірі 22 200,00грн., витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 920,52 грн. та витрати по сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2 246,34грн.; відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 11 600,00 грн., пені в сумі 4 915,23грн., 3% річних у розмірі 531,60 грн. та інфляційних у розмірі 4 814,77 грн.

Рішення суду з посиланням на положення статей 22, 908, 909, 924 Цивільного кодексу України, статей 224, 307 Господарського кодексу України та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 мотивовано тим, що позивачем за первісним позовом не було обґрунтовано належним та допустимим доказами у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України фактичного розміру заподіяних відповідачем збитків, протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками, що і стало підставою для відмови в задоволені первісного позову; частково задовольняючи зустрічний позов, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи позовні вимоги підтверджуються лише частково наданими до матеріалів справи актами надання послуг №55 від 26.07.2014р., №57 від 02.08.2014р., №59 від 09.08.2014р., №62 від 21.08.2014р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. у справі №922/518/15 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги позивача за первісним позовом та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні первісного позову та відповідно задоволення зустрічного позову, з огляду на те, що відповідачем за первісним позовом не було доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу, що ним були виконані умови договору, та відповідно, наявність підстав для оплати послуг за договором, а отже рішення місцевого господарського суду про часткове задоволення вимог позивача за зустрічним позовом не відповідають вимогам укладеного між сторонами договору та суперечить положенням статей 525, 526, 530, 628 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 19.04.2017р.

У зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М., автоматизованою системою документообігу суду 18.04.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Лакізи В.В., судді Шутенко І.А.

19.04.2017р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№4268).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2017р. відкладено розгляд справи на 18.05.2017р.

У зв'язку з відпусткою судді Лакізи В.В., автоматизованою системою документообігу суду 17.05.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Бородіної Л.І., судді Шутенко І.А.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" слід починати спочатку.

Колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 18.05.2017р. представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. у справі №922/518/15 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги позивача за первісним позовом та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" відмовити, рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. у справі №922/518/15 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін у судове засідання з'явились і надали пояснення у справі в обґрунтування своїх вимог і заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матерів справи, 21.05.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (надалі - перевізник) та Приватним акціонерним товариством "УВК Україна" (ухвалою господарського суду Харківської області від 07.02.2017р. (т.3 а.с.161-163) замінено на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" (Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.3 а.с.164-179) (надалі - замовник) було укладено договір перевезення № 95-В/П (надалі - договір перевезення) (т.1 а.с.10-17), відповідно до умов якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Обсяг і умови перевезення вантажу можуть бути обговорені як у цьому договорі, так і в окремих доповненнях до нього, які будуть вважаться невід'ємною його частиною (пункт 1.1. договору перевезення).

Пунктом 3.1. договору перевезення сторони погодили, що перевізник здійснює перевезення та доставку вантажів у цілісності і схоронності до пункту призначення у терміни, зазначені у заявці на перевезення вантажу, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору перевезення, перевезення вантажу здійснюється відповідно до заявки, яка оформлюється замовником. Заявка має бути надана перевізникові не пізніше, ніж за 2 години до початку перевезення. У заявці обов'язково повинно бути зазначено: адреса пункту навантаження, адреси розвантаження, термін завантаження, час подачі транспортного засобу для завантаження і час розвантаження в пунктах призначення, розмір плати за дане перевезення.

Відповідно до пунктів 5.1.1. та 5.1.2. договору перевезення замовник зобов'язується своєчасно надати заявку та здійснити завантаження транспортного засобу власними силами.

Пунктом 5.1.7. договору перевезення визначено обов'язок замовника забезпечити своєчасне і повне оформлення в установленому порядку транспортних документів.

Розділом 6 договору перевезення, визначено обов'язки перевізника, зокрема:

- оглянути і прийняти вантаж у вантажовідправника з оформленням товарно-транспортної накладної у формі затвердженої наказом Мінтрансу, Мінстату України 29.12.1995р. №488/346 у чотирьох примірниках, на перевезення. У випадку виявлення ушкоджень, та/або будь-яких невідповідностей, повідомити замовника про виявлення такої невідповідності з подальшим складанням актів (пункт 6.1.5. договору перевезення).

- доставити вантаж до пункту призначення, у строки зазначені у заявці і передати його уповноваженій особі вантажоодержувача. Уповноважена особа вантажоодержувача, при отриманні вантажу, зобов'язана належним чином оформити товарно-транспортну накладну (пункт 6.1.6. договору перевезення).

- забезпечити схоронність вантажу з моменту завантаження у транспортний засіб у пункті навантаження до моменту передачі в пункті приймання уповноваженій особі вантажоодержувача. Керувати та бути присутнім при розміщенні вантажу у транспортному засобі. Відмова представника перевізника брати участь у розміщенні вантажу у транспортному засобі не може бути підставою у відмові розгляду претензій з пошкодження вантажу з боку перевізника. У випадку незабезпечення схоронності вантажу перевізник відшкодовує замовнику збитки згідно договору (пункт 6.1.7. договору перевезення).

- у випадку втрати або ушкодження вантажу, або його частини, скласти з представником замовника, або представником вантажоодержувача акт про втрату або ушкодження вантажу (пункт 6.1.9. договору перевезення).

Пунктом 7.1 договору перевезення сторони погодили, що за результатами наданих перевізником транспортних послуг, сторони складають та підписують представниками сторін акт виконаних послуг, який разом із рахунками перевізника товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг. Оплата послуг за перевезення, по яких замовником заявлені претензії, не може бути здійснена до повного з'ясування вини перевізника .

Оплата наданих послуг за договором за попередній місяць здійснюється протягом 35 (тридцяти п'яти) календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної (пункт 7.2. договору перевезення).

У випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, податкова накладна, приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-який інший документ, який впливає на зобов'язання замовника щодо оплати) та/або замовником виявлена невідповідність розміру винагороди перевізника фактично наданим ним послугам, замовник має право вимагати від перевізника усунути будь-які невідповідності в наданих документах. В такому випадку зобов'язання замовника щодо оплати переносяться на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах або на надання відсутніх документів (пункт 7.3. договору перевезення).

Відповідно до пункту 8.1. договору перевезення, у випадку невиконання однією із сторін, будь-якого зобов'язання, заяви або гарантії, зазначеній в договорів, що призведуть до збитків іншої сторони, винна сторона повинна їх відшкодувати.

Пунктом 8.8. договору перевезення встановлено, що перевізник відповідає за схоронність усього вантажу, переданого йому для перевезення за договором, і несе за нього матеріальну відповідальність у таких розмірах: у разі втрати (нестачі) вантажу - у розмірі дійсної вартості втраченого (відсутнього) вантажу, за псування або ушкодження вантажу - у розмірі вартості ушкодженого вантажу з поверненням ушкодженого товару (за домовленістю сторін).

Пунктами 8.9 та 6.1.10. договору перевезення сторони погодили, що у випадку виявлення втрати або ушкодження вантажних місць або вантажу під час передачі вантажоодержувачу, повинен бути складений відповідний акт. Обидві сторони, перевізник і замовник (або представник вантажоодержувача), зобов'язані засвідчити власними підписами складений акт. При відмові однієї сторони підписати згаданий акт, інша сторона має право залучити для складання і підписання акта представників незацікавленої організації.

Термін договору складає один календарний рік з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін. У випадку, якщо жодна зі сторін не виявить свого бажання або наміру шляхом письмового повідомлення про розірвання договору за 30 днів до його припинення, то термін дії договору продовжується на наступний календарний рік на тих самих умовах. Припинення дії договору або сплив його терміну не звільняє сторін від виконання зобов'язань, які виникли до дати закінчення договору (Розділ 14 договору "Термін договору" пункти 14.1,14.2. та 14.3 договору перевезення).

Як вбачається з матеріалів справи, замовником на виконання пункту 5.1.1. договору перевезення було надано перевізнику заявку на перевезення вантажу за маршрутом Бровари - Суми - Харків (т.2 а.с.14-15), відповідно до якої було оформлено товарно-транспортну накладну №442-004536 від 17.09.2014р., на здійснення перевезення транспортним засобом перевізника "Вольво", держ. номер НОМЕР_1, причеп/напівпричеп НОМЕР_2 (т.1 а.с.21).

Перелік вантажу, переданого для перевезення за вказаною товарно - транспортною накладною було визначено у картці завантаження автомобіля № 442-004536 (т.1 а.с. 23-24).

Як зазначає в позовній заяві позивач та підтверджується матеріалами справи, під час приймання вантажу в місті Суми було виявлено, що автомобіль перевізника прибув зі зламаною пломбою, при цьому частина вантажу була відсутня, а частина пошкоджена.

У зв'язку з чим, між перевізником - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та контрагентами замовника, було складено внутрішні акти/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Суми №№ 1488011 від 18.09.2014р.,1488012, 1488013, 1488014 з ТОВ Фірма "ДІСНА" (т.1 а.с.25-27), №1488015 від 18.09.2014р. з ТОВ "РІКЕР УКРАЇНА" (т.1 а.с.29), №1488016, 1488017 з (т.1 а.с.30-31), №1488018, 1488019, 1488021 від 18.09.2014р. з ТОВ "Селена Україна" (т.1 а.с.32-33), про що було внесено відповідну відмітку до товарно-транспортної накладної (т.1 а.с.22) та при прийомі вантажу у місті Харкові № 2344120, 2344122 (т.1 а.с.35-36), №2344123 від 18.09.2014р. з ТОВ "АДА Інструмент" (т.1 а.с.37), №2344124 від 18.09.2014р. (т.1 а.с.38), №2344125 від 18.09.2014р. з "РІКЕР УКРАЇНА" (т.1 а.с.39), №2344126, №2344127 від 18.09.2014р. (т.1 а.с.40-41), №2344128 від 18.09.20104р. з ТОВ "Бакарді-Мартіні Юкрейн" (т.1 а.с.42), №2344129 від 18.09.2014р. з ТОВ "Тоговий дім "Медіа-Трейдінг" (т.1 а.с.43), №2344130 від 18.09.2014р. з ТОВ "Селена Україна" (т.1 а.с.44).

В подальшому, у зв'язку з частковою втратою та пошкодженням вантажу під час його перевезення, контрагентами замовника (власниками вантажу), а саме: ТОВ Фірма "ДІСНА", ТОВ "РІКЕР УКРАЇНА", ТОВ "АДА Інструмент", ТОВ "Бакарді-Мартіні Юкрейн", ТОВ "Тоговий дім "Медіа-Трейдінг" та ТОВ "Селена Україна" було направлено замовнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" претензії щодо відшкодування збитків за втрачений (пошкоджений) вантаж на загальну суму 133 284,10грн. (т.1 а.с.45-51,66-72,82-83,95-98,108-118,119-124).

Як вбачається з матеріалів справи, замовником було розглянуто вказані претензії та задоволено їх в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами - відповідями на претензії (т. 1 а.с.52,73,84,99,125) та платіжними дорученнями від 04.11.2014р. №19877 на суму 18 103,76грн., від 11.11.2014р. №19979 на суму 10 639,41грн., від 21.11.2014р. №20422 на суму 18 103,76грн., від 25.11.2014р. №20520 на суму 10 639,41грн., від 05.06.2014р. №20834 на суму 18 103,76грн., від 12.12.2014р. №21064 на суму 10 639,41грн., від 13.01.2015р. №21812 на суму 10 639,41грн., від 15.01.2015р. №22014 на суму 18 103,76грн., від 08.01.2015р. №21715 на суму 29,44грн., від 04.11.2014р. №19878 на суму 4 772,86грн., від 31.10.2014р. №19821 на суму 5 034,24грн., від 28.10.2014р. №19624 на суму 1 456,00грн., від 13.01.2015р. №21813 на суму 7 015,83грн. (т.1 а.с.53-60,74,85,100,111,126), всього на загальну суму 133 284,10грн.

30.10.2014р. позивачем за первісним позовом на адресу відповідача за первісним позовом було направлено лист - повідомлення вх.№532, в якому просив відшкодувати в порядку передбаченому умовами укладеного між сторонами договору збитки в сумі 133 484,10 грн. (т.133-134).

Однак, дана претензія була залишена відповідачем за первісним позовом без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача за первісним позовом до суду 26.01.2015р. (т.1 а.с.4-142).

03.03.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Харківської області з зустрічною позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "УВК Україна" про стягнення заборгованості в сумі 33 800,00грн., 3% річних в сумі 531,60грн. та інфляційних у розмірі 4 814,77грн.

Свої вимоги відповідач за первісним позовом мотивував неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "УВК Україна" взятих на себе зобов'язань щодо оплати наданих послуг за договором перевезення №95-В/П від 21.05.2013р. (т.1 а.с.160-203).

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.04.2015р. у даній справі первісний позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства "УВК Україна" 133 284,10грн. збитків та 2 665,68грн. судового збору; повністю задоволено зустрічний позов; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УВК Україна" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 33 800,00грн. основної заборгованості, пеню у розмірі 4 915,23грн., 3% річних у розмірі 531,60грн., інфляційні у розмірі 4 814,77грн. та судовий збір у розмірі 1 827,00грн.(т.2 а.с.52-59).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015р. залишено без задоволення апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3; апеляційну скаргу ПАТ "УВК Україна" задоволено; рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2015р. у справі №922/518/15 в частині задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_3 до ПАТ "УВК Україна" щодо стягнення з позивача 44 061,60грн, у тому числі 33 800,00грн. заборгованості, 4 915,23грн. пені, скасовано в частині 4 814,77грн. інфляційних та 531,00грн. 3% річних; прийнято нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено; в іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2015р. у справі №922/518/15 залишено без змін (т.2 а.с.143-149).

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015р. задоволено частково касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015р. та рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2015р. скасовано; справу № 922/518/15 передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.191-198)

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. відмовлено повністю в задоволенні первісного позову; зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму заборгованості за договором перевезення №95-В/П від 21.05.2013р. в загальному розмірі 22 200,00грн., витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 920,52 грн. та витрати по сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2 246,34грн.; відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 11 600,00 грн., пені в сумі 4 915,23грн., 3% річних у розмірі 531,60 грн. та інфляційних у розмірі 4 814,77 грн.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 526 та 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Положеннями статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Як вірно встановленого місцевим господарським судом, спірні правовідносини, які виникли між сторонами на підставі стягненням з перевізника збитків, завданих внаслідок втрати (пошкодження) вантажу під час його перевезення автомобільним транспортним засобом.

Так, частинами першою та другою статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до приписів статті 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, зокрема, у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Зокрема, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (статті 614 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015р. у справі №17/192/3-7гс15, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок доведення обставин, на які посилається сторона судового процесу як на підставу своїх вимог і заперечень встановлений частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи, отже саме замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" має довести розмір та наявність заподіяних перевізником - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 збитків, протиправну поведінку та причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяними збитками.

Так, Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила), які визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Розділом 11 "Правила оформлення документів на перевезення", а саме пунктом 11.1. визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Додатком №7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлена типова форма товарно-транспортної накладної якою визначено перелік відомостей які мають бути зазначені в обов'язковому порядку, зокрема такі як, відомості про вантаж, як ціна без ПДВ за одиницю, та загальна сума з ПДВ.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

У випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником (пункт 11.7. Правил).

Розділом 15 "Правила складання актів" Правил, а саме пунктом 15.1. Правил передбачено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними (пункти 15.2. та 15.3. Правил).

З аналізу вказаних Правил випливає, що саме акти і товарно-транспортні накладні оформлені у відповідності до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази у розумінні статей 33,34 Господарського процесуального кодексу України матеріальної відповідальності перевізника, яким в даному випадку є відповідач за первісним позовом - ФОП ОСОБА_3

Як зазначає апелянт, вантаж у кількості 25 вантажних місць було отримано для перевезення водієм перевізника та опломбовано, однак при прийомі вантажу в місті Сумах та в місті Харкові було виявлено, що автомобіль перевізника прибув зі зламаною пломбою, частина вантажу була відсутня, а частина пошкоджена.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем за первісним позовом було додано до матеріалів справи внутрішні акти/акти контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Суми №№ 1488011 від 18.09.2014р.,1488012, 1488013, 1488014 з ТОВ Фірма "ДІСНА" (т.1 а.с.25-27), №1488015 від 18.09.2014р. з ТОВ "РІКЕР УКРАЇНА" (т.1 а.с.29), №1488016, 1488017 з (т.1 а.с.30-31), №1488018, 1488019, 1488021 від 18.09.2014р. з ТОВ "Селена Україна" (т.1 а.с.32-33), про що було внесено відповідну відмітку до товарно-транспортної накладної (т.1 а.с.22) та при прийомі вантажу у місті Харкові № 2344120, 2344122 (т.1 а.с.35-36), №2344123 від 18.09.2014р. з ТОВ "АДА Інструмент" (т.1 а.с.37), №2344124 від 18.09.2014р. (т.1 а.с.38), №2344125 від 18.09.2014р. з "РІКЕР УКРАЇНА" (т.1 а.с.39), №2344126, №2344127 від 18.09.2014р. (т.1 а.с.40-41), №2344128 від 18.09.20104р. з ТОВ "Бакарді-Мартіні Юкрейн" (т.1 а.с.42), №2344129 від 18.09.2014р. з ТОВ "Тоговий дім "Медіа-Трейдінг" (т.1 а.с.43), №2344130 від 18.09.2014р. з ТОВ "Селена Україна" (т.1 а.с.44).

Колегія суддів зазначає, що з вказаних актів контрольної перевірки при прийомі вантажу у місті Суми та місті Харкові неможливо встановити осіб, якими вони були складені, будь-яких доказів на підтвердження повноважень осіб щодо підписання зазначених вище актів позивачем за первісним позовом ані до господарського суду ані до суду апеляційної інстанції надано не було, у зв'язку з чим судова колегія приходить до висновку про їх невідповідність Розділу 15 "Правила складання актів" Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Судова колегія також повторно наголошує на тому, що Додатком №7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлена типова форма товарно-транспортної накладної, якою визначено перелік відомостей які мають бути зазначені в обов'язковому порядку.

Так, товарно-транспортна накладна або додатки до неї в обов'язковому порядку мають містити інформацію про найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати вантаж, проте надана позивачем за первісним позовом до матеріалів справи товарно-транспортна накладна №442-004536 від 17.09.2014р. та картка завантаження автомобіля до неї, всупереч положенням пункту 11.7 Правил не містить всіх обов'язкових відомостей про вантаж, зокрема, в ній відсутня ціна без ПДВ за одиницю, грн., загальна сума з ПДВ, грн., та не містить будь-якої інформації стосовно того, який саме товар було прийнято замовником від контрагентів.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що надані позивачем за первісним позовом товарно-транспортна накладна №442-004536 від 17.09.2014р. та картка завантаження автомобіля до неї, не є належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про наявність правових підстав для покладення на перевізника матеріальної відповідальності за втрату вантажу та відповідно стягнення збитків у розмірі 133 284,10грн.

Враховуючи вищевикладене, що позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами фактичного розміру заподіяних відповідачем збитків, протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками, зокрема не надано ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції будь-яких доказів на підтвердження розміру збитків, завданих замовнику саме при виконанні перевізником - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 зобов'язань за договором перевезення, а також доказів включення наведених в претензіях контрагентів замовника втрачених (пошкоджені) товарів до переліку вантажу, переданого перевізнику, первинних документів, складених у відповідності до приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", висновків інвентаризацій, висновків спеціалістів у галузі товарознавства, чи бухгалтерського обліку, чи аудиту, які б підтверджували кількість та дійсну вартість втраченого та/або пошкодженого майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення збитків в сумі 133 484,10 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення зустрічного позову, а саме в частині стягнення основного боргу в сумі 22 200,00 грн., враховуючи наступне.

Так, статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як було зазначено вище, пунктом 7.1 договору перевезення сторони погодили, що за результатами наданих перевізником транспортних послуг сторони складають та підписують акт виконаних послуг, який разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг.

Відповідно до пункту 7.2 договору перевезення, оплата наданих послуг за Договором за попередній місяць здійснюється протягом 35 (тридцяти п'яти) календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної.

Отже, строк оплати наданих послуг, передбачений пунктом 7.2 договору перевезення починає відлік з дати отримання замовником всіх цих документів.

Пунктом 7.3 договору перевезення визначено, що у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, податкова накладна, приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), карта завантаження, товарно-транспортна накладна та будь-який інший документ, який впливає на зобов'язання замовника щодо оплати) та/або замовником виявлена невідповідність розміру винагороди перевізника фактично наданим ним послугам, замовник має право вимагати від перевізника усунути будь-які невідповідності в наданих документах. В такому випадку зобов'язання замовника щодо оплати переносяться на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах або на надання відсутніх документів.

Таким чином, для підтвердження факту наявності простроченого грошового зобов'язання позивача відповідач зобов'язаний довести факт передачі всіх вищезазначених документів позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, під час нового розгляду справу, позивачем за зустрічним позовом в якості доказу направлення документів, передбачених пунктом 7.2. договору перевезення, було надано до матеріалів справи опис вкладення до цінного листа від 02.12.2015р. (т.3 а.с.43), з якого вбачається, що ним на адресу відповідача за зустрічним позовом було повторно направлено, зокрема, акти надання послуг №55 від 26.07.2014р., №57 від 02.08.2014р., №59 від 09.08.2014р., №62 від 21.08.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи (т.1 а.с. 174, 178, 183, 188) та акти надання послуг №64 від 30.08.2014р., № 69 від 18.09.2014р., № 76 від 25.10.2014р.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи приписи Нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013р., обов'язок відповідача за зустрічним позовом по оплаті за надані послуги за договором перевезення виник протягом 35 календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної, а саме дата відправлення поштового відправлення +5 днів без врахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку, тобто з 10.12.2015 р. по 13.01.2016 р., отже саме з 14.01.2016р. почалась прострочка відповідача за зустрічним позовом, а строк виконання зобов'язання з оплати наданих послуг за договором перевезення є таким, що настав.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем за зустрічним позовом грошових коштів Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 в розмірі 22 200,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом в частині стягнення основного боргу в розмірі 22 200,00грн. на підставі актів надання послуг №55 від 26.07.2014р., №57 від 02.08.2014р., №59 від 09.08.2014р., №62 від 21.08.2014р.

Судова колегія також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом основного боргу в розмірі 11 600,00 грн., оскільки перевізником на підтвердження надання послуг за договором перевезення - актів надання послуг №64 від 30.08.2014р., № 69 від 18.09.2014р., № 76 від 25.10.2014р. надано не було. Крім того, місцевим господарським судом було обґрунтовано відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 4 915,23 грн., 3% річних у розмірі 531,60 грн. та інфляційних у розмірі 4 814,77 грн., оскільки розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено до початку прострочення виконання грошового зобов'язання (тобто, до 14.01.2016р.).

За приписами статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. у справі №922/518/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні консалтингові технології" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2017р. у справі №922/518/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 22 "травня" 2017р.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Шутенко І.А.