ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р.Справа № 922/1231/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Антар 2", с. Червоне
до Фермерського господарства "Ваткін", с. Черкаські Тишки
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Антар 2" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фермерського господарства "Ваткін" (відповідач), в якому просить суд стягнути з останнього основний борг у розмірі 123384,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 85580,00 грн. та 3% річних у розмірі 8417,00 грн. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором про надання послуг № 2/11 від 03.11.2014 року в частині оплати послуг.

Ухвалою господарського суду від 12 квітня 2017 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.05.2017 року об 12:15 год.

05 травня 2017 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання за вх. № 14580 про долучення до матеріалів справи документів, в тому числі відзиву відповідача. Надані документи долучені судом до матеріалів справи.

11 травня 2017 року від представника позивача до суду надійшло клопотання за вх. № 14937 про долучення до матеріалів справи документів. Надані до суду документи долучені до матеріалів справи.

16 травня 2017 року від представника позивача до суду надійшли клопотання за вх. № 15549 про долучення до матеріалів справи документів та письмові пояснення за вх.№ 15548. Подані документи долучено судом до матеріалів справи.

16 травня 2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на письмові пояснення позивача за вх. № 15607, які також долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.05.2017 року було оголошено перерву до 16.05.2017 року о 10:30 год.

В призначеному судовому засіданні 16.05.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

03 листопада 2014 року між Приватним підприємством "Антар-2" (позивачем, виконавцем) та Фермерським господарством "Ваткін" (відповідачем, замовником) був укладений договір про надання послуг № 2/11, відповідно до якого Виконавець зобов'язався на підставі заявки Замовника надати послуги зі збирання кукурудзи на земельних ділянках Замовника у кількості 212,00 ГА.

Відповідно до п. 2.1. Договору, за надані послуги відповідач зобов'язався сплатити за ціною за 1 ГА, згідно рахунку-фактури на оплату за фактично виконані обсяги на підставі акту наданих послуг.

Згідно п. 2.2. Договору, ціна послуг складає 582,00 грн. за 1ГА, в т.ч. ПДВ 97,00 грн.

Відповідно до п. 2.4. Договору, розрахунок за надані послуги проводиться шляхом попередньої оплати або протягом семи банківських днів, з дати підписання акту виконаних послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок готівкою в касу підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за Договором в повному обсязі та у встановлений строк, а саме надав відповідачу послуги зі збирання кукурудзи на земельних ділянках відповідача у кількості 212,00 ГА на загальну суму 123384,00 грн., про що був складений та підписаний обома сторонами Акт приймання-передачі наданих послуг від 29.11.2014 року.

У вищевказаному Акті приймання-передачі від 29.11.2014 року було зазначено об'єм та вартість виконаних робіт. Крім того, визначено, що цей Акт є підставою для розрахунків , порядок яких визначено в Договорі.

Проте, відповідач у строк визначений в п. 2.4. договору з позивачем за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 123384,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було вжито заходів досудового врегулювання спору, а саме 01.12.2016 року на адресу відповідача була направлена претензія за вих. № 12 з вимогою в строк до 31.12.2016 року сплатити суму боргу.

Однак, відповідач у встановлений строк суму заборгованості не сплатив. На претензію надав відповідь 27.12.2016 року за вих. № 28, відповідно до якої вказував, що претензія позивача буде розглянута в місячний строк та про результати розгляду позивача буде повідомлено.

Враховуючи те, що до цього часу заборгованість за Договором у розмірі 123384,00 грн. відповідачем погашена так і не була, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 1 статті 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за оплату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилось неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт надання позивачем послуг відповідачу підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання - передачі наданих послуг від 29.11.2014 року, підписаний сторонами без зауважень.

Як було вище зазначено, відповідно до Акту відповідачу було надано послуги зі збирання кукурудзи на загальну суму123384,00 грн., однак відповідач, на час звернення позивача до суду, не виконав належним чином умови договору в частині оплати послуг, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість.

З метою досудового врегулювання спору, позивач надсилав на адресу відповідача претензію від 01.12.2016 року, з проханням погасити заборгованість у сумі 123384,00 грн., однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що строк оплати не настав, оскільки позивачем на його адресу не було направлено рахунку-фактури за надані послуги.

Проте, суд вважає дане твердження необгрунтованим, оскільки в п. 2.4. Договору сторони чітко визначити, що розрахунок за надані послуги проводиться шляхом попередньої оплати або протягом семи банківських днів, з дати підписання акту виконаних послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок готівкою в касу підприємства.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано цей початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є першим за ним робочий день.

Враховуючи п. 2.4. Договору та вищевказані норми, суд приходить до висновку, що останнім днем строку оплати за надані послуги на підставі Акту приманні-передачі від 29.11.2014 року є саме 08.12.2014 року.

Однак, доказів того, що відповідач розрахувався з позивачем у встановлені Договором строки до суду надано не було, а отже, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 123384,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 8417,00 грн. та суму інфляційних нарахувань в розмірі 85580,00 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з поданого до суду розрахунку, позивачем 3% річних у розмірі 8417,00 грн. нараховано за період з 01.06.2014 року по 28.02.2017 року (включно), а суму інфляційних втрат у розмірі 85580,00 грн. нараховано з 07.06.2014 року по 11.04.2017 року (включно).

Проте, слід звернути увагу на те, що судом було встановлено, що останнім днем строку розрахунків за Договором є 08.12.2014 року, а отже прострочення грошового зобов'язання починається з наступного дня - 09.12.2014 року. ОСОБА_2 з 09.12.2014 року позивач має право нараховувати суми 3% річних та інфляційні втрати на суму непогашеної заборгованості.

Разом з цим, перерахувавши суми 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення грошового зобов'язання, починаючи саме з 09.12.2014 року, суд дійшов висновку, що 3% річних у розмірі 8417, 00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 85580,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 193 Господарського кодексу України, статтями 6, 509, 525, 526, 610, 611, 625, 901, 903, 906 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства "Ваткін" (62440, Харківська область, Харківський район, с. Черкаські тишки, вул. Лугова, буд. 53, ) на користь Приватного підприємства "АНТАР 2" (64132, Харківська область, Первомайський район, с. Червоне, вул. Польова, буд. 1-А, ) - 123384,00 грн. основного боргу, 85580,00 грн. інфляційних втрат, 8417,00 грн. 3% річних, 3260,71 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1231/17