РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017Справа №910/4176/17

За позовом: приватного акціонерного товариства "АУДИТОРСЬКА ФІРМА "АНАЛІТИК"

до: комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ"

про: визнання недійсною додаткової угоди.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з'явилися;

відповідача: Фомін О.Д. - за довіреністю від 04.01.2017 № 062/15/1/03-29.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство "АУДИТОРСЬКА ФІРМА "АНАЛІТИК" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" визнання недійсною додаткової угоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладена між сторонами спору додаткова угода від 01.08.2016 про припинення (розірвання) договору № 445 від 01.07.2002 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів, підлягає визнанню судом недійсною, оскільки укладена при обставинах введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що враховуючи ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України є підставою для визнання її недійсною.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/4176/17. Розгляд справи призначений на 24.04.2017.

В судовому засіданні 24.04.2017 оголошено перерву до 17.05.2017.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю з огляду на те, що основною причиною відсутності опалення у будинку 44 по вул. Хрещатик у м. Києві є порушення умов основного договору з теплопостачальною організацією споживачами по оплаті послуг, а також відмова окремих користувачів теплової енергії від укладення договорів на теплопостачання. Оскільки основний договір з теплопостачальною організацією, укладений між публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" та комунальним підприємством "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" був на стадії розірвання, останнім направлені всім споживачам, що знаходяться в будинку 44 по вул. Хрещатик у м. Києві проекти додаткових угод про розірвання договорів про надання послуг з теплопостачання та технічного обслуговування. Враховуючи те, що основний договір з теплопостачальною організацією є розірваним з 01.01.2017, відповідач не отримує та не отримував теплову енергію у вигляді гарячої води для розподілу у будинку 44 по вул. Хрещатик у м. Києві, а тому не міг виконувати обов'язки по договорам із споживачами. Відтак жодних дій для введення позивача в оману відповідачем здійснено не було.

В судовому засіданні 17.05.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноваженого представника відповідача по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між комунальним підприємством "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" (далі - відповідач) та публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО", укладено договір на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538564.

Між приватним акціонерним товариством "АУДИТОРСЬКА ФІРМА "АНАЛІТИК" (далі - позивач) та відповідачем укладено договір про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів від 01.07.2002 № 445.

Пунктом 2.2.1 договору про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів від 01.07.2002 № 445 визначено, що відповідач зобов'язаний розподіляти надану енергопостачальної організацією вцілому на будинок теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляції (під час опалювального сезону), гарячого водопостачання (протягом року), в кількості та в обсягах згідно з заявкою орендаря (звернення-доручення).

В подальшому між відповідачем та позивачем укладена додаткова угода від 01.08.2016 про припинення (розірвання) договору № 445 від 01.07.2002 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів (далі - Додаткова угода/оспорюваний правочин).

Положеннями п. 1, 2 Додаткової угоди визначено, що сторони дійшли згоди про припинення (розірвання) договору від 01.07.2002 № 445 з 01.08.2016. З моменту набрання чинності Додаткової угоди сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками.

Листом відповідача від 27.07.2016 № 155/1/23-4612 повідомлено позивача про те, що позивач не є споживачем теплової енергії у житловому будинку за адресою: вул. Хрещатик, 44 літ. А,Б, у зв'язку з чим вказаним листом відповідачу направлена, зокрема, додаткова угода про припинення (розірвання) договору про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів від 01.07.2002 № 445.

Після підписання оспорюваного правочину відповідач звернувся до публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" з пропозицією укласти договір на постачання теплової енергії нежитловим приміщенням позивача, однак отримав відмову, викладену в листі від 22.08.2016 № 36 КД/2/22/346, оскільки укладення такого договору можливе лише за умови відокремлення системи опалення приміщень від загальної системи теплопостачання адміністративної будівлі.

У відповіді позивача від 26.08.2016 на лист публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" від 22.08.2016 № 36 КД/2/22/346 позивач вказав про те, що за пропозицією відповідача договір про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів від 01.07.2002 № 445 був розірваний. Також у даному листі позивач просив повідомити, яким чином і з ким має укласти договір теплопостачання.

У відповіді публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" від 25.10.2016 № 36 КД/2/22/591, позивачу повідомлено про те, що теплопостачання адміністративної будівлі за адресою: вул. Хрещатик, 44 здійснюється на підставі договору на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538564, а також про те, що на дату відповіді вказаний договір є чинним.

Спір між сторонами судового процесу, як стверджує позивач, виник в результаті того, оспорюваний правочин, підлягає визнанню судом недійсним, оскільки укладений при обставинах введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що враховуючи ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.13. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Приписами ч. 1 статті 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Так відповідачем включно до опалювального сезону 2015/2016 здійснювалося теплопостачання будинку № 44 А,Б по вул. Хрещатик у м. Києві на підставі договорів про надання послуг на теплопостачання з власниками/орендарями приміщень будинку.

Вцілому теплопостачання будинку № 44 А,Б по вул. Хрещатик у м. Києві здійснювалося на підставі укладеного між відповідачем та публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" договором про на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538564.

Положеннями п. 3.1.4 договору про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів від 01.07.2002 № 445 визначено, що відповідач може надавати теплову енергію на початку опалювального сезону лише після ліквідації позивачем заборгованості за надання теплової енергії у попередньому опалювальному сезоні.

Враховуючи існуючу заборгованість споживачів за попередній опалювальний сезон у будинку № 44 А,Б по вул. Хрещатик у м. Києві, на початок опалювального сезону 2016-2017 надання теплової енергії у вказаному будинку було відсутнє, а відповідач не був її споживачем.

У зв'язку із вказаними обставинами між сторонами спору укладений оспорюваний правочин, оскільки на момент початку опалювального сезону 2016-2017, укладений між відповідачем та публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО договір на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538564 був на стадії розірвання.

В подальшому відповідачем на адресу публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" направлено лист від 28.11.2016 № 155/1/23-7059 із проектом додаткової угоди до договору на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538564 про його припинення (розірвання).

Так, відповідно до додаткової угоди від 25.01.2017, договір на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538565 є припиненим з 01.01.2017.

Враховуючи те, що укладений між відповідачем та публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" договір на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538564 є розірваним з 01.01.2017, то відповідач не отримує теплову енергію у вигляді гарячої води для розподілу у будинку 44 по вул. Хрещатик у м. Києві, а тому не міг виконувати обов'язки по договорам із споживачами.

Відтак, посилання позивача на те, до оспорюваного правочину слід застосувати правила, встановлені ч. 1 статті 230 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки відповідачем не вчинено жодних дій для введення позивача в оману при укладенні оспорюваного правочину.

Таким чином, із вказаних вище встановлених обставин справи не вбачається жодного порушення права позивача.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним укладеного між сторонами спору оспорюваного правочину на підставі ч. 1 статті 230 Цивільного кодексу України задоволенню не підлягають, оскільки, відповідачем не вчинено жодних дій для введення позивача в оману при укладенні оспорюваного правочину, враховуючи те, що договір на постачання теплової енергії від 15.09.2001 № 1538564, чинністю якого позивач мотивує позовні вимоги, є розірваним з 01.01.2017, а право позивача в даному випадку жодним чином не порушене.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19 травня 2017 року

Суддя С.В. Балац