ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2017 р. Справа № 911/990/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

про стягнення 89 274,09 грн

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (дов. № 23 від 18.01.2016);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (далі - відповідач) про стягнення 89 274,09 грн заборгованості, з яких: 71 243,11 грн інфляційних втрат та 18 030,98 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором поставки № 01/07/15-01 від 01.07.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.04.2017 порушено провадження у справі № 911/990/17, розгляд справи призначено на 21.04.2017.

21.04.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позов від 21.04.2017 (вх. № 8392/17 від 21.04.2017), згідно якого останній визнав позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, який прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.04.2017 розгляд справи відкладено 19.05.2017.

19.05.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 18.05.2017 (вх. № 10074/17 від 19.05.2017), згідно якого останній просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату і час у звязку з неможливістю зявитись в судове засідання представника відповідача у звязку з перебуванням у відрядженні представника відповідача, єдиного юриста на підприємстві, яке прийнято судом до розгляду.

У судовому засіданні 19.05.2017 представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи та наполягав на вирішення спору у даному судовому засіданні.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, вирішив відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 1-1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта. Про відкладення розгляду справи виноситься ухвала, в якій вказуються час і місце проведення наступного засідання. Суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що незявлення в судове засіданні 19.05.2017 належним чином повідомленого представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору; у разі неможливості участі у засіданні місцевого господарського суду певного представника відповідач не був позбавлений можливості уповноважити на це іншу особу, у тому числі ту, що не є працівником товариства, закінчення двохмісячного строку розгляду спору, а також приймаючи до уваги наявність всіх матеріалів у справі, необхідних для вирішення спору по суті, в тому числі відзиву відповідача на позов, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Водночас, суд звертає увагу сторін у справі, що неодноразові відкладення судового провадження у справі № 911/990/17, яке триває з 04.04.2016 можуть призвести до порушення гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В той час як запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (рішення Європейського суду з прав людини у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011). Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Європейського суду з прав людини у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

У судовому засіданні 19.05.2017 представник позивача підтримав позов повністю.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (Сторона 2) було укладено договір поставки № 01/07/15-01, згідно умов якого сторона 1 зобовязалася передати у власність стороні 2, а сторона 2 прийняти та оплатити поставлений обсяг сировини.

Суд встановив, що позивачем, на виконання договору поставки № 01/07/15-01 від 01.07.2015, за період з 01.07.2015 по 25.07.2015 поставлено, а відповідачем прийнято від позивача сировину загальною вартістю 901 748,10 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Київської області від 10.12.2015 (суддя Чонгова С.І.) (а.с. 17-18), яке набрало законної сили 21.12.2015, у справі № 911/4635/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Біогазенерго про стягнення 671849,87грн, встановлено, що доказів сплати товару на суму 616 748,10грн відповідачем суду не надано, з огляду на що, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 616 748,10 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі; стягнуто з відповідача на користь позивача 616 748,10 грн основної заборгованості та 9 251,22 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Суд встановив, що вищезазначена заборгованість була стягнута на підставі судового наказу № 911/4635/15 на користь ФОП ОСОБА_1 протягом лютого-листопада 2016 року державною виконавчою службою Іванківського міжрайонного управління юстиції Київської області з розрахункового рахунку відповідача (боржника) № 3928 в АТ «Укрексімбанк» м. Київ, МФО 322313, , на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ АБ «Укргазбанк», м. Київ, МФО 320478, відповідно до договору поставки за № № 01/07/15-01 від 01.07.2015, згідно виписки ПАТ АБ «Укргазбанк» у відділенні № 111/17 м. Сарни по особовому рахунку № 9 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в наступному порядку: 11.02.2016, згідно платіжного доручення № 4117 10 000 грн; 02.03.2016, згідно платіжного доручення № 4233 5 000 грн; 02.03.2016, згідно платіжного доручення № 4240 10 000 грн; 12.03.2016, згідно платіжного доручення № 4058 10 000 грн; 27.07.2016, згідно платіжного доручення № 1055 100 000 грн; 28.07.2016, згідно платіжного доручення № 1071 5 000 грн; 02.08.2016, згідно платіжного доручення № 1127 5 000 грн; 29.08.2016, згідно платіжного доручення № 1469 5 000 грн; 22.09.2016, згідно платіжного доручення № 1811 20 000 грн; 04.10.2016, згідно платіжного доручення № 1985 5 000 грн; 06.10.2016, згідно платіжного доручення № 2026 5 000 грн; 19.10.2016, згідно платіжного доручення № 2207 100 000 грн; 11.11.2016, згідно платіжного доручення № 2461 100 000 грн; 24.11.2016, згідно платіжного доручення № 2660 25 000 грн; 25.11.2016, згідно платіжного доручення № 2679 25 000 грн; 28.11.2016, згідно платіжного доручення № 2701 100 000 грн; 29.11.2016, згідно платіжного доручення № 2733 9 251,22 грн; 29.11.2016, згідно платіжного доручення № 2732 86 748,1022 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими суду банківськими виписками (а.с. 27-29).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач виконав грошове зобовязання за поставлену позивачем сировину за договором поставки № 01/07/15-01 від 01.07.2015 у повному обсязі 29.11.2016.

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача 71 243,11 грн інфляційних втрат та 18 030,98 грн 3 % річних, нарахованих у звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором поставки № 01/07/15-01 від 01.07.2015.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем у позовній заяві (а.с. 9-12) та розрахунок інфляційних втрат відповідача за період з 16.10.2015 по 28.11.2016 (а.с. 43-45), арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2015 року по січень 2016 року та 3 % річних за період з 16.10.2015 по 28.11.2016 складає 60 947,78 грн та 17 992,38 грн 3 % річних, Відтак, вимоги про стягнення 71 243,11 грн інфляційних втрат та 18 030,98 грн 3 % річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 60 947,78 грн інфляційних втрат та 17 992,38 грн 3 % річних.

Судом критично оцінюються доводи відповідача щодо неправомірності застосування положень ст. 625 ЦК України, оскільки зі змісту норми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 5-86кз 16 та від 22.03.2017 у справі № 363/3858/15-ц, яка є обовязковою в силу положень ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 60 947,78 грн інфляційних втрат та 17 992,38 грн 3 % річних, нарахованих у звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором поставки № 01/07/15-01 від 01.07.2015 є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (07201, Київська область, Іванківський район, селище міського типу Іванків, вул. Розважівська, будинок 192; ідентифікаційний код 33593431) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (34540, Рівненська обл., Сарненський район, село Немовичі, вулиця Островського, 9; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 60 947 (шістдесят тисяч девятсот сорок сім гривень) 78 коп. інфляційних втрат, 17 992 (сімнадцять тисяч девятсот девяносто дві гривні) 38 коп. 3 % річних та 1 414 (одну тисячу чотириста чотирнадцять гривень) 79 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 24.05.2017

Суддя П.В.Горбасенко