ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" травня 2017 р.Справа № 5023/10186/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Лук"янчук О.І.

розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 про відвід судді Міньковського С.В. по справі

за заявою ФОП ОСОБА_2, м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про визнання банкрутом
за участю сторін:

ліквідатор - Сорокін М.І.;

пр-к ТОВ "Компанія "Львівінвестбуд" - Ашурова А.Р. (дов. від 17.01.17 р.),

пр-к банкрута - ОСОБА_5 (дов. від 13.10.15 р.);

пр-к ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (дов. від 27.07.16 р.);

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2017 року гр. ОСОБА_1 надав до Господарського суду Харківської області заяву про відвід судді Міньковського С.В.. (вх. № 60), в обгрунтування якої посилається на те, що заявлені банкрутом (боржником) вимоги подані до суду у вигляді заяви про витребування майна банкрута з чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору іпотеки в межах господарської справи № 5023/10186/11 про банкрутство ФОП ОСОБА_2, а ніякого позову до нього не існує тому він не може бути стороною по господарській справі.

Крім того, відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрут (боржник) не мав права звертатися до суду із відповідною заявою та з таких підстав, а суд, в свою чергу, не мав права приймати до розгляду цю заяву та розглядати її в межах справи про банкрутство.

Так, гр. ОСОБА_1 зазначає, що він не є кредитором або боржником у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2, а приймаючи до розгляду заяву боржника суддя Міньковський С.В. позбавив його права права подачі зустрічного позову в цій господарській справі.

Отже на думку гр. ОСОБА_1, суддя господарського суду Харківської області Міньковський С.В., умисне та в інтересах банкрута ФОП ОСОБА_2, використовує своє службове становище всупереч інтересам Закону, що викликає сумнів у його неупередженості. Вищезазначені обставини викликають у заявника сумнів в неупередженості судді Міньковського С.В. та є підставою для заявления відводу.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у тому складі, який розглядає справу, про що виноситься ухвала.

Розглянувши в нарадчій кімнаті заяву про відвід, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, при наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід. З цих же підстав відвід судді можуть заявити сторони та прокурор, який бере участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Із вимог процесуального законодавства випливає, що відвід повинен бути підтверджений фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Натомість письмова заява гр. ОСОБА_1 зводиться до того, що на його думку суд порушив процесуальні норми, проте вказані заявником обставини не свідчать про упередженість судді.

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 Господарського процесуального кодексу України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Верховний Суд України у Постанові №16/047 від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14 дійшов висновку про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, системний аналіз положень Закону про банкрутство № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, в зв'язку з чим умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових та трудових спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Висновки ВСУ, що викладені у Постанові від 13.04.2016 р. щодо застосування норм процесуального права відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов"язковими для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують положення ст.ст. 12, 16 ГПК України.

Таким чином, заяви про визнання недійсним правочинів (договорів) або спростування майнових дій розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від суб'єктного складу сторін, враховуючи і загальні положення ЦК та ГК України, що пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними.

Враховуючи викладене, в даному випадку відсутні обставини, що можуть викликати сумнів у неупередженості суду в процесі розгляду даної справи, а наведені заявником доводи не є підставою для відводу в розумінні ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви гр. ОСОБА_1 про відвід судді Міньковського С.В..

Керуючись ст.ст. 20, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви гр. ОСОБА_1 про відвід судді Міньковського С.В. по справі № 922/10186/11 - відмовити.

Суддя Міньковський С.В.