ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Справа № 910/8277/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Ковтонюк Л.В.,
Стратієнко Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 14.11.2016 Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017
у справі№ 910/8277/16 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект"
до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
про за участю від позивача: від відповідача:стягнення 9499033,95 грн., Ващенко М. С., Потатуєв В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 9499033,95 грн. за договором на виконання робіт № 1370 від 20.12.2012 з яких: 4974670,14 грн. боргу, 4088092,05 грн. інфляційних втрат, 436271,76 грн. 3 % річних.

Позов обґрунтовано тим, що за договором на виконання робіт № 1370 від 20.12.2012 проведено підрядні роботи, які прийнято відповідачем без зауважень, відповідачем не оплачено у зв'язку з чим у відповідача виникло 4974670,14 грн. заборгованості, на яку позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано 4088092,05 грн. інфляційних втрат та 436271,76 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/8277/16 (суддя Ковтун С. А.) позов задоволено повністю. Стягнуто із Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" 4974670,14 грн. боргу, 4088092,05 грн. інфляційних втрат, 436271,76 грн. 3 % річних, 160,00 грн. витрат, пов'язаних з отриманням довідки та банківської виписки, 142485,51 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 (у складі колегії суддів: Жук Г. А. - головуючого, Дикунської С. Я., Мальченко А. О.) рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/8277/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017, Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі № 910/8277/16, і прийняти нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі скаржник посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права господарськими судами.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське підприємство "Стан-Комплект" та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 20.12.2012 укладено договір № 1370 на виконання робіт, відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 якого підрядник зобов'язався за технічним завданням (додаток №1 до договору) виконати роботи з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту самопідіймальної плавучої бурової установки В-312 (далі СПБУ В-312), а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість робіт за договором відповідно до зведеного кошторису становить 4974670,14 грн., у т.ч. 829111,69 грн. ПДВ.

Відповідно до п. 5.10. договору після закінчення виконання всього обсягу робіт, позивач оформляє акт приймання-здачі виконаних робіт та документи, зазначені у п. 4.1 та п. 5.9 договору і передає їх представникові відповідача.

Після отримання акта прийому-здачі виконаних робіт, замовник при відсутності заперечень, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання підписує їх у разі наявності заперечень складає мотивовану відмову від підписання акта прийому-здачі виконаних робіт (п. 5.11 договору).

Відповідно до п. 5.12, 5.13 договору, у разі мотивованої відмови замовника від підписання акта прийому-здачі виконаних робіт сторонами складається протокол, в якому вказуються дефекти, недоліки та зауваження і терміни їх усунення. Акт прийому-здачі виконаних робіт підписується замовником тільки після усунення позивачем всіх недоліків та зауважень, виявлених відповідачем та відповідними наглядовими. Підписаний замовником акт прийняття-здачі виконаних робіт повертається підряднику протягом 7-ми денного (календарного) терміну з моменту підписання замовником.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунок за виконані роботи здійснюється відповідачем шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання відповідачем рахунку-фактури від позивача, складеного на підставі підписаного сторонами акта прийому-передачі виконаних робіт, та документації передбаченої в п. 2.3 та п. 5.9 договору.

Господарськими судами встановлено, що у п. 2.2 договору замовник погодився, що до виконання робіт, передбачених умовами договору, підрядником на підставі договору № 1370/1 від 20.12.2012 буде залучено Приватне підприємство "Остов" (субпідрядник), і роботи, які обумовлено договором, буде виконано субпідрядником.

Між позивачем та Приватним підприємством "Остов" 20.12.2012 укладено та виконано договір № 1370/1 на виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту самопідіймальної плавучої бурової установки В-312.

Невід'ємними частинами договору субпідряду відповідно до п. 13.1 є: технічне завдання (технологічний кошторис) на виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту СПБУ В-312 (додаток № 1 до договору субпідряду); зведений кошторис вартості виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного і вітрового захисту СПБУ В-312 (додаток № 2 до договору субпідряду).

Актом приймання-здачі робіт від 17.04.2013 за договором субпідряду, який підписано представниками сторін, підписи яких засвідчено печатками юридичних осіб, підтверджується, що роботи за договором виконано вчасно та якісно, без зауважень.

До даного акта приймання-здачі долучено виконавчий кошторис № 1 із "Розрахунком вартості послуги з виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту СПБУ В-312" та бухгалтерська довідка субпідрядника про розмір витрат на відрядження.

На виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору № 1370 24.04.2013 сторонами підписано акт прийняття-здачі наданих послуг, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське підприємство "Стан-Комплект" передано, а Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" прийнято без будь-яких претензій відносно якості та обсягу послуг з виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту на загальну суму 4974670,14 грн. Вказаний акт підписано представниками сторін, підписи яких засвідчено печатками юридичних осіб. До вказаного акта додано виконавчий кошторис № 1 на 6 аркушах.

За твердженням позивача Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" за виконані роботи не розрахувалось у зв'язку з чим позивачем 08.06.2015 повторно направлено на адресу відповідача лист № 150/1 рахунок-фактуру № 1194 від 24.04.2013 про сплату вартості виконаних робіт.

У відповідь на вказаний лист відповідач звернувся з листом № 675 від 17.07.2015 до позивача про надання належним чином завірених копій договорів, укладених на виконання даних робіт, доказів наявності заборгованості, оскільки таких документів у Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" не збереглося у зв'язку з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим, де залишились всі документи відповідача.

На вимогу позивача Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" вартість виконаних робіт не сплачено у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовом.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України господарськими визнається зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарськими судами встановлено, що зі змісту укладеного договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором підряду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачено попередню оплату виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням приписів наведених правових норм, п. 4.1. договору, враховуючи належне виконання позивачем робіт та їх прийняття відповідачем на суму 4974670,14 грн., про що сторонами підписано акт здачі-прийняття виконаних робіт, беручи до уваги відсутність доказів оплати робіт, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги ТОВ "СП "Стан-комплект" до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 4974670,14 грн. суми основного боргу є правомірними.

Позивачем на суму боргу здійснено нарахування 4088092,05 грн. інфляційних втрат та 436271,76 грн. 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 25.05.2013 по 25.04.2016.

Заперечуючи щодо позовних вимог в цій частині, відповідач посилається на те, що позивачем не доведено дату отримання ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" рахунків на оплату робіт, який відповідно до п. 4.1. договору є початком для відрахування 30 денного строку для оплати відповідачем вартості виконаних робіт, тому заявник вважає неправильним нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з 25.05.2013.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до пункту 4.1. договору розрахунок здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури, складеного на підставі підписаного сторонами акта прийому-здачі виконаних робіт, виконавчого кошторису та документації, передбаченої п. п. 2.3., 5.9. договору.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції звернуто увагу на те, що обов'язок щодо здійснення оплати робіт відповідно до положень договору та ст. 854 ЦК України виникає у відповідача, як замовника, не з моменту отримання рахунка на оплату, а після остаточної здачі робіт, даний факт підтверджується первинними бухгалтерськими документами, якими в цих правовідносинах є акт здачі-прийняття виконаних робіт.

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, в якому, зокрема, вказується зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що акт № 1 прийняття-здачі наданих послуг від 24.04.2013 на суму 4974670,14 грн. відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджує належне виконання позивачем робіт, в тому числі щодо оформлення необхідної документації, тому на підставі такого акта проводяться розрахунки між сторонами.

Рахунок-фактура є документом, який передбачає виставлення визначених сум до оплати покупцем за товари, які поставляються (фактично поставлені) або послуги, що надаються (фактично надані) та банківські реквізити, на які проводиться оплата. Рахунок-фактура не фіксує факт надання та отримання товарів, виконаних робіт або наданих послуг, оскільки не є первинним документом в розумінні Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 4.1. договору рахунок-фактура складається на підставі акта прийняття-здачі виконаних робіт.

За умови отримання послуг та наявності договірного врегулювання розміру, строку і порядку платежу, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що відсутність рахунку-фактури не є тією обставиною, за якої існує неможливість виконання боржником свого обов'язку та не звільняє замовника від оплати вартості тих робіт, які фактично виконано та прийнято ним.

Таким чином місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що відповідач повинен був сплатити вартість робіт у сумі 4974670,14 грн. до 24.05.2013, строк оплати яких відраховувався після підписання актів здачі-прийняття робіт.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність посилання відповідача на відсутність своєї вини у невиконанні свого зобов'язання та існування обставин, які відповідно до ст. 614, 617 ЦК України є підставою для звільнення його від відповідальності у вигляді сплати інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодекс України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Господарськими судами встановлено, що роботи за договором виконано позивачем у квітні 2013 року, в період сторонами підписано акти здачі-прийняття робіт, тому місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, що у відповідача виник обов'язок оплатити їх вартість.

Посилання ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на його перебування, починаючи з 27.02.2014 в стані непереборної сили, що пов'язано з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим, не може свідчити про наявність обставин непереборної сили, які перешкоджають йому, починаючи з квітня 2013 року (після прийняття робіт) оплатити їх вартість, та відповідно бути підставою для звільнення від сплати інфляційних втрат та 3 % річних за неналежне виконання свого грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції правомірно вважає їх обґрунтованими та арифметично правильними.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі № 910/8277/16 Господарського суду міста Києва прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі № 910/8277/16 Господарського суду міста Києва підлягають залишенню без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.03.2017 у справі № 910/8277/16 на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочено сплату судового збору Публічному акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі № 910/8277/16 Господарського суду міста Києва.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9499033,95 грн. х 1,5 % ч 100 = 142485,50 грн.).

Відповідно до п.п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.( 142485,50 грн. х 120 % ч 100 = 170982,61 грн.)

Керуючись п. п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі № 910/8277/16 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 у справі № 910/8277/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" у державний бюджет 170982,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити видати наказ Господарському суду міста Києва.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Ковтонюк Л.В.
Стратієнко Л.В.