КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/21430/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,ВТБ Банк"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2017

у справі № 910/21430/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,ВТБ Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛІН БЕККЕР"

про стягнення 670 297 378,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство ,,ВТБ Банк" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛІН БЕККЕР" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007 у розмірі 670 297 378,37 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2017 у справі № 910/21430/15 зупинено провадження у даній справі до вирішення справи №910/4248/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛІН БЕККЕР" до Публічного акціонерного товариства ,,ВТБ Банк" про визнання частково недійсним кредитного договору, що розглядається господарським судом міста Києва.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство ,,ВТБ Банк" подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2017 скасувати, справу передати до господарського суду міста Києва для продовження розгляду справи по суті. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки відсутні підстави для зупинення провадження у справі на підставі ст. 79 ГПК України. Так, на думку скаржника, місцевий господарський суд не позбавлений можливості при розгляді даної справи по суті заявлених позовних вимог, надати правову оцінку доказам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, оскільки кредитний договір та всі договори про внесення змін до кредитного договору, які є предметом позову у справі №910/4248/17, знаходяться в матеріалах даної справи, а тому господарський суд має можливість та повинен дослідити дані документи для повного та об'єктивного встановлення всіх обставин справи та з'ясувати питання щодо дійсності заявлених позивачем до відповідача вимог. Крім того, позивач зазначає, що зупинення провадження у справі порушує його права на розгляд справи упродовж розумного строку, що регламентується ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач вказує на її необґрунтованість та просить оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд.

Розгляд скарги у справі відкладався на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання 24.05.2017 з'явився представник скаржника, який підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти наведених доводів заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2015 року позивач звернувся в господарський суд міста Києва з даним позовом. Підставою звернення Публічного акціонерного товариства ,,ВТБ Банк" до суду є неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ЛІН БЕККЕР" Договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 670 297 378,37 грн., яка складається з:

- 19 941 886,65 доларів США (гривневий еквівалент 440 187 633,81 грн.) - прострочена заборгованість по кредиту;

- 12 677 905,06 грн. - прострочена заборгованість по кредиту;

- 1 382 526,67 доларів США (гривневий еквівалент 30 517 230,10 грн.) - прострочена заборгованість по сплаті процентів;

- 750 254,11 грн. - прострочена заборгованість по сплаті процентів;

- 219 360,76 доларів США (гривневий еквівалент 4 842 064,12 грн.) - строкова заборгованість по сплаті процентів;

- 206 319,88 грн. - строкова заборгованість по сплаті процентів;

- 146 920 074,39 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 3 991 282,38 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 5 515 383,29 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

- 136 576,84 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

- 593 759,03 доларів США (гривневий еквівалент 13 106 351,82 грн.) - 3% річних за прострочення повернення кредиту;

- 376 169,07 грн. - 3% річних за прострочення повернення кредиту;

- 25 255,87 доларів США (гривневий еквівалент 557 485,96 грн.) -3% річних за прострочення сплати процентів;

- 14 638,58 грн. - 3% річних за прострочення сплати процентів;

- 6 865 791,95 грн. - договірна санкція у розмірі 0,00278% від заборгованості;

- 36 099,05 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів;

- 3 596 117,97 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту.

20.03.2017 відповідачем у даній справі подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 910/4248/17.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, відповідач зазначав, що 16.03.2017 року він звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про визнання частково недійсним кредитного договору №10-0604/299к-07 від 13.07.2007 та пов'язаність справ полягає у тому, що як в справі №910/21430/15 так і у справі №910/4248/17 предметом спору є кредитний договір №10-0604/299к-07 від 13.07.2007. Як зазначав відповідач, серед пунктів вказаного кредитного договору, які оспорюються в пов'язаній справі, наявні пункти по яким пред'явлена договірна санкція в даній справі, зокрема, п. 4.3.11 щодо проведення оборотів. Згідно з п. 7.4 кредитного договору, банк застосував договірну санкцію і пред'явив її до стягнення за невиконання п.4.3.11 в розмірі 0,00278% відсотків від заборгованості, що за розрахунком банку складає 6 865 791,95 грн. Відповідач зазначає, що таким чином, в справі №910/21430/15 банк, крім іншого, стягує кошти за невиконання п.4.3.11 кредитного договору в розмірі 6 865 791,95 грн., який оспорюється в іншій справі №910/4248/17, і рішення у цій справі прямо впливатиме на розмір заборгованості, який підлягатиме стягненню з ТОВ ,,Лін Беккер".

Як вбачається з наданої відповідачем копії позову у справі №910/4248/17, предметом позову є визнання недійсними п.п. 4.3.11, 4.3.13.2, 4.3.13.3, 4.3.13.4, 4.3.14.4 п. 4.3 розділу 4 Договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007, укладеного між ТОВ ,,Лін Беккер" та ПАТ ,,ВТБ Банк" , як таких, що суперечать ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України з тих підстав, що вказані пункти обмежують встановлену законом цивільну право- та дієздатність юридичної особи, яка в силу ч. 2 ст. 91 ЦК України може бути обмежена лише за рішенням суду; ковенантні умови кредитного договору обмежують свободу здійснення суб'єктом господарювання підприємницької діяльності (п.2 ч. 1 ст. 44 ГК України); такі умови обмежують права особи вільно укладати договори та обирати контрагентів за договорами (ч. 1 ст. 627 ЦК України), тобто суперечать закону.

У справі № 910/21430/15 підставою позову є, зокрема, стягнення заборгованості за невиконання відповідачем п. 4.3.11 договору на підставі п.7.4 кредитного договору в розмірі 6 865 791,95 грн.

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, оскільки результат розгляду справи № 910/4248/17 про визнання частково недійсним кредитного договору № 10-0604/299к-07 від 13.07.2007 впливатиме на встановлення судом обставин правомірності заявлених позовних вимог у справі №910/21430/15, на оцінку доказів у даній справі та зможе встановити факти, які будуть мати значення для вирішення даної справи по суті заявлених позовних вимог, тому суд дійшов висновку, що справа № 910/21430/15 є пов'язаною з господарською справою № 910/4248/17 та враховуючи зазначене, зупинив провадження у справі № 910/21430/15, оскільки розгляд даної справи є неможливим до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/4248/17.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Положеннями п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. роз'яснено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Тобто, вирішуючи питання про доцільність зупинення провадження у справі, господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати: а) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; б) чим зумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Проте, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали не обґрунтовано, яким чином розгляд справи № 910/4248/17 унеможливить розгляд заявлених позовних вимог у справі № 910/21430/15, та не встановлено наявність певних обставин, що унеможливлюють самостійне дослідження ним наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи та встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Таким чином, судом першої інстанції не зазначено, у чому саме полягає неможливість розгляду даної справи, та які обставини не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

У даному спорі предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором №10-0604/299-к-07 від 13.07.2007.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Як роз'яснено у п. 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р., якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК з урахуванням обставин конкретної справи є підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007, який є підставою позову у даній справі, оскаржувався чи визнавався в судовому порядку недійсним у повному обсязі.

У справі №910/4248/17 відповідачем заявлено вимоги про визнання недійсним, зокрема, п. 4.3.11 (в редакції договору №16 від 30.11.2011 про внесення змін до кредитного договору від 13.07.2007), за неналежне виконання якого, на підставі п.7.4 договору позивачем заявлено позовні вимоги у даній справі про стягнення 6 865 791,95 грн., тоді як загальна ціна позову визначена позивачем в розмірі 670 297 378,37 грн., тобто, оспорюваний відповідачем пункт договору стосується лише незначної частини заборгованості (близько 1%) від суми, про стягнення якої заявлено у даній справі.

Проте, як роз'яснено в п.2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 ,,Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі на підставі частини першої статті 79 ГПК, господарським судам слід враховувати викладене в пункті 3.16 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" та виходити з того, що порушення провадження у справі, предметом спору в якій є визнання недійсним кредитного договору, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є повернення кредиту та сплата відсотків за ним.

Отже, розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд у будь-якому випадку зобов'язаний дослідити питання щодо належного виконання сторонами умов договору та встановити дійсність пунктів договору, за неналежне виконання яких стягується заборгованість, тобто, встановлення таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у справі № 910/21430/15.

Також відповідно до положень п. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Зокрема, відповідно до постанови Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 20.01.2004 згідно з вимогами п.1 ст. 83 ГПК України, якщо у вирішенні спору буде встановлено, що зміст договору суперечить чинному законодавству, то господарський суд повинен з власної ініціативи визнати цей договір недійсним повністю або в певній частині.

Таким чином, колегія суддів з урахуванням викладеного, дійшла висновку, що розгляд справи № 910/4248/17 не є перешкодою для встановлення відповідно до ст. 43 ГПК України суттєвих обставин у даній справі при її розгляді господарським судом, а конкретні обставини даної справи надають можливість розглянути даний спір без очікування результатів справи № 910/4248/17.

Отже, у даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі як неможливість розгляду справи.

Крім того, слід врахувати, що провадження у даній справі порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2015, тобто, дана справа розглядається тривалий час.

В той же час позов про визнання частково недійсним кредитного договору відповідачем заявлено лише в березні 2017 року, тобто, через півтора року після порушення провадження у справі, що може розцінюватися як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, обумовленими ст. 22 ГПК України. При цьому, зупинення провадження у справі може порушити право позивача на розгляд справи судом протягом розумного строку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд наведеного вище не врахував та дійшов необґрунтованих висновків про те, що від наслідків розгляду справи № 910/4248/17 залежить з'ясування обставин обґрунтованості позовних вимог та ухвалення рішення у даній справі № 910/21430/15 та про неможливість її розгляду, що не відповідає вимогам ст. 79 ГПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги визнаються судом обґрунтованими, тому її слід задовольнити.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом без достатніх правових підстав було зупинено провадження у справі № 910/21430/15 на підставі ст. 79 ГПК України, ухвала господарського суду міста Києва від 29.03.2017 прийнята із невірним застосуванням норм процесуального права, без врахування конкретних обставин у справі та інтересів обох сторін спору, а тому підлягає скасуванню з направленням справи, відповідно до положень ч. 7 ст. 106 ГПК України, для подальшого розгляду до господарського суду міста Києва.

Керуючись ст. ст. 79, 99, 101, 103 - 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,ВТБ Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2017 у справі № 910/21430/15 - задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2017 у справі № 910/21430/15 скасувати, справу № 910/21430/15 передати на розгляд господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім