ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.05.2017р. Справа №905/499/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

до відповідача: Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка,

про стягнення 1106459,69 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.

від відповідача: : не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка про стягнення:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 1031034,20 грн, спожиту за січень листопад 2016 року;

- суми 3% річних у розмірі 14681,20 грн, нарахованих у період з 23.01.2016р. по 31.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої з січня 2016 року по листопад 2016 року;

- суми інфляційних у розмірі 60744,29 грн, нарахованих за період з 01.02.2016р. по 31.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в січня 2016 року - жовтні 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №484 від 19.04.2013р. про постачання електричної енергії, внаслідок чого у Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» утворилась заборгованість за активну електроенергію в сумі 1031034,20 грн (січень листопад 2016 року), що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві №147 від 10.05.2017р. проти задоволення позовних вимог заперечив з посиланням на приписи Закону України «тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», п.3 ст.550, ст.551, п.1 ст.617 Цивільного кодексу України.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання, 18.05.2017р. не зявився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, судом враховано, що згідно з ухвалою господарського суду від 18.04.2017р. присутність сторін у судовому засіданні 18.05.2017р. обовязковою не визнавалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 19.04.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Донецькобленерго» (постачальник) та Красногорівським міським комбінатом комунальних підприємств «Віта» (споживач) було підписано договір №484 про постачання електричної енергії.

Згідно із розділом 1 договору №484 від 19.04.2013р. постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 2243,297 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.9.5 укладеного сторонами правочину останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2013р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як вказує позивач, сторонами не було заявлено про припинення дії вказаного договору, відтак постачання електричної енергії здійснюється споживачу за відповідним правочином до теперішнього часу.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові докази продовження дії договору шляхом поставки та споживання електричної енергії після грудня 2013 року на підставі спірного договору, а саме акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), підписані відповідачем та скріплені його печаткою.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи наявні докази фактичного існування між сторонами правовідносин з постачання/споживання електроенергії саме за договором №484 від 19.04.2013р., з урахуванням письмових пояснень позивача, які були надані суду 21.03.2017р., з огляду на відсутність заперечень відповідача у цій частині, виходячи з того, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається, а доказів існування між сторонами будь-яких інших договірних відносин з постачання електроенергії крім визначених договором №484 від 19.04.2013р. матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою продовжились та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Наразі, згідно з наданою відповідачем додатковою угодою від 30.12.2016р. термін дії договору продовжено до 31.12.2017р.

За приписами п.2.2.2 договору №484 від 19.04.2013р. постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару.

Як свідчать матеріали справи, в січні - листопаді 2016 року постачальником поставлено споживачу активну електроенергію на загальну суму 1060440,60 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), а саме:

- за січень 2016 року на суму 74963,68 грн (95011 кВт/год),

- за лютий 2016 року на суму 67703,30 грн (85809 кВт/год),

- за березень 2016 року на суму 93775,78 грн (94723 кВт/год),

- за квітень 2016 року на суму 91021,58 грн (91941 кВт/год),

- за травень 2016 року на суму 94060,90 грн (95011 кВт/год),

- за червень 2016 року на суму 91021,58 грн (91941 кВт/год),

- за липень 2016 року на суму 94060,90 грн (95011 кВт/год),

- за серпень 2016 року на суму 94060,90 грн (95011 кВт/год),

- за вересень 2016 року на суму 118603,90 грн (91941 кВт/год),

- за жовтень 2016 року на суму 122564,18 грн (95011 кВт/год),

- за листопад 2016 року на суму 118603,90 грн (91941 кВт/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті електричної енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено вимоги про стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 1031034,20 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.3.1.1 договору №484 від 19.04.2013р. постачальник має право отримувати від споживача своєчасну плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами.

За приписами п.3 додатку №5 «Порядок розрахунків» до договору №484 від 19.04.2013р. за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Період між датами початку та закінчення розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) та сума платежу при остаточному розрахунку визначається виходячи з тарифів на активну електроенергію, що діяли на кінець розрахункового періоду та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних оформленого між постачальником та споживачем «Акта прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії)» (додаток №10 до договору) та/або інших умов договору.

За змістом п.9 вказаного додатку остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на оплату активної електроенергії №67/484 від 15.01.2016р., №67/484 від 16.02.2016р., №67/484 від 15.03.2016р., №67/484 від 14.04.2016р., №67/484 від 17.05.2016р., №67/484 від 15.06.2016р., №67/484 від 16.08.2016р., №67/484 від 14.09.2016р., №67/484 від 19.10.2016р., №67/484 від 14.11.2016р., поставленої у січні квітні 2016 року були вручені представникам відповідача, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за довіреностями б/н від 01.08.2014р., б/н від 14.10.2014р., б/н від 03.10.2016р. Факт отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

З урахуванням змісту п.9 додатку 5 до договору №484 від 19.04.2013р., господарським судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати заявленої до стягнення вартості активної електричної енергії настав.

Як свідчать матеріали справи, 13.06.2016р. відбулось засідання комісії зі спірних питань Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», яке оформлено протоколом №2965, у відповідності до якого було вирішено за договором №484 КМК КП «Віта» за період з січня 2015 року по квітень 2016 року помісячно виконувати сторнування з активної електроенергії: в обсязі 14687 кВт/год на суму 7727,31 грн з ПДВ. Внести у базу даних з урахуванням ознаки «впливає на заборгованість минулих періодів».

На підставі вказаного протоколу відповідачу була зарахована часткова оплата за активну електроенергію за січень 2016 року в сумі 93,89 грн, за лютий 2016 року в сумі 625,68 грн, за квітень 2016 року в сумі 50,49 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що частину вартості спожитої активної електроенергії за спірним договором протягом січня, квітня, травня 2016 року було погашено з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015р. на загальну суму у розмірі 28636,34 грн, що підтверджується спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №216 на суму 4059,25 грн (січень 2016 року; виписка по рахунку №60 від 01.03.2016р.), №519 на суму 16200,45 грн (квітень 2016 року; виписка по рахунку №60 від 24.06.2016р.), №516 на суму 760,84 грн (квітень 2016 року; виписка по рахунку №60 від 24.06.2016р.), №816 на суму 7615,80 грн (травень 2016 року, виписка по рахунку №60 від 29.12.2016р.), визнання яких вбачається з представленого позивачем розрахунку ціни позову.

У розділі 5 спільних протокольних рішень передбачено, що усі сторони не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти стороні наступній.

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст.12 вказаного кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з постачанням електричної енергії населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на споживання електроенергії.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти, а також постанову №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, слід виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Такі висновки викладені у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016р. у справі №924/13/16.

Відтак, фактично, з урахуванням всіх наявних у матеріалах справи документів про оплату спожитої у січні листопаді 2016 року активної електричної енергії за договором №484 від 19.04.2013р., беручи до уваги зміст протоколу №2965 від 13.06.2016р. засідання комісії зі спірних питань щодо проведення сторнування за спірним правочином у січні 2016 року на суму 93,89 грн, лютому 2016 року на суму 625,68 грн, у квітні 2016 року на суму 50,49 грн, на теперішній час заборгованість Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» за спірними поставками становить 1031034,20 грн.

Ухвалами господарського суду від 06.03.2017р., 23.03.2017р., 18.04.2017р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості в сумі 1031034,20 грн не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №484 від 19.04.2013р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» про стягнення 1031034,20 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Водночас, судом враховано, що уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №216, №516, №816, сторони договору у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за електричну енергію, спожиту на підставі договору №484 від 19.04.2013р. про постачання електричної енергії, тому для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було проведено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом №493/688 від 03.08.2015р. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 14681,20 грн за період з 23.01.2016р. по 31.12.2016р.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу за період з лютого 2016 року по грудень 2016 року у розмірі 60744,29 грн.

При цьому, нарахування процентів річних та інфляційних за поставкою січня, квітня, травня 2016 року позивачем здійснено на суми залишкової заборгованості, а саме 70810,54 грн (січень 2016 року), 74009,80 грн (квітень 2016 року), 86445,10 грн (травень 2016 року).

Здійснивши перевірку розрахунків інфляційних та процентів річних позивача, беручи до уваги наведену вище правову позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку, що суми 3% річних та інфляційних збитків за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті активної електроенергії у січні - листопаді 2016 року підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 14681,10 грн та 60743,51 грн.

Твердження відповідача щодо необґрунтованого нарахування останньому штрафних санкцій, викладене у відзиві №147 від 10.05.2017р., до уваги судом не приймається, оскільки предметом розглядуваної справи є стягнення, зокрема, процентів річних та інфляційних збитків, що за своєю правовою природою в силу норм чинного законодавства не є штрафними санкціями. Водночас, положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» також не розповсюджують свою дію на виниклі між сторонами правовідносини за договором №484 від 19.04.2013р. про постачання електричної енергії.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 16596,90 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ до Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка про стягнення:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 1031034,20 грн, спожиту за січень листопад 2016 року;

- суми 3% річних у розмірі 14681,20 грн, нарахованих у період з 23.01.2016р. по 31.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої з січня 2016 року по листопад 2016 року;

- суми інфляційних у розмірі 60744,29 грн, нарахованих за період з 01.02.2016р. по 31.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в січня 2016 року - жовтні 2016 року.

Стягнути з Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» (85630, Донецька область, Марїнський район, м.Красногорівка, вул.Ахтирського, буд.14, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8, ) борг за активну електроенергію 1031034,20 грн, 3% річних 14681,10 грн, суму інфляційних 60743,51 грн, а також судовий збір у розмірі 16596,89 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 18.05.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 23.05.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця