ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2017 Справа № 904/3748/17

За позовом Приватного виробничого підприємства "ЕКСПРЕС-ІМПЕКС", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

до Південного (Баглійського) відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення 219 124,47 грн.

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник дов. № б/н від 30.09.2017

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне виробниче підприємство «Експрес-Імпекс» звернулось до господарського суду з позовом до Південного відділу державної виконавчої служби міста Камянське головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення інфляційних втрат у сумі 200 606,91 грн. та 3% річних 18 517,56 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання 22.05.2017 свого представника не направив, відзив на позов не надав, про дату судового засідання повідомлений в судовому засіданні, яке відбулося 18.04.2017.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

18.04.2017 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 22.05.2017.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні 22.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає Приватне виробниче підприємство «Експрес-Імпекс» (далі позивач) у позовній заяві, у жовтні 2002 року воно звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська, яке в подальшому змінило назву на Південний відділ державної виконавчої служби міста Камянське головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі відповідач) про зобовязання останнього повернути в натурі вилучене майно підшипники в кількості 2 196 шт. балансовою вартістю 617 252,02 грн.

З урахуванням змін позовних вимог, Приватне виробниче підприємство «Експрес-Імпекс» просило стягнути з відповідача грошову компенсацію завданих йому збитків у сумі 617 252,02 грн., оскільки за заявою відповідача повернення майна в натурі не було можливим, у звязку з його відсутністю.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області № 18/180 від 06.12.2002 позовні вимоги Приватного виробничого підприємства «Експрес-Імпекс» задоволено та стягнуто з відповідача 617 252,02 грн. збитків.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2003 та ухвалою Вищого господарського суду України від 26.06.2003 зазначене рішення залишено без змін.

14.05.2003 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області № 18/180 від 06.12.2002 видано наказ.

Ухвалою від 18.09.2003 суд змінив порядок виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2002 шляхом стягнення з відповідача відповідної суми.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області № Б29/226/04 від 27.12.2004 порушено провадження у справі про банкрутство Приватного виробничого підприємства «Експрес-Імпекс» за заявою ВАТ КБ «Південкомбанк».

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2005 Приватне виробниче підприємство «Експрес-Імпекс» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_2

08.02.2005 в офіційному друкованому органі, в газеті «Голос України» № 23 (3523) опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом.

У звязку з процедурою визнання підприємства позивача банкрутом та процесом ліквідації, підприємство позивача не мало можливості у повному обсязі захищати свої права та звертатися до відповідних органів для виконання наказу суду від 14.05.2003 у справі № 18/180.

В той же час, арбітражний керуючий ОСОБА_2 у період з 2004 року по 2015 рік неодноразово звертався до виконавчої служби з наказом господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2003 у справі № 18/180 щодо виконання рішення суду, що підтверджується заявою від 05.06.2015 про виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області № Б29/226/04 від 07.07.2015 провадження у справі про банкрутство Приватного виробничого підприємства «Експрес-Імпекс» припинено.

Приватне виробниче підприємство «Експрес-Імпекс» на даний час є таким, що не має боргів та продовжує свою підприємницьку діяльність.

Протягом 2014-2016 років підприємство позивача здійснювало спроби домогтися виконання судового рішення № 18/180 від 06.12.2002 року, проте орган Управління Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Управління Державної казначейської служби України у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області повертали наказ господарського суду Дніпропетровської області з доданим до нього необхідним пакетом документів без виконання, що підтверджується листами.

Позивачем 08.11.2016 через відділення «Укрпошти» відправлено на адресу Управління Державної казначейської служби у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області пакет документів разом з судовим наказом № 18/180 від 14.05.2003.

20.01.2017 відповідач, листом від 17.01.2017 № 01-12/122, повернув подані підприємством позивача документи без виконання.

31.01.2017 позивач звернувся з відповідним пакетом документів до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2002 у справі № 18/180.

Невиконання Відповідачем рішення суду по справі № 18/180 призвело до нарахування позивачем інфляційних втрат у сумі 200 606,91 грн. та 3% річних у сумі 18 517,56 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 509 Цивільного кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони.

Посилання позивача на позицію Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 113цс14 судом не приймається, оскільки, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15 (а.с. 44-46) відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Причиною спору є питання стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які нараховані позивачем на підставі ст.625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, при розгляді даної справи про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу та у ній визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду

При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 18/180 від 06.12.2002 з відповідача стягнуто 617 252,02 грн. збитків, які за своєю правовою природою не є грошовим (борговим) зобовязанням в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, а відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

З огляду на викладене, обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, зокрема відшкодування збитків та шкоди (деліктне зобов'язання), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже, на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, дія приписів частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 № 2491цс15 та у п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 в якому зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадку відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, а також у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 № 2491цс15.

Виходячи з наведеного та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми інфляційних втрат та 3% річних з відповідача, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 11, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 25.05.2017

Суддя ОСОБА_3