КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа№ 910/18408/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Шарков О.О. - представник за довіреністю від 27.12.2016 року;

від відповідача: Пляс В.В. - представник за довіреністю від 20.03.2017 року;

Рибак К.С. - представник за довіреністю від 03.01.2017 року;

від ВДВС: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 року

у справі № 910/18408/13 (суддя Паламар П.І.)

за скаргою Державної акціонерної компанії «Хліб України»

на дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Державної акціонерної компанії «Хліб України»

про стягнення 8 233 832, 07 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Державна акціонерна компанія "Хліб України" звернулася до Господарського суду міста Києва із скаргою на дії ДВС, відповідно до якої зазначила, що всупереч вимог чинного законодавства постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП № 43900463 від 6 лютого 2017 р. було накладено арешт на його кошти на рахунках у банках, у т. ч. й на розрахунковому рахунку № 4096 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", з якого здійснюється виплата заробітної плати, що порушує права його працівників щодо оплати праці.

Крім того, за наслідками розгляду його клопотання всупереч вимог ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" постановою ВП № 43900463 від 16 лютого 2017 р. державний виконавець безпідставно зняв арешт з його коштів на рахунку № 4096 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", лише в межах фонду оплати праці, а не повністю, що також порушує права його працівників.

З цих підстав просив скасувати постанову ВП № 43900463 від 6 лютого 2017 р. в частині арешту його коштів на розрахунковому рахунку № 4096 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", а також постанову ВП № 43900463 від 16 лютого 2017 р. про часткове зняття арешту з коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 року скаргу Державної акціонерної компанії "Хліб України" на дії відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві задоволено частково. Визнано постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 43900463 про арешт коштів боржника від 6 лютого 2017 р. незаконною в частині накладення арешту на грошові кошти в межах фонду оплати праці Державної акціонерної компанії "Хліб України" на рахунку № 4096 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк". В частині скасування постанови ВП № 43900463 від 16 лютого 2017 р. про часткове зняття арешту з коштів відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні скарги на дії ДВС.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній ухвалі як на доказ того, що рахунок № 4096 призначений для виплати заробітної плати, суд першої інстанції посилався на довідку № 308. Водночас, вказана довідка містить інформацію по зовсім іншим рахункам № 4095 та № 4096. Крім того, боржник не повідомив державного виконавця, який накладав арешт на кошти, які рахунки використовують ним для виплати заробітної плати, а тому державний виконавець не міг дізнатися, які саме рахунки призначені боржником для виплати заробітної плати працівникам. Враховуючи зазначене, державним виконавцем при винесенні постанови від 06.02.2017 року було дотримано всіх вимог чинного законодавства.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» по справі № 910/18408/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 18.04.2017 року.

У судове засідання 18.04.2017 року представник ВДВС не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 18.04.2017 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи, з метою надання справи на ознайомлення.

Крім того, представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.04.2017 року заперечував проти клопотань позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 року продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи до 25.04.2017 року.

У судове засідання 25.04.2017 року представник ВДВС не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 25.04.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Представником відповідача у судовому засіданні 25.04.2017 року надані заперечення на апеляційну скаргу.

Також, представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів задовольнила клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору.

Згідно з п. 4 ст. 65 ГПК України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя в необхідних випадках зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати дії; витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомитися з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі ст. 65 ГПК України витребував у Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" додаткові докази по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року відкладено розгляд справи до 15.05.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 15.05.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2017 року надав довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо призначення рахунків № 096 та № 4096.

Представник ВДВС у судове засідання 15.05.2017 року не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Як вбачається із матеріалів справи, Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року, рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2013 року скасовано, позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 3 329 072, 04 грн. та 3% річних за несвоєчасні розрахунки у розмірі 4 904 760, 03 грн.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року видано наказ Господарським судом міста Києві від 11.06.2014 року.

09.07.2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43900463 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/18408/13.

Постановою від 06.02.2017 року було накладено арешт на кошти боржника, зокрема і на рахунки № 4096 та № 4096.

Постановою від 16.02.2017 року було звільнено з-під арешту кошти в межах фонду оплати праці Державної акціонерної компанії «Хліб України» на рахунку № № 4096.

Звертаючись до суду із скаргою на дії ДВС відповідач зазначає, що рахунок № 4096 призначений для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату, а отже постанова про арешт коштів боржника від 06.02.2017 року в частині арешту коштів на вказаний рахунок є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, скаржник зазначає, що представник органу державної виконавчої служби не наділений правом знімати арешт коштів «лише в межах фонду оплати праці», а тому просить скасувати постанову про знаття арешту з коштів від 16.02.2017 року.

Так, колегія суддів зазначає, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, за відсутності даних про добровільне виконання боржником рішення суду державний виконавець для вжиття заходів з примусового виконання наказу вправі накладати арешт на кошти боржника.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 15, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно із довідки ПАТ «Ощадний банк України» № 344 від 22.02.2017 року останній повідомив, що по рахунку № 4096 проводяться перерахування коштів для виплати заробітної плати працівникам ДАК «Хліб України». Крім того, згідно довідки № 308 від 16.02.2017 року ПАТ «Ощадний банк України» повідомив, що по поточним рахункам № 4095 та № 4096, також проводилися виплати заробітної плати.

Заперечуючи проти скарги на дії ДВС апелянт зазначив, що як вбачається із довідки № 344 від 22.02.2017 року та довідки № 308 від 16.02.2017 року, з рахунку № 4096 та з рахунків № 4095, № 4096 проводилися виплати заробітної плати за одні й ті ж самі періоди та в однаковій сумі, а тому останній вважає вищевказані довідки такими, що містять недостовірну інформацію.

Водночас, відповідач надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що при оформлені довідки № 308 від 16.02.2017 року була допущена описка, а саме замість рахунку № 4096 було вказано рахунок № 4095.

Так, відповідач зауважив, що рахунок № 4095 у нього відсутній.

Таким чином, відповідач зазначив, що довідки № 308 та № 344 не містять суперечливих даних, оскільки довідка № 344 надає інформацію по одному рахунку, а довідка № 308 є більш розширеною та містить відомості по двом рахункам.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дії державного виконавця в частині накладення арешту на рахунок № 4096 є неправомірними, а тому постанова від 06.02.2017 року в частині арешту зазначених коштів фонду оплати праці є незаконною.

Відносно скасування постанови про зняття арешту з коштів від 16.02.2017 року, то колегія суддів зазначає, що на підставі звернення боржника № 1-2-12/91 від 14 лютого 2017 року державним виконавцем постановою ВП № 43900463 від 16 лютого 2017 р. було знято арешт з коштів боржника на розрахунковому рахунку № 4096, в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", в межах фонду оплати праці.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимог ст. 33 ГПК України скаржником не надано доказів порушення його або інших осіб прав у зв'язку зі зняттям арешту з коштів на цьому рахунку в межах фонду оплати праці.

Крім того, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України не заборонено знімати арешт коштів з рахунку в межах фонду оплати праці.

Щодо посилання апелянта на те, що довідка № 308 від 16.02.2017 року не підтверджує виплату заробітної плати по рахунку № 4096, оскільки стосується інших рахунків, то колегія суддів зазначає, що дійсно довідка № 308 не містить інформації про рахунок № 4096. Однак, беручи до уваги те, що дана інформація міститься в довідці № 344 та зважаючи на те, що вказана помилка суду першої інстанції не призвела до неправильного вирішення спору, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Беручи до уваги всі вищенаведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» частково приймаються судом апеляційної інстанції, проте колегія суддів відзначає, що резолютивна частина ухвали місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина підлягає зміні з урахуванням висновків постанови апеляційного господарського суду.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 року у справі № 910/18408/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18408/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів

.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко