ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Справа № 904/11218/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В.,
суддів -Короткевича О.Є.,
Погребняка В.Я.,
за участю представників сторін:

ТОВ "Марінтіс ЛТД" - Рабчуна Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі №904/11218/16 Господарського суду Дніпропетровської області за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Марінтіс ЛТД" про визнання банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Марінтіс ЛТД", -

в с т а н о в и в:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2016р. у справі № 904/11218/16 (суддя Владимиренко І.В.) визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю "Марінтіс ЛТД"; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 6 місяців; ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії (арбітражного керуючого) Черненченко Д.А.; кандидатуру арбітражного керуючого Бакуліна І.С. відхилено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 (колегія суддів: Кузнецов В.О. - головуючий, Парусніков Ю.Б., Чус О.В.) апеляційні провадження за скаргами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2016 р. у даній справі припинено.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 та направити справу на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 10.05.2017 розгляд справи відкладено на 16.05.2017.

Заслухавши доповідь судді Білошкап О.В., вислухавши пояснення представника ТОВ "Марінтіс ЛТД", перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

За частиною 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справи про банкрутство юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 р. порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Марінтіс ЛТД" за процедурою, передбаченою ст.95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2016р. товариство з обмеженою відповідальністю "Марінтіс ЛТД" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 6 місяців; ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії (арбітражного керуючого) Черненченко Д.А.

Не погодившись з вказаною постановою, Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступник - Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, пославшись на те, що ліквідатор не забезпечив надання документів на перевірку контролюючому органу.

Припиняючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції, суд апеляційної інстанції послався на те, що скаржник не набув статусу кредитора боржника, а тому не має правових підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою. Крім цього, суд зауважив, що факт прийняття постанови про визнання боржника банкрутом не обмежує право контролюючого органу щодо проведення податкової перевірки банкрута, а у разі визнання у встановленому законом порядку його кредиторських вимог до боржника, податковий орган не позбавлений права оскаржувати у подальшому прийняті у даній справі судові акти.

Відповідно ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст.75, 78 Податкового кодексу України проведення документальних позапланових перевірок дотримання вимог податкового законодавства знаходиться у виключної компетенції державної податкової служби, остання не позбавлена права здійснювати, в межах повноважень, свої функції та проводити перевірку дотримання вимог податкового законодавства платником податків, а у разі виявлення порушень норм податкового законодавства та встановленні заборгованості боржника по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) заявляти свої претензії до такого боржника шляхом подачі ліквідатору заяви з кредиторськими вимогами.

Отже, чинним законодавством не обмежуються повноваження податкових органів на проведення перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) суб'єктів господарювання, які перебувають у процедурах банкрутства. В будь-якому випадку порушення провадження у справі про банкрутство боржника та винесення постанови судом про визнання боржника банкрутом і введення ліквідаційної процедури не може бути перешкодою податковому органу у здійсненні ним планової або позапланової перевірки боржника.

Орган податкової служби вправі звернутися з цього приводу до ліквідатора боржника та провести позапланову перевірку його господарської діяльності, а у випадку відмови ліквідатора, як керівника боржника, надати можливість проведення перевірки суб'єкта господарювання, орган податкової служби вправі оскаржити дії ліквідатора до суду.

Відповідно до вимог п. 11.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року N 1588 зі змінами, дані про прийняття рішення щодо припинення юридичних осіб, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, контролюючі органи отримують від державних реєстраторів у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу.

Згідно п. 11.5 вищевказаного Порядку, у зв'язку з ліквідацією або реорганізацією платника податків контролюючі органи розпочинають та проводять процедури, передбачені цим розділом.

Згідно п. 11.9 Порядку, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи, припинення (закриття) постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків, контролюючим органом приймається рішення про проведення (не проведення за підставами, встановленими пунктами 11.11 та 11.12 цього розділу) документальної позапланової перевірки платника податків, який перебуває на обліку в такому органі.

Призначається перевірка у такі строки: не пізніше десяти робочих днів з дати отримання відомостей про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи, у разі ліквідації юридичної особи за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2016 ліквідатором ТОВ "Марінтіс ЛТД" було направлено до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повідомлення про прийняття рішення загальних зборів учасників ТОВ "Марінтіс ЛТД" від 11.05.2016 про припинення Товариства шляхом ліквідації у добровільному порядку, а також заяву про припинення платника податків ТОВ "Марінтіс ЛТД".

Отже, ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська була завчасно та у встановленому порядку повідомлена про прийняття загальними зборами учасників рішення про припинення ТОВ "Марінтіс ЛТД" та необхідність зняття з обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ про здійснення документальної позапланової перевірки ТОВ "Марінтіс ЛТД" №1550 був виданий начальником інспекції 30.12.2016, тобто вже після визнання боржника банкрутом постановою суду від 23.12.2016 та введення щодо нього ліквідаційної процедури.

Тому суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що факт прийняття постанови про визнання боржника банкрутом не обмежує право контролюючого органу щодо проведення податкової перевірки банкрута.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України визначає серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, випадки, в яких особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку, мають бути встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи те, що у справах про банкрутство виносяться судові рішення у формі ухвал, їх оскарження відбувається з урахуванням особливостей, передбачених Законом про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство, коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Згідно статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" учасниками у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Таким чином, право на оскарження судового рішення у справі про банкрутство надано особам, які мають процесуальний статус учасника провадження у справі про банкрутство.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" також визначено, що сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Таким чином, особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а саме - кредитора, лише у разі подання у встановленому порядку заяви з грошовими вимогами до боржника. Тільки після цього така особа має процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

При цьому, вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Отже, виходячи з вимог ст.1 спеціального Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особи, які не набули статусу учасника провадження у справі про банкрутство, в даному випадку, статусу - сторони у справі, не мають права на оскарження судових рішень в процедурах банкрутства.

Згідно з ч.1 ст.95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до боржника, що ліквідується власником застосовується особливий порядок провадження у справі.

Особливості та порядок заявлення кредиторами претензій до боржника, що ліквідується в порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", визначені положеннями частини 3 статті 95 цього Закону та передбачають, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Частиною 1 статті 210 ГК України встановлено, що кредиторами неплатоспроможних боржників є юридичні або фізичні особи, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Наведена правова норма не встановлює автоматичного визнання цих органів кредиторами у всіх справах про банкрутство. Статус кредитора щодо неплатоспроможного боржника набувається через вказані вище процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська була направлена копія ухвали суду першої інстанції про порушення справи про банкрутство ТОВ "Марінтіс ЛТД" від 14.12.2016 для розгляду питання щодо проведення позапланової перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів.

Ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 р. про порушення провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Марінтіс ЛТД" податковою інспекцією не оскаржувалась.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не зверталась до господарського суду в порядку ч.3 ст.95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" із заявою з вимогами до боржника у зв'язку з наявністю заборгованості по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів).

При зверненні до суду апеляційної інстанції ДПІ також не надано доказів наявності у неї грошових вимог до боржника.

Крім того, довідкою про надання інформації від 03.08.2016, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повідомила ліквідатора товариства про відсутність заборгованості у ТОВ "Марінтіс ЛТД" по податкам та зборам.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про те, що Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не набула статусу кредитора боржника, а тому не має правових підстав для оскарження постанови суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом.

Суд апеляційної інстанції також вірно зазначив, що податковий орган не позбавлений права оскаржувати у подальшому прийняті у даній справі судові акти, у разі визнання у встановленому законом порядку його кредиторських вимог до боржника.

Юридичні та фізичні особи, акціонери, учасники господарських товариств, що не мають статусу сторони чи учасника у справі про банкрутство, не мають права на оскарження судових рішень у справі про банкрутство, а помилково порушене апеляційне і касаційне провадження підлягають припиненню в порядку, передбаченому статтею 80 ГПК на підставі статей 91 та 107 ГПК як такі, що не підлягають вирішенню в господарських судах. В інших випадках такі скарги повертаються без розгляду. Це стосується і скарг зазначених осіб на такі ухвали.

Якщо апеляційну скаргу подано, зокрема, особою, яка не має права її подавати, то у таких випадках апеляційний господарський суд повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну ухвалу з посиланням на статті 91 або 106 ГПК України. У разі помилкового порушення апеляційного провадження в зазначених випадках суд апеляційної інстанції припиняє таке провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що суд апеляційної інстанції правомірно припинив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2016 р.

Отже, ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, які викладені в оскаржуваній ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі №904/11218/16 залишити без змін.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Короткевич О.Є.
Погребняк В.Я.