РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017Справа №910/24257/16

За позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1. Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія

«Енергомережа»

2. Публічного акціонерного товариства «Азот»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

1. Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

2. Державне підприємство «Енергоринок»

3. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах

енергетики та комунальних послуг

про визнання недійсним договору № 142-202 від 12.03.2015

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Терпелюк Т.О. - по дов. № 01-102-06/46315 від 22.12.2016

від відповідача-1 Чорнобай Д.В. - по дов. № 13/13 від 04.04.2016

від відповідача-2 Демидас Д.А. - по дов. № 500-08/50 від 30.12.2016

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 Єременко О.А. - по дов. № 01/44-966Д від 15.02.2017

від третьої особи-3 Чеховський А.А. - по дов. №6 від 30.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Національного антикорупційного бюро України про визнання недійсним договору про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015, укладений між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та Публічним акціонерним товариством «Азот».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2016 (суддя Цюкало Ю.В.) порушено провадження у справі № 910/24257/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго», призначено справу до розгляду на 08.02.2017.

Відповідач-2, у поданому 06.02.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву, проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем не доведено порушення його цивільних прав та інтересів, а тому в нього відсутні підстави для звернення з даним позовом. Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» не передбачено права НАБУ на звернення до суду з позовом про визнання угод недійсними в інтересах держави. У зв'язку з тим, що у ПАТ «ХК «Енергомережа» виникло зобов'язаня за догвором про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015 сплатити грошові кошти ПАТ «Черкасиобленерго», як постачльнику електричної енергії на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, як це передбачено догвором № 524-213/24 від 24.05.2005 порушення вимог ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» не відбулося, а отже укладення догвоору прло переведення боргу не порушило правовий режим оплати та зхарахування грошових оштів за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/24257/16 від 08.02.2017 залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Енергоринок» та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд справи відкладено на 01.03.2017.

Третя особа-2 у поданих 27.02.2017 до відділу діловодства суду письмових поясненнях позовні вимоги підтримує повністю посилаючись на те, що договір про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015 суперечить Умовам та Правилам здійснення підприємницької діяльнсоті з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕ № 15/1 від 13.06.1996, Правилам користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, положенням Закону України «Про електроенергетику» та порушує встановлений ними порядок проведення розрахунків за куповану/спожиту електричну енергію.зазначені номри містять чіткий механізм оплти електричної енергії коштами через рахунки із спеціальним режимом використаня у встановленому послідовному порядку, зміна якого не передбачена Законом України «Про електроенергетику». У разі проведення розорахвунків в іших формах та/або на інші рахунки такі кошти не арвховуються як оплата спожитої електричної енергії. Кошти за посталену активну електроенергію ПАТ «Азот» мало прераховувати на поточий рахунок із спеціальним режимом використання ПАТ «Черкасиобленерго», однак відповідно до спірного договору відповідачі погодили, що кошти мають бути сплачені постачальнику електричної енергії від ПАТ «Енергомережа», яке не є споживачем електроенергії на закріпленій за ПАТ «Черкасиобленерго» території.

Позивачем в судовому засіданні 01.03.2017 подано додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/24257/16 від 01.03.2017 розгляд справи відкладено на 20.03.2017.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 за № 04-23/1085 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ (закінчення повноважень судді Цюкало Ю.В.), призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.03.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 справу № 910/24257/16 призначено до розгляду на 11.04.2017.

Третя особа-3 у поданих 11.04.2017 до відділу діловосдтва суду поясненнях позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки положеннями ст. 26 Закону країни «Про електроенергетику» та п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 визначено порядок розрахунків між споживачами електричної енергії та енергопостачальниками, які проводяться виключно коштами шляхом їх перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Кошти не можуть бути сплачені споживачем на будь-який іншіий рахунок. Отже, грошові кошти в рахунок оплати поставленої ПАТ «Черкасиобленерго» електричної енергії ПАТ «Азот» повинні перераховуватись останнім на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ПАТ «Черкасиобленерго». Вважає, що договір № 142-202 від 12.03.2015 підлягає визнанню недійсним

Відповідачем-1 11.04.2017 до відділу діловосдвта суду подао пояснення, в яких зазнаичв про неможливість надати докази щодо виконання спірного догвоору про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015, оскільки внаслідок проведення обшуку в приміщеннях відповідача-1 було вилучено сервер, на якому зберігалась вся фінансова інформація товариства.

Відповідач-1 у поданному 11.04.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти зпдоволення позову заперерчує посилаючись на те, що позивач не вказує, які права чи інтереси НАБУ порушено у зв'язку з укладенням спірного договору. Позивач не є стороною спірного договору, а сам договір не стосується та не впливає на права чи інтереси позивача. Повноваженням для захисту інтеерсів держави наділений прокурор. НАБУ повинне довести наявність вини сторін у формі умислу. Спірний договір укладено у тій самій формі, що і основний договір постачання електроенергії № 524/213/24 від 24.05.2005. У зв'язку з укладенням спірного договору відбулась заміна бордника ПАТ «Азот» на ПАТ «Енергомережа», який набув статусу споживача щодо сплати грошових коштів на рахунок енергопостачальника - ПАТ «Черкасиобленерго». Отже, порядок розрахунків за поставлену електроенергію не було змінено, тому не порушено вимоги ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» та п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Відповідачем-1 11.04.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про витребування у позивача оригіналу договору про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015 для огляду в судовому засіданні.

Суд розглянувши в судовому засіданні 11.04.2017 дане клопотання задовольнив його.

Позивачем 11.04.2017 до відділу діловосдтва суду подано додаткові пояснення щодо наявності повноважень на звернення з даним позовом.

Позивачем 11.04.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017, у зв'язку з необхідністю витребування у позивача доказів, нез'явленням в судове засідання представників відповідачів та третьої особи-1, невиконанням відповідачем-2 та третіми особами -1, -2 вимог суду викладених в ухвалі від 21.03.2017, розгляд справи № 910/24257/16 було відкладено на 25.04.2017.

Позивачем 13.04.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу у справі № 910/24257/16 з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивачем 24.04.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідачем-1 25.04.2017 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення, в яких погоджується із існуванням встановленого механизму взаєморозрахунків на оптовому ринку електроенергії, прот порушення механізму оплати не відбулось, оскільки зі змісту договору випливає, що розрахунки за спожиту електроенергію відбувається з дотрмианням усіх приписів чинного законодавства. Змінено лише суб'єктний склад. Підтверджує відсутність здійснення оплати за спірним договором. Проте, ПАТ «Черкасиобленерго» стягнуто заборгвоаність з ПАТ «Енергомережа» в судовому порядку. Документи про рух коштів по рахунках ПАТ «Енергомережа» підтверджують, що компанією здійснювались дії, які в подальшому дозволили б виконати зобов'язаня за оспорбваним договором. Втручання НАБУ в діяльність ПАТ «Енергомережа» не лише позбавило її можливості отмриання доходів, але і унеможливило здійснення основної діяльності - постачання електричної енергії за нерегульованими тарифом. Вважає, що договір є законним а позов є необгрунтованим та безпідставним.

Позивач в судовому засіданні 25.04.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач-1 в судовому засіданні 25.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперерчував повністю.

Відповідач-2 в судовому засіданні 25.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперерчував повністю.

Третя особа-2 в судовому засіданні 25.04.2017 позовні вимоги позивача підтримала повністю.

В судовому засіданні 25.04.2017 на підставі ст. 77 Господарського процессуального кодексу України оолошено перерву до 18.05.2017.

Позивачем 13.05.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Третя особа-1 в судове засідання 18.05.2017 не з'явилась, письмові пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог не подала.

В судовому засіданні 18.05.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.05.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Черкасиобленерго» (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Азот» (споживач) укладено договір № 524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ «Черкасиобленерго» для ВАТ «Азот» (далі - договір постачання).

Відповідно до п. 1 договору постачання постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2 договору постачання під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, затвердженими у встановленому порядку.

Положеннями п. 2.2.1, 2.2.3 договору постачання споживач зобов'язується виконувати умови цього договору, оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Під час здійснення господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Черкамиобленерго» (далі - ПАТ «Черкасиобленерго», як правонаступник ВАТ «Черкасиобленерго») постачалася електрична енергія для Публічного акціонерного товариства «Азот» (далі - ПАТ «Азот», як правонаступник ВАТ «Азот»), яким не здійснювалась оплата платежів за поставлену електричну енергію в період з 21.12.2014 по 31.12.2014 включно, що призвило до утворення заборгованості у розмірі 31 304 803,15 грн.

12.03.2015 між Публічним акціонерним товариством «Азот» (первісний боржник), Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» (новий боржник) та Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» (кредитор) укладено договір № 142-202 про переведення боргу (далі - договір № 142-202).

Відповідно до п. 1.1. договору № 142-202 цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони первісного боржника у зобов'язаннях, що виникли за договором № 524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ «Черкасиобленерго» для ВАТ «Азот» від 24.05.2005 (далі - основний договір), укладений між первісним боржником та кредитором в частині оплати за поставлену в період з 21.12.2014 по 31.12.2014 включно кредитором електричну енергію на суму 31 304 803,15 грн.

Згідно з п. 1.2 договору № 142-202 первісний боржник переводить на нового боржника, а новий боржник приймає на себе зобов'язання первісного боржника і стає боржником по зобов'язаннях по основному договору, в частині сплати вартості електричноїенергії, поставленої за період з 21.12.2014 по 31.12.2014 включно, на суму 31 304 803,15 грн.

Положеннями п. 3.1 договору № 142-202 розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін.

Новий боржник зобов'язується сплатити кредитору грошові зобов'язання первісного боржника, зазначені в п. 1.2 цього договору, впродовж 10-ти днів (п. 3.3 договору № 142-202).

Згідно з п. 3.2 договору № 142-202 первісний боржник зобов'язується сплатити на користь нового боржника оплату за переведення боргу на підставі цього договору в сумі 28 804 803,15 грн., що є повним виконанням грошових зобов'язань первісним боржником перед новим боржником за цим догвором.

Відповідно до п. 3.3 договору № 142-202 грошове зобов'язання, зазначене в п. 3.2 договору, виконується первісним боржником перед новим боржником в наступному порядку:

- впродовж 10-ти днів з моменту підпсиання цього договору первісним боржник сплачує новому боржнику суму коштів у прозмірі 28 804 803,15 грн.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до моменту завершення повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1 договору № 142-202).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем-1 грошових зобов'язань перед третьою особою-1 - Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» за договором № 142-202.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що договір про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015 підлягає визнанню недійним з наступних підстав:

- спірний договір укладений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, оскільки держава є акціонером ПАТ «Черкасиобленерго», однак внаслідок укладення грошові кошти, які мали бути сплачені відповідачем-2 на користь ПАТ «Черкасиобленерго» сплачені не були, а право вимоги фактично втрачено до боржника, який був спроможний виконати зобов'язання з оплати поставленої електричної енергії;

- договір про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015 суперечить положеннями статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», п. 6.3 Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996, оскільки цим договором був змінений встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків за електричну енергію.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, між відповідачами укладено договір № 142-202 про переведення боргу від 12.03.2015.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що спірний договір укладений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, оскільки держава є акціонером ПАТ «Черкасиобленерго», однак внаслідок укладення спірного договору про переведення боргу, грошові кошти, які мали бути сплачені відповідачем 2 на користь ПАТ «Черкасиобленерго» сплачені не були, а право вимоги фактично втрачено до боржника, який був спроможний виконати зобов'язання з оплати поставленої електричної енергії

Стаття 228 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Як зазначено у п. 3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Таким чином, для визнання недійсним спірного договору на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України позивач повинен довести, в чому саме полягає невідповідність цього правочину інтересам держави і суспільства, наявність умислу сторін або однієї сторони на укладення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наявність вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін.

Так, позивач зазначає, що частка державної власності у статутному капіталі ПАТ «Черкасиобленерго» складає 71% (46% - Фонд державного майна та 25% - Приватне акціонерне товариство «Українська енергозберігаюча сервісна компанія», єдиним акціонером якої є Фонд державного майна України). Таким чином держава володіє контрольним пакетом акцій ПАТ «Черкасиобленерго». При цьому, на момент укладення договору № 142-202 про переведення боргу від 12.03.2015 фінансовий стан ПАТ «ХК «Енергомережа» не дозволяв виконати зобов'язання, що свідчить про невідповідність правочину інтересам держави.

Проте, суд зазначає, що позивачем не доведено, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, наявність протиправних наслідків цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу, як і не надано доказів фінансової неспроможності ПАТ «ХК «Енергомережа» виконати зобов'язання зі сплати на користь ПАТ «Черкасиобленерго» 31 304 803,15 грн.

Як на підставу недійсності правочину позивач також посилається на те, що договір про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015 суперечив положеннями статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», п. 6.3 Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996, оскільки цим договором був змінений встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків за електричну енергію

Відповідно до преамбули Закону України «Про електроенергетику» цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Статтею 5 Закону України «Про електроенергетику» визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Тобто, приписи Закону України «Про електроенергетику» є спеціальними нормами по відношенню до приписів Цивільного кодексу України, які підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Частиною 8 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1136 від 19.07.2000, визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточній рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Пунктом 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 встановлено, оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Отже, з наведених приписів законодавства вбачається, що законодавцем в імперативному порядку визначено обов'язок саме споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону «Про електроенергетику» споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Отже, при виникненні господарських відносин правовідносин щодо постачання електроенергії статус споживача та постачальника є пов'язаним з відповідними суб'єктами господарювання та не може набуватися іншими особами на підставі договору про переведення боргу, оскільки внаслідок вчинення такого правочину новий боржник не стає споживачем електричної енергії.

У договорі № 524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ «Черкасиобленерго» для ВАТ «Азот» від 24.05.2005 визначено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Таким чином, як нормами законодавства, так і положеннями договору № 524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ «Черкасиобленерго» для ВАТ «Азот» від 24.05.2005 передбачалось отримання постачальником (третьою особою-1) оплати спожитої електричної енергії безпосередньо від споживача (відповідача-2) шляхом їх перерахунку на рахунок із спеціальним режимом використання.

В той же час, зі спірного договору № 142-202 вбачається, що обов'язок зі сплати заборгованості за поставлену постачальником - ПАТ «Черкасиобленерго» електричну енергію у розмірі 31 304 803,15 грн. перейшов від споживача - ПАТ «Азот» до ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа».

ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» не є споживачем за договором № 524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ «Черкасиобленерго» для ВАТ «Азот» від 24.05.2005 в розумінні чинного законодавства України.

Суд зазначає, що з метою встановлення законодавцем алгоритму розрахунків є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання.

Таким чином, у даному випадку спірним договором встановлений обов'язок ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа», яка не є споживачем електричної енергії за договором № 524-213/24 від 24.05.2005, сплатити постачальнику заборгованість за спожиту ПАТ «Азот» електричну енергію на суму 31 304 803,15 грн., при цьому обов'язок самого споживача - ПАТ «Азот», припиняється на суму 31 304 803,15 грн., що суперечить вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з наведеними обставинами, відповідачами, шляхом укладення спірного правочину було порушено наведені приписи законодавства в частині обов'язку споживача сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику.

Крім того, спірним договором було порушено вимоги закону про те, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, які здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку, оскільки у п. 3.1 спірного договору зазначено, що розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін. Жодного посилання на те, що ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» має перераховувати кошти ПАТ «Черкасиобленерго» на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання спірний договір не містить.

Відповідачі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначили, що ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» набуло статусу споживача у розумінні Закону України «Про електроенергетику», однак вказане суперечить визначенню поняття «споживач», яке наведено у Законі України «Про електроенергетику», оскільки споживач - суб'єкт господарської діяльності, що використовує енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Таким чином, як вже було встановлено судом вище, укладенням договору про переведення боргу № 142-202 ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» не набуло статусу споживача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що договір № 142-202 про переведення боргу від 12.03.2015 суперечать приписам ст. 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» № 9 від 06.11.2009, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договору № 142-202 про переведення боргу від 12.03.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Азот» та Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» недійсним.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачі зазначили, що особа, яка заявляє вимогу про визнання правочину недійсним повинна довести порушення свого цивільного права та інтересу та можливість їх відновлення обраним способом захисту. В даному випадку Національним антикорупційним бюро України не доведено порушення його цивільних прав та інтересів, а тому в нього відсутні підстави для звернення з даним позовом.

Також відповідачі зазначають, що нормами Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» не передбачено права НАБУ на звернення до суду з позовом про визнання угод недійсними в інтересах держави, оскільки повноваженнями для захисту інтересів держави наділений виключно прокурор.

Дослідивши матеріли справи та вказані заперечення відповідачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Пунктом 13 статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» встановлено, що за наявності підстав, передбачених законом, Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надано право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 16 Закону України «Про національне антикорупційне бюро» визначені обов'язки Національного антикорупційного бюро, зокрема, щодо:

- здійснення оперативно - розшукових заходів з метою попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також в оперативно - розшукових справах, витребуваних від інших правоохоронних органів;

- здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проведення досудового розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом.

Отже, зважаючи на обов'язки Національного антикорупційного бюро України, передбачені ст. 16 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» вказаний орган в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції вживає заходів (в тому числі, шляхом подання відповідного позову до суду) у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000236 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України.

За Конвенцією ООН проти корупції (ратифікована Законом України від 18.10.2006 №251-V), зокрема, в частині забезпечення проведення ефективної скоординованої політики протидії корупції (ч. 1 ст. 5), надання такому органу (створеному з метою протидії корупції) можливості виконувати свої функції ефективно (ч. 2 ст. 6), запобігання зловживанню процедурами, які регулюють діяльність приватних юридичних осіб (п. d ч. 2 ст. 12), то попередження, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень в публічній і приватній сферах суспільних відносин є пріоритетним завданням держави України, а відтак наявність ознак такого правопорушення у відповідному правочині є порушенням інтересів держави.

Таким чином, з аналізу наведених положень Закону України «Про національне антикорупційне бюро України» та зазначеної вище Конвенції, завдань та мети діяльності даного органу вбачається, що Національне антикорупційне бюро України за наявності ознак корупційного діяння зобов'язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі, внаслідок подання позову про визнання угод недійсними за наявності підстав, передбачених законом, у порядку, встановленому законодавством України.

Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000236 свідчить про виявлення Національним антикорупційним бюро України ознак кримінального корупційного правопорушення у відносинах, що виникли у зв'язку з укладенням договору № 142-202 про переведення боргу від 12.03.2015.

Враховуючи викладене вище, приписи статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», Конвенції ООН проти корупції, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для звернення позивача з даним позовом до суду.

При цьому, суд зазначає, що нормами Господарського процесуального кодексу України обов'язок визначення, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність подання обгрунтування щодо їх захисту, зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах покладено, згідно ч. 3 ст. 2, ст. 29 ГПК України, на прокурора. Діяльність Національного антикорупційного бюро України, його функції, права та обов'язки, визначено Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України», а тому при подачі позову про визнання недійсними угод, законодавством не встановлено обов'язку НАБУ доводити порушення інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Національного антикорупційного бюро України є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процессуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідачів порівну на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про переведення боргу № 142-202 від 12.03.2015, укладений між Публічним акціонерним товариством «Азот» та Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа».

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12, ) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3, ) 689 (шістсот вісімдесят девять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72, ) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3, ) 689 (шістсот вісімдесят девять) грн. 00 коп.витрат зі сплати судового збору.

Повне рішення складено 25.05.2017.

Суддя В.В. Сівакова