РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа № 903/175/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 20.12.2016р.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації

на рішення господарського суду Волинської області від 04.04.17 р.

у справі № 903/175/17 (суддя Костюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії, м.Луцьк

до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації, смт. Маневичі, Маневицький р-н, Волинська обл.

про спонукання до укладення договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 04.04.2017р. у справі №903/175/17 позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації задоволено повністю.

Зобовязано Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації прийняти пункти 2.2.1, 6.2. договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги в слідуючій редакції:

- п.2.2.1 Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку.

-п.6.2. Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на ці цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми не перерахованих коштів.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Маневицької РДА на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії 1600,00 грн. судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій зазначає наступне.

Відповідно до п. 19 ст. 12, п. 10 ст. 13, п. 18 ст. 14, п. 20 ст. 15 , п. 7, 12 ст. 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551 -XII , ч. 2 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» від 20.12.1991, № 2011-ХІІ, п. 6 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 № 203/98- ВР, п. 28 ст. 20, п. 5 ст. 21, п. 1 ст. 22 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п.4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» встановлені пільги на телекомунікаційні послуги, які надаються позивачем.

З посиланням на ст.ст. 179, 180, 181 ГК України, ст. 626 ЦК України, п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 зазначає, що укладення договору не є обовязковим, оскільки відшкодування витрат, повязаних із пільговим встановленням телефонів здійснюється на підставі рахунку та акту виконаних робіт, однак суд 1-ї інстанції, приймаючи рішення по справі, не взяв до уваги це положення.

Крім того, вказує, що Управління соціального захисту Маневицької районної державної адміністрації Волинської області є структурним підрозділом органу виконавчої влади і на нього не поширюються норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ст. 5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Отже, суд І інстанції неправильно застосовує норми матеріального права.

Разом з тим, з посиланням на ст. 95 Конституції України, ч.5 ст. 181 ГК України, ст.ст. 7, 23, 47, 48, 49 Бюджетного кодексу України, Закон України " Про державний бюджет України на 2017 рік" вказує, що норми Бюджетного кодексу України не визнають бюджетними зобов'язаннями будь-які зобов'язання, взяті юридичними особами за кошти державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом та Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік, і, відповідно, витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Зазначає, що договір від 29 грудня 2016 року про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги заснований на державному замовленні, права замовника послуг за таким договором делеговано місцевим органам виконавчої влади або їх структурним підрозділам - управлінням соціального захисту населення, а виконавцем за ним є ПАТ "Укртелеком". Однак, відповідно до річного розпису асигнувань Державного бюджету України на 2017 рік не встановлено видатків на оплату відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги.

Суд І інстанції не взяв до уваги Рішення Маневицької районної ради Волинської області «Про внесення змін і доповнень до Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки, та Порядку використання коштів, виділених для реалізації цієї Програми» від 23.02.2017 № 18/6, відповідно до якого не було затверджено рішення, що розробило Управління, «Про внесення змін та доповнень до Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки та порядку використання коштів, виділених для реалізації Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки», в якому пропонувалось доповнити розділ 8 «Заходи та завдання Програми» Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки, затвердженої рішенням районної ради від 28 січня 2015 року № 45/2, окремим заходом такого змісту: п. 32. Відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на послуги звязку; та доповнити Порядок пунктом 2.32 : «2.32. Кошти, що виділяються на відшкодування витрат,' повязаних з наданням пільг на послуги звязку виплачуються підприємствам надавачам послуг за встановлення телефону та знижки на абонентську плату громадянам, які мають таке право відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист», Закону України «Про охорону дитинства», крім громадян утворених обєднаних територіальних громад.

Підприємства, що надають телекомунікаційні послуги щомісячно до 25 числа, що настає за звітним періодом, надають управлінню соціального захисту населення райдержадміністрації розрахунки щодо вартості послуг за формою «2-пільга» на паперових та електронних носіях у форматі DBF- файла, відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги».

Відшкодування вартості встановлення телефонів та знижки на абонентську плату за користування телефоном, в тому числі й за попередній бюджетний період, зазначає скаржник, проводиться в межах коштів, виділених на зазначені цілі на підставі наданих організацією, яка надала послуги, розрахунків та актів звіряння за формою, затвердженою Міністерством праці та соціальної політики України від 28 березня 2003 року № 83 «Про затвердження форми № 3-пільга»

Компенсаційні виплати здійснюються шляхом перерахування коштів з реєстраційного рахунку управління соціального захисту населення на рахунки надавачів послуг.

Однак рішенням Постійної комісії з питань охорони здоровя, соціального захисту та з питань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької районної ради Волинської області «Про проект рішення районної ради «Про внесення змін та доповнень до Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки та порядку використання коштів, виділених для реалізації цієї програми» від 16.02.2017 № 10/4 виключено п . 32. «Відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на послуги звязку», викладений у ч. 1 проекту рішення та її. 2.32 у запропонованих доповненнях до Порядку, викладений у додатку 2 до проекту рішення.

Рішенням Маневицької районної ради Волинської області «Про внесення змін і доповнень до Програми соціального захисту населення Маневицького району на 2015-2018 роки та Порядку використання коштів, виділених для реалізації цієї Програми» від 23.02.2017 № 18/6, вказує відповідач, вищевказані зміни погоджені не були.

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Волинської філії направило до управління для розгляду та підписання договір від 29 грудня 2016 року про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги без конкретно вказаної суми компенсації.

Управління підписало договір про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги з протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. 20-4 ч.1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку.

ПАТ Укртелеком в особі Волинської філії не здійснив переговорів з управлінням щодо істотних умов договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги, а звернувся одразу до Господарського суду Волинської області з позовною заявою про спонукання до укладення договору.

Враховуючи викладені обставини, Управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації не має правових підстав брати на себе фінансові зобовязання на умовах, що трактує позивач в договорі. Зі сторони управління не чиняться перешкоди щодо укладення вищевказаного договору, розбіжність виникає тільки щодо порядку розрахунків, оскільки ні в державному, ні в місцевих бюджетах на даний час відсутні кошти для компенсації пільг за телекомунікаційні послуги. Відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги можливе тільки після виділення коштів на ці цілі. При укладенні договору з протоколом розбіжностей позивач не несе ризиків та не порушуються права позивача та громадян, які користуються правом на пільги в користуванні телекомунікаційними послугами.

Просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 04.04.2017р. у справі №903/175/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" зазначає таке.

Між сторонами існують довготривалі взаємовідносини, повязані з відшкодуванням частини вартості надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії осіб згідно з діючим законодавством. З метою захисту інтересів окремих категорій громадян, встановленням договірних відносин, забезпечення дотримання прав та інтересів сторін, врегулювання порядку відшкодування витрат, повязаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговій категорії осіб позивач запропонував Управлінню соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації укласти договір від 29.12.2016 р. «Про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги » на 2017 рік.

З посиланням на ст.ст. 627, 638, 640, 641 ЦК України, ст.181 ГК України зазначає, що відповідач на адресу позивача надіслав протокол розбіжностей, у якому, не погоджуючись з пунктами 2.2.1.,6.2., виклав свою редакцію. Позивач не погодився з запропонованими в протоколі розбіжностей умовами і скори стався правом, наданим законодавством - звернувся за вирішенням переддоговірного спору в судо вий орган. Своє право на звернення підтвердив листом Волинського обласного територіа льного відділення Антимонопольного комітету України №21/1.27-249 від 20.02.2017р. про те, що ПАТ «Укртелеком» в особі Волинської філії займає монопольне (домінуюче) стано вище на ринку місцевого телефонного звязку та на ринку надання в користування каналів електрозвязку у Волинській області з часткою 100 відсотків в межах власних мереж. Неузгоджені сторонами пункти договору стосуються коштів, а тому є істотною умо вою договору, яка підлягає вирішенню. З огляду зазначеного, позивач діяв в межах правового поля і судом першої інстанції визнано їх обґрунтованими.

Щодо умов договору, не визнаних відповідачем, позивач вважає, що запере чення є безпідставними, з огляду на таке.

Пункт 2.2.1 договору викладений позивачем в редакції: «Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку». Відповідач, в свою чергу, пропонує редакцію «Здійснювати відшкодування пільг з надання телекомунікаційних послуг та послуг по вста новленню телефонів, в т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку в межах, встанов лених кошторисом», що не приймається другою стороною, так як суперечить чинному зако нодавству і приоритетним правам споживачів послуг на пільги при користуванні звязком, а оператора - на повне їх відшкодування.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг звязку та критерії їх надання. Меха нізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема, отримання пільг з оплати звязку та їх фінансування, визначається статтею 89, п.20-4 ст.ст.91,94 Бюдже тного кодексу України, Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою КМУ від 29.01.2003р. №117, Поряд ком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, за твердженим Постановою КМУ №256 від 04.03.2002р. Ні одним нормативним актом не об межується надання пільг в межах кошторису.

Зазначає, що на відповідача, як на головного розпорядника коштів покладено обовязок щодо здій снення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і оператора телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги. Таким чином, у взаємовідно синах з позивачем відповідач не є субєктом владних повноважень, оскільки не приймає жо дних рішень щодо розрахунків, лише реалізує функціональний механізм відшкодування ви трат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, не є но сієм бюджетних зобовязань, а тому не може встановлювати будь-які обмеження.

Пункт 6.2. в редакції позивача викладений в тексті «Розпорядник несе відповідаль ність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на ці цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми не перерахованих кош тів». Відповідач, в свою чергу, пропонує пункт в своїй редакції « Розпорядник несе відповіда льність перед оператором, якщо розрахунки не були проведені в місячний термін з дня над ходження коштів на ці цілі на рахунок Розпорядника, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неперерахованих коштів».

Редакція відповідача повністю суперечить нормам, які регулюють строки розрахунків з оператором при надходженні коштів. Саме пунктом 8 Порядок фінансування видатків мі сцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захис ту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлено, що «отримані мі сцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків». Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у пятиденний строк розрахунки з постачальникам відпові дних послуг...», в тому числі пільг за послуги звязку.

Просить рішення господарського суду Волинської області від 25.04.2017р. у справі №903/175/17 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та заздалегідь, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім того, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.101, 102 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у запереченнях, та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду Волинської області від 25.04.2017р. у справі №903/175/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, для отримання компенсаційних виплат відповідачу було надіслано проект договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги від 29.12.2016 року (а.с.10).

07.02.2017 року договір був підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей, яким відповідач пропонує прийняти умови п.п. 2.2.1., 6.2 договору в своїй редакції, та повернутий позивачу з листом від 07.02.2017р. №432/01-06/2-17 (а.с.11).

Вказаний договір з протоколом розбіжностей було отримано позивачем 08.02.2017р. (а.с.15)

Так, п.п.2.2.1. відповідач виклав у такій редакції «Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку в межах, встановлених кошторисом»; п.6.2 «Розпорядник несе відповідальність перед Оператором, якщо розрахунки не були проведені в місячний термін з дня надходження коштів на ці цілі на рахунок Розпорядника, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неперерахованих коштів».

Як убачається із позовної заяви, із запропонованою редакцією пунктів 2.2.1,6.2. договору від 29.12.2016 року позивач не погоджується, так як вони, на його думку, суперечать чинному законодавству та цілям обох сторін щодо захисту інтересів окремих категорій громадян України. Крім того, позивач зобов'язаний надавати телекомунікаційні послуги пільговій категорій осіб в силу діючих законів України, а органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечувати компенсацію втрат оператору внаслідок надання телекомунікаційних послуг зазначеній категорії осіб в порядку і на умовах, визначених законом та договором, без обмеження їх сум.

За наведених обставин, ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про зобовязання відповідача прийняти неврегульовані пункти 2.2.1., 6.2. договору від 29.12.2016 року про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги в його редакції, а саме: п.2.2.1. «Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку»; п.6.2. «Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неперерахованих коштів».

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Волинської області від 04.04.2017р. у справі №903/175/17 позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації задоволено повністю.

Зобовязано Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації прийняти пункти 2.2.1, 6.2. договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги в слідуючій редакції:

- п.2.2.1 Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку.

-п.6.2. Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на ці цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неперерахованих коштів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову, проте вважає, що рішення підлягає зміні, з огляду на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За нормами частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Механізм фінансування видатків, передбачених ст.102 Бюджетного кодексу України, місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо, зокрема, надання компенсаційних виплат за пільгове користування телефонним звязком за рахунок субвенцій з державного бюджету, визначений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п.п.3, 5 Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення; головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад.

Примусовий порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст.187 ГК України та ст. 649 ЦК України, згідно з якими спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Так, позивач надіслав відповідачу проект договору про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги від 29.12.2016 року.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Ч.ч. 3, 4 ст. 181 ГК України передбачено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Як зазначалося вище, відповідач підписав договір з протоколом розбіжностей, виклавши п.п.2.2.1 та 6.2 у своїй редакції.

Згідно з п. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 7 ст. 181 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Крім того, п. 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 передбачено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг, в т.ч. пільг за послуги звязку.

Згідно із листом Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №21/1.27-249 від 20.02.2017 року ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії займає монопольне (домінуюче) становище на ринку місцевого телефонного зв'язку та на ринку надання в користування каналів електрозв'язку у Волинській області з часткою 100 % в межах власних мереж.

Отже, позивач правомірно звернувся із позовом до суду для врегулювання розбіжностей, що виникли у сторін при укладенні договору.

Відповідач, в свою чергу, як у апеляційній скарзі, так і в суді першої інстанції посилається на відсутність у нього повноважень на укладення договору, що не береться судом до уваги, враховуючи таке.

Як убачається із матеріалів справи Управаління соціального захисту населення як структурний підрозділ Маневицької РДА включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, має ідентифікаційний код, є юридичною особою, відповідно, уповноважене укладати правочини в силу повноважень, наданих йому Положенням, та крім того договір від 29.12.2016 року про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги ним підписаний з протоколом розбіжностей. Відсутність повноважень відповідач не підтвердив.

Крім того, пунктами 3, 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ від 04.03.2002р., "Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення".

Також, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що посилання скаржника на рішення Маневицької районної ради № 18/6 від 23.02.2017 року, яким не було затверджено Управлінню соціального захисту населення кошти на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на послуги звязку, не є підставою для укладення договору в редакції відповідача.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовується наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Разом з тим судова колегія зауважує, як убачається із позовної заяви позивач сформулював свою вимогу наступним чином: "зобовязати відповідача Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації прийняти неврегульовані пункти 2.2.1, 6.2 договору від 29.12.2016 року про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги в редакції позивача, а саме:

"- п.2.2.1. «Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку»;

- п.6.2. «Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми не перерахованих коштів»".

Відповідно до ч.3 ст. 84 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

У п. 9.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 вказано, що у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині. Якщо ж умови (пункти) поданого позивачем проекту договору судом прийнято лише в певній частині, то решта умов (пунктів), до яких вносяться зміни порівняно з проектом, викладається в резолютивній частині судового рішення.

Таким чином, в силу вказаних вище положень ст.84 ГПК України та п. 9.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 судове рішення має бути викладене у такій редакції: "Викласти п.п. 2.2.1, 6.2 договору від 29.12.2016р., укладеного Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" та Управлінням соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації, у редакції позивача, а саме:

"п.2.2.1. Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку.

п.6.2. Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на ці цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми не перерахованих коштів."

Таке формулювання рішення суду не є виходом за межі позовних вимог та не є зміною предмета позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, не врахував вимоги ч.3 ст. 84 ГПК України, тому оскаржене рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 04.04.2017р. у справі №903/175/17 змінити. Викласти його резолютивну частину в такій редакції.

"Позов задовольнити.

Викласти п.п. 2.2.1, 6.2 договору від 29.12.2016р., укладеного Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" та Управлінням соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації, у редакції позивача, а саме:

"п.2.2.1. Здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. і у разі збільшення тарифів на послуги звязку.

п.6.2. Розпорядник несе відповідальність перед Оператором за несвоєчасне проведення розрахунків в межах коштів, отриманих на ці цілі, у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неперерахованих коштів."

Стягнути з Управління соціального захисту населення Маневицької РДА (44600, Волинська обл., Маневицький район, смт. Маневичі, вул.100-річчя Маневич, буд. 53, р/р 2672 в ГУД КСУ у Волинській області, МФО 803014) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії (43025, м.Луцьк, вул.Кривий Вал,28, р/р 8 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ВПН 56) 1600,00 грн. судового збору."

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Волинської області.

4. Справу №903/175/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.