ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р.Справа № 916/8/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Головея В.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 17.05.2017:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю

від відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Комунар" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2017

по справі № 916/8/17

за позовом: Державного підприємства "Дослідне господарство "Комунар" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України"

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "ЮЖНИЙ" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 33732,00 грн.

У судовому засіданні 17.05.2017 згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Державне підприємство "Дослідне господарство "Комунар" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України" (далі також ДП "ДГ "Комунар", позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Дослідне господарство "ЮЖНИЙ" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України" (далі також ДП "ДГ "ЮЖНИЙ", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 33732,00 грн.

У правове обґрунтування позову ДП "ДГ "Комунар" послалось на ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.02.2017 по справі № 916/8/17 (суддя Гуляк Г.І.) у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю позовних вимог та їх супереченням вимогам ст. 833 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду, ДП "ДГ "Комунар" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким зобовязати відповідача повернути позивачеві предмет позички 28530 кг силосу та 4840 кг соломи на суму, з у рахуванням ПДВ, 21432,00 грн. При цьому, скаржник зазначив, що суд відмовив у задоволенні позову через сплив строку позовної давності, з чим позивач не погоджується.

У засіданні суду апеляційної інстанції від 17.05.2017 представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та задовольнити вимоги апеляційної скарги, пояснивши, що ДП "ДГ "Комунар" у ході процесу розгляду даної справи в господарському суді першої інстанції були направлені уточнення до позовної заяви з аналогічними вимогами, однак, при оформленні цього уточнення позивачем помилково було зазначено інший (схожий) номер справи, до якої уточнення і були приєднані. Таким чином, у даній справі з огляду на технічну помилку вказаного товариства відсутні уточнення позивача щодо вимоги про зобовязання відповідача повернути позивачеві предмет позички 28530 кг силосу та 4840 кг соломи на суму, з у рахуванням ПДВ, 21432,00 грн.

ДП "ДГ "ЮЖНИЙ", будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовим повідомленням з відміткою підприємства поштового звязку про вручення поштового відправлення, не зявилось, а отже, не скористалось своїм процесуальним правом прийняти учать у засіданні суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 07 лютого 2013 року між Державним підприємством "Дослідне господарство "Комунар" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України" (Позичкодавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "ЮЖНИЙ" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України" (Користувач) було укладено договір позички (далі також Договір), за умовами п.п. 1.1., 1.2. якого Позичкодавець передає Користувачу у платне користування на строк, що обумовлений цим Договором, обєкти позички, яку Користувач зобовязується повернути Позичкодавцеві після закінчення строку, встановленого цим Договором. Обєктом позички за цим Договором є силос - 50 т на суму 25000,00 грн., солома 10 т на суму 8000,00 грн.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Позичкодавець зобовязується надати обєкти позички протягом 3 календарних днів з моменту підписання цього Договору.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Договору строк, на який надаються обєкти позички, становить 8 місяців з моменту його передачі. Остаточною датою користування обєктами позички вважається „30 серпня 2013 року.

Згідно п.4.1. Договору при настанні дати, вказаної в п. 3.2. Договору, Користувач зобовязується здійснити оплату до 1 вересня 2013 року.

Договір набуває чинності в момент, визначений у п.2.1 Договору, і діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань, але не довше ніж до 1 вересня 2013 року (п. 5.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу 7,320 т силосу та 1,960 т соломи на загальну суму 5228,00 грн., що підтверджується накладною №10 від 09 лютого 2013 року; 9,0 т силосу та 2,880 т соломи на загальну суму 6804,00 грн., що підтверджується накладною №17 від 16 лютого 2013 року; 13,020 т силосу на загальну суму 6510,00 грн., що підтверджується накладною №17 від 25 лютого 2013 року; 5,780 т силосу на загальну суму 2890,00 грн., що підтверджується накладною №29 від 04 квітня 2013 року; 6,150 т зернофуражу на загальну суму 12300,00 грн., що підтверджується накладною №30 від 04 квітня 2013 року.

Всупереч умовам Договору Користувач свого зобовязання щодо своєчасного повернення обєкту позички не виконав, у звязку з чим 24.10.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі 259057,00 грн.

Листом від 25.12.2015 №206 відповідач відповів на претензію позивача та просив відстрочити розрахунок до серпня 2016 року.

Невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором позички стало підставою для звернення ДП "ДГ "Комунар" до Господарського суду Одеської області з вказаним позовом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

З наведеного положення випливає, що основною кваліфікуючою ознакою договору позички є його безоплатність. Разом з тим, оскільки чинний ЦК України ввів в якості загального правила відплатний характер всіх договорів, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626), безоплатність відносин по передачі майна у користування має бути прямо визначена в договорі або випливати із суті відносин між сторонами (частина 2 коментованої статті).

Частиною 2 ст. 833 ЦК України встановлено, що користувач зобов'язаний, зокрема, повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Статтею 836 ЦК України передбачені правові наслідки неповернення речі після закінчення строку користування нею. Так, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Розглянувши спір по суті, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення з відповідача заборгованості в сумі 33732,00 грн. за договором позички суперечить вимогам ст. 833 та ст. 836 ЦК України, оскільки за умовами Договору обєктом позички є силос - 50 т на суму 25000,00 грн. та солома 10 т на суму 8000,00 грн.

Посилання позивача на пункт п.4.1. Договору, згідно якого при настанні дати, вказаної в п. 3.2. Договору, - „30 серпня 2013 року, Користувач зобовязується здійснити оплату до 1 вересня 2013 року, судова колегія не приймає до уваги, оскільки зі змісту даного пункту, чи будь-якого іншого положення Договору, не слідує, що у випадку неповернення обєкту позички, Користувач повинен сплатити його вартість.

Судом вірно не прийнято до уваги надану позивачем претензію на суму 259057,00 грн., оскільки в цій претензії відсутні посилання на договір позички від 07.02.2013 та вказана в претензії сума боргу, яку просив погасити ДП "ДГ "Комунар", значно перевищує суму за Договором.

Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, місцевий господарський суд вірно виходив з наступного.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Оскільки господарським судом першої інстанції правильно встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позивача не порушені, позовна давність не підлягає застосуванню у даному випадку.

Судова колегія зазначає про помилковість посилань скаржника на сплив позовної давності як підставу відмови у задоволенні позову, оскільки таких висновків мотивувальна частина рішення від 27.02.2017 не містить.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовної заяви через необґрунтованість позовних вимог ДП "ДГ "Комунар", а відтак, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2017 по справі № 916/8/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 19.05.2017.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький