КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 910/17956/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Савенко О.І. - дов. б/н від 03.01.2017р.

треті особи-1,2: не з'явились

від третіх осіб: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р.

у справі № 910/17956/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Провідна"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 (третя особа-1)

ОСОБА_4 (третя особа-2)

про відшкодування шкоди 49 500,00 грн.

В судовому засіданні 17.05.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПРОВІДНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди пов'язаної з виплатою страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн. в результаті настання страхової події дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.04.2015 о 01 год. 20 хв. по автодорозі Київ-Чоп 214км+600 м, за участю транспортних засобів "Рено", д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу "Інфініті", д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. у справі №910/17956/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 23.03.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.03.2017р., у зв'язку перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 26.04.2017р.

24.04.2017р. до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив третьої особи-2 на апеляційну скаргу позивача, у якому ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на встановленни ним після ДТП знаку аварійної зупинки, щоб запобігти зіткненню інших транспортних засобів з його автомобілем, проте водій автомобіля "Інфініті" рухався надто швидко, не оцінив умов дорожньої обстановки та допустив зіткнення з пошкодженим відбійником.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2017р. відповідно до ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 17.05.2017р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2017р., у зв'язку перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 17.05.2017р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники позивача, третіх осіб-1,2, треті особи-1,2 в судове засідання апеляційної інстанції 17.05.2017р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, причини їх неявки суду не відомі, окрім ОСОБА_4, який подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, враховуючи відзив на апеляційну скаргу. Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.09.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" та ОСОБА_3 укладено договір добровільного комплексного автострахування №06/0666591/1403/14 (далі - договір), відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зокрема, "Infiniti", д.н. НОМЕР_2.

Вигодонабувачем за договором є ОСОБА_3 (п.8 договору).

Строк дії договору з 25.09.2014 по 24.09.2015 (п.22 договору).

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ч. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом, ОСОБА_4, 09.04.2015р. о 01 год. 20 хв. керував автомобілем Renault, д.н. НОМЕР_1 по автодорозі Київ-Чоп 214 км+600 м, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не проконтролював технічний стан автомобіля, в результаті чого допустив розрив шини, здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді колесовідбійника, виїхав на зустрічну смугу і зупинився, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 05.05.2015р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зокрема, у постанові суду зазначено, що факт правопорушення ст. 124 КУпАП ОСОБА_4 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 208008 від 09.04.2015 та схемою до нього, поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнано винною особою.

Як зазначає позивач, в результаті наведеної вище події було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Провідна" автомобіль Infiniti, д.н. НОМЕР_2.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до звіту № 353/15 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Infiniti", державний номер НОМЕР_2 від 18.05.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля Infiniti, д.н. НОМЕР_2 становить 295 958, 95 грн., згідно рахунку № ВЛвс-0001017 від 05.06.2015, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі-Ліберті" вартість відновлювального ремонту автомобіля Infiniti, д.н. НОМЕР_2 складає 280 837, 08 грн.

14.07.2015, 15.07.2015 та 16.07.2015 позивачем складено страхові акти (з однаковими номерами) № , згідно яких до виплати підлягає 280 837, 08 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до зазначеного вище звіту, рахунку та страхового акту позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 280 837,08 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 0029442 від 15.07.2015, № 0029524 від 16.07.2015 та № 0029660 від 17.07.2015.

Позивачем на адресу відповідача направлялась заява про відшкодування завданої шкоди № 03-17/10622 від 02.09.2015, в якій Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПРОВІДНА" просило здійснити відшкодування шкоди у розмірі (в порядку регресу/суброгації) у розмірі 280 837, 08 грн. протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання вимоги, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, яка отримана відповідачем 07.09.2015, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

У відповідь листом від 18.01.2016 відповідач повідомив, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 09.04.2015 о 01 год. 20 хв. по автодорозі Київ-Чоп 214 км+600 м, не є страховим випадком та за її спричинення не виникає цивільно-правова відповідальність.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля Infiniti, д.н. НОМЕР_2, а тому Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПРОВІДНА" відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", набуло право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля Renault, д.н. НОМЕР_1 застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Київський страховий дім" за Полісом № АІ/4255122, а також з огляду на те, що водія автомобіля Renault, д.н. НОМЕР_1 визнано винним у вчиненні ДТП, позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 49 500, 00 грн., завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з відсутності правових підстав для стягнення коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивачем на виконання зобов'язань за договором добровільного комплексного автострахування № 06/0666591/1403/14 від 24.09.2014, предметом якого є страхування транспортного засобу "Infiniti", д.н. НОМЕР_2, було відшкодовано на користь страхувальника 280 837, 08 грн.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Таким чином, до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_4 09.04.2015 о 01 год. 20 хв., керуючи автомобілем Renault, д.н. НОМЕР_1 по автодорозі Київ-Чоп 214 км+600 м, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не проконтролював технічний стан автомобіля, в результаті чого допустив розрив шини, здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді колесовідбійника, виїхав на зустрічну смугу і зупинився, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 05.05.2015р. у справі №444/872/15-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу.

Зокрема, у постанові суду зазначено, що факт правопорушення ст. 124 КУпАП ОСОБА_4 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 208008 від 09.04.2015 та схемою до нього, поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнано винною особою.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 09.04.2015 о 01 год. 30 хв. по автодорозі Київ-Чоп 214 км+600 м сталося ще одна дорожньо-транспортна пригода, відповідно до якої транспортний засіб "Infiniti", д.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 та під його керуванням здійснив наїзд на перешкоду, що підтверджується довідкою № 61262248 про дорожньо-транспортну пригоду.

При цьому, постановою Франківського районного суду м. Львова від 25.05.2015р. у справі №465/2640/15-п провадження про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема довідок про дорожньо-транспортну пригоду та постанов суду вбачається, що 09.04.2015р. мало місце дві ДТП.

Перша ДТП сталася о 01 год. 20 хв. по автодорозі Київ-Чоп 214 км+600 м, відповідно до якої автомобіль Renault, д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 здійснив наїзд на перешкоду.

Друга ДТП сталася о 01 год. 30 хв. по автодорозі Київ-Чоп 214 км+600 м згідно якої автомобіль Infiniti, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на перешкоду.

При цьому вказані дорожньо-транспортні пригоди не пов'язані між собою, а дії водія транспортного засобу "Renault", д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4, що належить ОСОБА_7, який застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Київський страховий дім" не мають відношення до пошкодженого транспортного засобу "Infiniti", д.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, оскільки відсутній фізичний контакт між вказаними транспортними засобами.

При цьому, ОСОБА_8 у судовому порядку не було визнано винним у скоєнні ДТП та завданні матеріальних збитків автомобілю "Infiniti", державний номер НОМЕР_2, застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Провідна".

Надані позивачем документи про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема довідки № 61260657, № 61262248, не містять відомостей про пошкодження інших транспортних засобів, під час ДТП, що мали місце 09.04.2015 о 01 год. 20 хв. та 01 год. 30 хв., при цьому у відповідних довідках зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пунктів 12.1, 12.3 правил дорожнього руху України.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Цивільно-правова відповідальність виникає за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення.

Підставами цивільно-правової відповідальності є:

- протиправність поведінки (дія чи бездіяльність);

- наявність майнової та (або) моральної шкоди;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою;

- вина особи, яка заподіяла шкоду.

Цивільно-правова відповідальність не настає за відсутності складу правопорушення, оскільки саме склад цивільного правопорушення є тим юридичним фактом, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим, створює певні претензії потерпілого та обов'язки порушника відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями.

Таким чином, враховуючи наведене вище, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 09.04.201р. о 01 год. 20 хв. не є страховим випадком, внаслідок якої виникає цивільно-правова відповідальність.

При цьому, з письмових пояснень водія автомобіля Renault, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4, вбачається, що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності в порядку ст. 124 КУпАП, внаслідок пошкодження елементів дорожньої інфраструктури, вартість яких була компенсована відповідному баланасоутримувачу, зокрема ОСОБА_4 зазначив, про відсутність фізичного контакту між транспортними засобами "Renault", д.н. НОМЕР_1 та "Infiniti", д.н. НОМЕР_2, що підтверджується схемами дорожньо-транспортної події.

Колегія суддів звертає увагу, що у страхових актах (з однаковими номерами) № від 14.07.2015, 15.07.2015 та 16.07.2015, згідно яких позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 280 837, 08 грн. ОСОБА_3 внаслідок пошкодження автомобіля Infiniti, д.н. НОМЕР_2, у колонці місце події зазначено: а/д Житомир-Рівне, 70-80 км до Житомира, що є опискою, оскільки згідно довідки №108 (а.с.18, т.1)ДТП мала місце 09.04.2015 о 01 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп 214 км+600 м.

Щодо наданого позивачем висновку спеціаліста-автотехніка ОСОБА_9 від 13.05.2015р. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

При цьому, згідно статті 4 Закону України "Про судову експертизу", незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються:

- процесуальним порядком призначення судового експерта;

- забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи;

- існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду;

- створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням;

- кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків;

- можливістю призначення повторної судової експертизи;

- присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.

Проте, експерта ОСОБА_9 згідно ст. 4 Закону України "Про судову експертизу" не було попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 Кримінального кодексу України, зокрема, за дачу завідомо неправдивого висновку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає до уваги наданий позивачем висновок спеціаліста-автотехніка ОСОБА_9 від 13.05.2015р., оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи, при цьому відповідну особу не було попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 Кримінального кодексу України, за дачу завідомо неправдивого висновку.

При цьому, у висновку спеціаліста-автотехніка ОСОБА_9 від 13.05.2015р. (а.с.155-161, т.1) зазначено лише про те, що при вихідних даних наведених у листі про проведення даного дослідження, з технічної точки зору однією з умов виникнення даної ДТП - зіткнення автомобіля Infiniti, д.н. НОМЕР_2 з елементами відбійника на своїй смузі руху, є дії водія автомобіля Renault д.н. НОМЕР_1, який після аварійної зупинки на смузі зустрічного руху не забезпечив установку аварійної сигналізації на необхідній відстані від свого автомобіля, та регламентував такі дії вимогами п.п.9.9. "е" та 9.10 "а", а саме:

п. 9.9. "е" Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

п. 9.10. "а" Правил дорожнього руху, разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у висновку спеціаліста-автотехніка ОСОБА_9 від 13.05.2015р. не зазначено про фізичний контакт між транспортними засобами "Renault", д.н. НОМЕР_1 та "Infiniti", д.н. НОМЕР_2, як і не зазначено про те, що дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 09.04.2015 є страховим випадком, внаслідок якої виникає цивільно-правова відповідальність, при цьому експертом не встановлено, що водій автомобіля Renault, д.н. НОМЕР_1 винний у завданні матеріальних збитків автомобілю Infiniti, д.н. НОМЕР_2, застрахованому у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Провідна".

Окремо слід звернути увагу на те, що для надання вказаного висновку матеріали адміністративних справ відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, схеми ДТП та пояснення водіїв і свідків не надсилались, спеціалістом ОСОБА_9 не досліджувались, а за основу були взяті вихідні дані і обставини, зазначені адвокатом Кунцівим П.Р. в листі від 08.05.2015р., а отже висновок спеціаліста-автотехніка від 13.05.2015р. жодним чином не грунтується на об"єктивних матеріалах справи.

При цьому з письмових пояснень ОСОБА_11 (а.с.147-148, т.1), наданих 09.04.2015р. працівникам ДАІ, вбачається встановлення ним після наїзду на колесовідбійник аварійного знаку і забезпечення дорожнього руху фонариком.

Закриття провадження у справі №465/2640/15-п про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з підстави наявності висновку спеціаліста-автотехніка ОСОБА_9 про те, що дії водія автомобіля "Інфініті" не протирічать вимогам п.п.12.1 та 13.1 ПДР, не свідчить про наявність страхового випадку з вини водія ОСОБА_11 та настання його цивільно-правової відповідальності у зв"язку з цим.

Як наслідок, відсутні і підстави для виплати відповідачем страхового відшкодування згідно Полісу №АІ/4255122 на користь позивача.

Враховуючи що судом першої інстанції, крім іншого, правильно встановлено обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, доводи апелянта щодо скасування рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. у справі №910/17956/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. у справі №910/17956/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17956/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко