ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року Справа № 923/306/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ас-терра", м. Підгородне Дніпропетровської області

до Фермерського господарства "ШЕКЛЕО", с. Новопетрівка Нижньосірогозький район Херсонської області

про стягнення 150411 грн. 85 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник, дов. № 51 від 23.01.2017;

від відповідача - не прибув.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ас-терра" (позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Фермерського господарства "ШЕКЛЕО" (відповідач), яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог № 170428 від 28.04.2017 (т. 1 а.с. 105-106), просить стягнути 105024 грн. 87 коп. основного боргу, 17179 грн. 42 коп. пені, 10252 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 17954 грн. 94 коп. 30% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст.525, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.175, 193, 229 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 44, 54, 66, 83 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 14.04.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 03.05.2017. Ухвалою суду від 03.05.2017 розгляд справи відкладався з метою надання можливості сторонам скористатись повним обсягом процесуальних прав.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 18.05.2017 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, у повному обсязі та просить суд їх задовольнити повністю з зазначених у позовній заяві підстав.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення копії ухвали від 14.04.2017 (т. 1 а.с. 97) та копією витягу з реєстру вихідної поштової кореспонденції канцелярії Господарського суду Херсонської області від 04.05.2017, копією списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Херсон-25с № 209 від 05.05.2017 про надсилання ухвали від 03.05.2017, але явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, витребувані судом документи не надав, будь-яких клопотань не заявляв.

На день розгляду справи ухвала суду від 03.05.2017, надіслана на адресу відповідача, підприємством зв'язку до суду не повернута.

Неявка представника відповідача у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, що прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

03.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Ас-терра» та Фермерським господарством «ШЕКЛЕО» було укладено договір купівлі-продажу №08006/16 (далі - Договір.)

У відповідності до п.1.1. даного Договору, позивач зобов'язується передати у власність Відповідача, а Відповідач зобов'язується прийняти й оплатити запасні частини до сільськогосподарської техніки (надалі іменовані «Товар») в порядку та на умовах, визначених Договором.

В період з 09.06.2016 по 11.08.2016 позивачем було виконано свої зобовязання по Договору та передано у власність відповідача ОСОБА_2 на загальну суму 121021,02 грн., що еквівалентно 4870,10 Доларів США.

Згідно п 3.1. Договору, ціна на ОСОБА_2 формується виходячи з вартості ОСОБА_2 в доларах США (в еквіваленті, по курсу, передбаченому цим Договором) і встановлюється в

українських гривнях, та вказується в Додатку №1 до Договору. При цьому оплата ОСОБА_2 здійснюється в національній валюті України у відповідності до нижченаведеної формули за відрахуванням раніше здійснених платежів:

S=Z x A гривень, де

S - ціна ОСОБА_2 на момент оплати, (грн.);

Z - узгоджена Сторонами ціна ОСОБА_2 у валюті, зазначена у відповідному Додатки № 1 до Договору;

А - комерційний курс доларів США, встановлений на інтернет-сайті http://www/udinform.com/ (надалі - Міжбанківський курс), сформований на дату, що передує даті фактичної сплати Покупцем коштів за ОСОБА_2, збільшений на розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при здійсненні операцій з купівлі іноземної валюти.

У випадку відсутності даних щодо Міжбанківського курсу, Сторони домовилися використовувати (на вибір Продавця):

- міжбанківський курс продажу доларів США, встановлений на інтернет-сайті http://kurs.com.ua/, сформований на 16:00 за Київським часом, або

- середній курс міжбанку (продаж доларів США), встановлений на інтернет-сайті http://minfin.com.ua/.

Згідно п. 3.2.Договору, ціна Договору визначається як сума вартості всіх ОСОБА_2, переданих Продавцем у власність Покупця в рамках Договору.

Згідно п. 3.3. Договору, розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України згідно з п. 3.1 цього Договору та Додатком № 1 до Договору.

Згідно п. 3.4. Договору, враховуючи валютну складову вартості ОСОБА_2, що є предметом Договору, Сторони погодили, що всі сплачені Покупцем грошові кошти за ОСОБА_2 в гривні зараховуються Продавцем в рахунок оплати ОСОБА_2 в доларах США виходячи з Міжбанківського курсу, встановленого на відповідний банківський день (встановлений чинною Постановою НБУ щодо строків здійснення банками купівлі іноземної валюти за дорученням юридичних осіб), збільшеного на розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при здійсненні операцій з купівлі іноземної валюти.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом.

04.07.2016 в рахунок оплати за наданий ОСОБА_2 по Договору, від відповідача позивачу надійшли кошти на загальну суму 24468,00 грн., що еквівалентно 980,29 доларів США.

У звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань за Договором у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 3889,81 доларів США, що згідно комерційного курсу доларів США, встановленого на інтернет-сайті http://www/udinform.com/ (надалі - Міжбанківський курс), сформованого на 16.03.2017 (1,00 долар = 27,00 грн.), еквівалентно 105024,87 грн.

Із огляду на наданий договір суд прийшов до висновку, що він за своєю природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку з цим вимога про стягнення суми основного боргу - 105024 грн. 87 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач обґрунтовано нарахував відповідачу за прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати вартості наданого товару 10252 грн. 62 коп. інфляційних втрат.

Суд за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Ліга-Закон» перевірив розрахунок нарахованих відповідачу інфляційних втрат та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 10252 грн. 62 коп. інфляційних втрат відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна норма міститься в п. 2 ст. 343 ГК України.

В даному випадку пунктом 6.2 договору сторонами було обумовлено, що у разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених Договором, він сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за весь час прострочення. Крім того, у разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених Договором, він сплачує Продавцю у відповідності до ст. 625 ЦК України 30 відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства та умов договору позивач нарахував відповідачу за порушення виконання зобов'язань з оплати вартості наданого товару 17179 грн. 42 коп. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу та 17954 грн. 94 коп. 30 % річних за період з 22.08.2016 по 17.03.2017.

Судом перевірено, що розрахунок пені здійснено вірно.

Щодо вимоги про стягнення 30 % річних, то суд звертає увагу позивача на наступне: 30 % річних за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), нарахування якої вже було передбачено п. 6.2 договору та яка нарахована позивачем і заявлена до стягнення з відповідача за той самий період, що і проценти (з 22.08.2016 по 17.03.2017), в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення.

Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору купівлі-продажу № №08006/16 від 03.06.2016 передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязання покупцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 24.12.2013 р. у справі № 3-37гс 13, від 01.07.2014 р. у справі № 3-31гс 14 та у справі № 3-32гс 14, що відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду зазделегіть встановленої сили.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд має право, приймаючи рішення зменшити у виняткових випадках розмір неустойки.

У зв'язку з тим, що суд дійшов до висновку, що нараховані та заявлені до стягнення 30% річних у сумі 17954 грн. 94 коп. є по суті неустойкою, то при винесені рішення користується правом, визначеним ст.83 ГПК України щодо зменшення неустойки.

Суд прийшов до висновку, що позивачем у сукупності нарахувань пені, інфляційних втрат та 30% річних заявлено до стягнення 45 386 грн.98 коп, що складає понад 30% від заявленої суми. Суд вважає, що ці нарахування є занадто великими. У зв'язку з цим, в частині позовних вимог про стягнення річних зменшує суму до 1792 грн. 38 коп. (із розрахунку 3% річних).

Розрахунок нараховання 3% річних суд здійснив за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Ліга-Закон».

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" висловлено правову позицію згідно якої зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача.

Пунктом 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Згідно вказаної вище правової позиції, суд покладає судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2256,18 грн. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фермерського господарства "ШЕКЛЕО" (74711, Херсонська обл., Нижньосірогозький район, с. Новопетрівка, вул. К. Маркса, буд. 28, ідентифікаційний код 39241949) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ас-терра" (52001, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, м. Підгородне, вул. Центральна, буд. 25, ідентифікаційний код 37303058) - 105024,87 грн. основного боргу, 17179,42 грн. пені, 10252,62 грн. інфляційних втрат, 1792,38 грн. 3 % річних та 2256,18 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.В стягненні решти річних відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.05.2017

Суддя Л.М. Немченко