КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Справа№ 910/12730/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача-1: Грабєжов О.Е. - довіреність б/н від 04.01.2017.

від відповідача-2: не з'явилися

від відповідача-3: Юрко В.О. - довіреність б/н від 16.12.2016.

розглянувши апеляційну скаргу „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" на рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року

у справі № 910/12730/16 (суддя Гумега О.В.)

за позовом „Фонд адміністративне бюро ЛВВ"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю „5 Канал ТВ"

2) Громадської організації „Стоп корупції"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю „Інформаційне агентство „Стоп корупції ТВ"

про спростування недостовірної інформації

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ „5 Канал ТВ" (відповідач-1) та ГО „Стоп корупції" (відповідач-2) про спростування недостовірної інформації, відповідно до якої просив суд:

- визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять ділову репутацію „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" відомості, викладені у відеозаписі проекту ТОВ „5 Канал ТВ" та ГО „Стоп корупції" - „ІНФОРМАЦІЯ_2", адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3;

- зобов'язати відповідачів належним чином спростувати недостовірну інформацію, викладену у відеозаписі проекту ТОВ „5 Канал ТВ" та ГО „Стоп корупції" - „ІНФОРМАЦІЯ_2", адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті проекту „ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 відеохостінгу "YouTube") з'явився відеозапис, в якому, за твердженням позивача, міститься недостовірна інформація відносно того, що "... Домоволодіння, яке показано на екрані телевізору, а показане домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1... коштує від 2 до 6 млн. доларів США ... його оренда коштує від 20 000,00 доларів або 10 000,00 доларів в день","... плата за оренду будинку перераховується ОСОБА_4 або таким чином відбілюється...".

Позивач зазначає, що саме він являється законним власником житлового будинку та земельної ділянки, про які йдеться у спірному відеозаписі, які придбані ним у власність згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2012 року, а з 2014 року позивач здає будинок в оренду.

За таких обставин позивач стверджує, що розповсюджена відповідачами спірна інформація не відповідає дійсності, заснована на припущеннях, завдала майнової шкоди позивачу та призвела до втрати його ділової репутації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року залучено до участі у справі в якості відповідача-3 - ТОВ „Інформаційне агентство „СтопКорТВ". В подальшому судом на підставі даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які містяться на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, визначено вірне повне найменування відповідача-3 як ТОВ „Інформаційне агентство „Стоп корупції ТВ".

09.12.2016 року позивачем подано суду уточнену позовну заяву, яку судом розцінено як заяву про зменшення позовних вимог (в частині відомостей, викладених у відеозапису проекту „ІНФОРМАЦІЯ_2", адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3) та прийнято до розгляду.

За наслідком розгляду заявлених вимог, рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року у справі № 910/12730/16 у задоволенні позову відмовлено повністю у зв'язку з недоведеністю позивачем факту поширення спірної інформації саме відповідачами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року у справі № 910/12730/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

За твердженням позивача, приймаючи оскаржуване рішення, місцевий суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем поширення відповідачами недостовірної інформації.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у справі № 910/12730/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.04.2017 року за участю повноважних представників сторін.

У поданих через відділ документального забезпечення суду відзивах на апеляційну скаргу, представники відповідача-1 та відповідача-3 просили залишити її без задоволення, а оскаржуване позивачем рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року відкладено розгляд справи на 16.05.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. на тренінгу, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.05.2017 року для розгляду справи № 910/12730/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 16.05.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" прийнято до провадження.

Представники позивача в судове засідання не з'явились, надіславши до початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Представники відповідача-2 в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Розглянувши заявлене позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування зазначеного клопотання, представник позивача посилається на перебування його та його помічника у відрядженні у м. Дніпро до 17.05.2017 року.

Разом з тим, в порушення норм ст.ст. 33, 34 ГПК України, заявником не надано жодних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин, як то наказ про відрядження, відповідні посвідчення, проїзні документи тощо.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача у даній справі здійснює адвокатське бюро Кушнарьова на підставі договору про надання правової допомоги від 30.09.2014 року, відповідно до умов якого „Фонд адміністративне бюро ЛВВ", зокрема, доручає Бюро, а Бюро приймає на себе зобов'язання через своїх співробітників здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта, надавати іншу необхідну допомогу з будь-яких питань, пов'язаних із діяльністю Клієнта на території України (п. 1.1. Договору).

Пунктом 3.3. вказаного договору передбачено право Бюро на власний розсуд та без додаткового погодження з Клієнтом залучати до виконання окремих дій, пов'язаних із виконанням цього договору, інших осіб за умови, що цим не порушуються встановлені чинними законодавством України обмеження.

Таким чином, адвокатське бюро Кушнарьова, як юридичну особу, не було позбавлено права забезпечити явку іншого представника в судове засідання для представництва інтересів „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" з числа своїх співробітників або інших залучених з цією метою осіб.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За викладених обставин, оскільки явка учасників сторін обов'язковою не визнавалась і матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи необґрунтованість заявленого клопотання про відкладення розгляду справи та беручи до уваги те, що відкладення є правом суду, а не обов'язком, з метою безпідставного затягування розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у відсутність представників позивача та відповідача-2.

Представники відповідача-1 та відповідача-3 в судовому засіданні проти вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року - без змін.

16.05.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників відповідача-1 та відповідача-3, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом, позивач - „Фонд адміністративне бюро ЛВВ", є юридичною особою, яка створена та діє за законодавством Нідерландів, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Торгівельного реєстру ОСОБА_5 від 29.02.2016 року (т. 1 а.с 58).

З позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3) з'явився відеозапис, в якому, за твердженням позивача, міститься недостовірна інформація відносно нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підтвердження чого суду надано CD-диск із записом відеоролику, на якому міститься зазначена інформація, а також наведено текст вказаного відеозапису (т. 2 а.с. 47, 48), в якому жирним курсивом позивач виділив інформацію, яку вважає недостовірною (далі - спірна інформація), а саме:

1.1. "ІНФОРМАЦІЯ_2".

1.2. Обійстя біглого ОСОБА_4.

1.3. Я вибачаюсь, а підкажіть, будь ласка, будинок ОСОБА_4.

1.4. На ділянці 1,2 га - житловий комплекс 1300 кв.м.

1.5. З 2012 року обійстя переоформлене на Нідерландський „Фонд адміністративне бюро LVV".

1.6. Вопрос возникает кому они платят аренду: платят они аренду ОСОБА_4, или они отбеливают эти деньги таким способом?

Позивач стверджує, що житловий будинок № АДРЕСА_1, про який йдеться у спірному відеозаписі, не є „обійстям біглого ОСОБА_4" та не є „маєтком ОСОБА_4", оскільки законним власником будинку є „Фонд адміністративне бюро ЛВВ", яким придбано у власність житловий будинок загальною площею 1299,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,861 га за вказаною адресою згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2012 року, при цьому позивачем сплачено в повному обсязі кошти за вказаним договором.

Позивач зазначає, що земельна ділянка, про яку йдеться у спірному відеозаписі, становить не 1,2 га, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 21.09.2012 року придбаний позивачем житловий будинок розміщений на земельній ділянці розміром 0,8610 га.

Також, за твердженням позивача, "обійстя" ніколи не переоформлювалося на баланс позивача, оскільки останній набув право власності на майно шляхом укладання цивільно-правової угоди (договору купівлі-продажу від 21.09.2012 року), а тому такі твердження у спірному відеозапису, як „З 2012 року обійстя переоформлене на Нідерландський „Фонд адміністративне бюро LVV" є недостовірним.

Позивач також звернув увагу суду на те, що кошти, які сплачує орендар (з 2014 року будинок за вищевказаною адресою здається позивачем в оренду ОСОБА_6), не відбілюються та не сплачуються безпосередньо ОСОБА_4

За таких обставин позивач стверджує, що розповсюджена у вищенаведеному відеозаписі інформація не відповідає дійсності, заснована на припущеннях, завдала майнової шкоди позивачу та призвела до втрати його ділової репутації.

Позивач стверджує, що інформацію, яку він вважає недостовірною, було поширено відповідачами.

На підтвердження поширення спірної інформації відповідачем-1 (ТОВ „5 Канал ТВ") позивач вказує:

- журналісти, які прибули до будинку, що є власністю позивача, є працівниками відповідача-1, оскільки зі спірного відеозапису вбачається, що журналісти, які фігурують на ньому, одягнені у фірмовий одяг, який містить знак 5 каналу.

- на офіційному сайті відповідача-1 (роздруківка якого міститься в матеріалах справи) викладена інформація щодо проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", вказано, що програма „Стоп корупції", яка містить в собі відеозаписи проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", є проектом журналістських розслідувань 5 каналу;

- спірна інформація у вигляді відеоролику була поширена на телебаченні, а саме на телеканалі відповідача-1 „5 Канал ТВ", оскільки випуски програми „Стоп корупції" транслюються на вказаному телеканалі, починаючи з 31.10.2015.

На підтвердження поширення спірної інформації відповідачем-2 (ГО „Стоп корупції") позивач вказує:

- представники відповідача-2 разом з журналістами прибули до будинку, що є власністю позивача, та здійснювали "акцію протесту";

- відеозапис, який містить спірну інформацію, був змонтований та підготовлений командою „Стоп корупції", оскільки особи, що фігурують на відеоролику є журналістами (зокрема, журналіст ОСОБА_7) та правозахисниками громадської організації відповідача-2, що підтверджується наявною у справі роздруківкою з сайту Інформаційного порталу "СтопКор";

- авторами спірного відеоролику є члени громадської організації відповідача-2, що діють від імені організації, а саме журналіст ОСОБА_7.

На підтвердження поширення спірної інформації відповідачем-3 (ТОВ "Інформаційне агентство "СтопКорТВ") позивач вказує:

- авторами спірного відеоролику, окрім відповідача-2, є також відповідач-3, що підтверджується продемонстрованим на відеозапису листом (т. 2 а.с. 49), який представники відповідача-3 надіслали орендарям житлового будинку, який фактично був адресований екс-міністру ОСОБА_4, при цьому в наведеному листі зазначено, хто є його відправником - ТОВ "Інформаційне агентство „Стоп корупції ТВ";

- спірна інформація у вигляді відеоролику була поширена на сайті відповідача-3 (Інформаційному порталі "СтопКор").

Як додатковий доказ на підтвердження поширення спірної інформації відповідачами надано витяги про реєстрацію юридичних осіб відповідача-2 та відповідача-3, які свідчать, що їх засновниками є одні й ті самі особи (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10).

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів, якими, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва на підставі ст.ст. 94, 277 Цивільного кодексу України з наступними позовними вимогами до відповідачів (з урахуванням заяви, поданої через відділ діловодства суду 09.12.2016):

1. Визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять ділову репутацію „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" наступні відомості, викладені в відеозаписі проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3):

1.1. "ІНФОРМАЦІЯ_2".

1.2. Обійстя біглого ОСОБА_4.

1.3. Я вибачаюсь, а підкажіть, будь ласка, будинок ОСОБА_4.

1.4. На ділянці 1,2 га - житловий комплекс 1300 кв.м.

1.5. З 2012 року обійстя переоформлене на Нідерландський „Фонд адміністративне бюро LVV"/

1.6. Вопрос возникает кому они платят аренду: платят они аренду ОСОБА_4, или они отбеливают эти деньги таким способом?

2. Зобов'язати відповідачів спростувати наступну недостовірну інформацію, викладену в відеозаписі проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3) в спосіб, за допомогою якого вона була поширена, а саме:

2.1. "ІНФОРМАЦІЯ_2".

2.2. Обійстя біглого ОСОБА_4.

2.3. Я вибачаюсь, а підкажіть, будь ласка, будинок ОСОБА_4.

4.4. На ділянці 1,2 га - житловий комплекс 1300 кв.м.

2.5. З 2012 року обійстя переоформлене на Нідерландський „Фонд адміністративне бюро LVV"/

2.6. Вопрос возникает кому они платят аренду: платят они аренду ОСОБА_4, или они отбеливают эти деньги таким способом?

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачі у поданих відзивах зазначають, що

- відповідач-1 не має жодного відношення до інтернет-ресурсу http://ІНФОРМАЦІЯ_4/;

- відповідач-2 не має жодного відношення до спірного відеозапису, розміщеного на відеохостингу "YouTube", відповідач-2 не є автором спірного відеозапису, згідно штатного розкладу у відповідача-2 не передбачена посада журналіста та редактора, у відповідача-2 відсутні жодні цивільно-правові відносин з журналістами або редакторами;

- відповідач-3 не має жодного відношення до спірного відеозапису проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", відповідач-3 не є автором та не займався виготовленням спірного відеозапису, розміщеного на відеохостингу "YouTube";

- у відповідачів відсутні договори про спільні проекти, співпрацю, меморандуми чи інші документи, які б підтверджували їх відносини та співпрацю, у т.ч. щодо оскаржуваного проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2";

- позивач не подав належних доказів того, що трансляція відеозапису проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2" відбулась на телеканалі „5 Канал ТВ", зокрема, акту фіксації відеозапису, з якого б вбачалось, що трансляція спірного випуску здійснювалась саме відповідачем-1;

- відповідач-3 не є власником або користувачем сайту ІНФОРМАЦІЯ_3;

- позивач не надав жодних доказів того, що розміщення в Інтернеті відеозапису, що містить недостовірну інформацію, призвело до втрати ділової репутації позивача, спричинило втрату контрагентів та погіршення фінансового становища позивача, а також призвело до недоотримання позивачем доходів від надання будинку в оренду.

Дослідивши матеріали справи за результатами розгляду заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість, а відтак у позову відмовив.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаного рішення місцевого господарського суду, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Як зазначено у статті 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1), беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до приписів статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обв'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГУ України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до частини першої наведеної статті ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 4 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7 статті 277 ЦК України).

Аналізуючи зміст статті 277 ЦК України, необхідно зазначити, що з 19.04.2014 року на підставі Закону України № 1170-VII від 27.03.2014 року виключено частину третю наведеної статті, яка передбачала, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Оскільки станом на час розміщення відеозапису зі спірною інформацією на сайті за адресою посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3) (ІНФОРМАЦІЯ_1 року), а також на час звернення позивача з позовом до суду про спростування недостовірної інформації (13.07.2016 року), зміст статті 277 ЦК Україна в чинній редакції не містив частини третьої, то посилання позивача в якості нормативно-правового обґрунтування позовних вимог на приписи вказаної частини 3 статті 277 ЦК України, суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В свою чергу, статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А отже, станом на час розгляду спору у даній справі у суді першої інстанції, окрім обов'язку доказування факту поширення спірної інформації відповідачами, на позивача також покладено процесуальний обов'язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме того, що поширені відповідачами відомості (спірна інформація), викладені у відеозаписі проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3) є недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять ділову репутацію позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, причиною виникнення спору у даній справі, за твердженням позивача, стало опублікування ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті Інформаційного порталу "СтопКор" відеоролику проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", а саме: "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 на відеохостінгу "YouTube"), а також поширення вказаного відеоролику на телебаченні, а саме на телеканалі „5 Канал ТВ".

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачами інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 (в чинній редакції) визначено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як зазначено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1), відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно з п. 11 вищенаведеної постанови Пленуму ВСУ, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 12 постанови).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Матеріалами справи, зокрема, протоколом огляду та дослідження доказів від 08.12.2016 року по справі № 910/12730/16, складеним судом першої інстанції, підтверджується факт поширення спірної інформації в мережі Інтернет за адресою посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 на відеохостингу "YouTube". Згідно наведеного протоколу судом встановлено, а сторонами не заперечувалося, що відеозапис, який міститься на CD-диску, наданий представниками позивача 14.11.2016 року в судовому засіданні, та відео, яке міститься в мережі Інтернет, ідентичні.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, на підтвердження того, що визначені позивачем відповідачі-1, 2, 3 є авторами спірного інформаційного матеріалу (або авторами є їх посадові чи службові особи при виконанні посадових (службових) обов'язків) або того, що визначені позивачем відповідачі-1, 2, 3 є власниками сайту, на якому поширено спірну інформацію. Зазначені посилання скаржника також не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. Водночас судом встановлено, що автор поширеної спірної інформації не вказаний.

Так, скаржник стверджує, що авторами спірного відеоролику є члени громадської організації відповідача-2, що діють від імені організації, а саме журналіст ОСОБА_7, що спірний відеоролик був змонтований та підготовлений командою „Стоп корупції", оскільки особи, що фігурують на відеоролику, є журналістами (ОСОБА_7, ОСОБА_11) та правозахисниками (ОСОБА_12) громадської організації відповідача-2, що підтверджується роздруківкою з сайту Інформаційного порталу "СтопКор".

Проте, наведену роздруківку правомірно не прийнято місцевим судом у якості належного доказу на підтвердження того, що саме відповідач-2 поширив спірну інформацію, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази того, що зазначені позивачем особи журналістів та правозахисника подавали спірну інформацію саме під час виконання ними посадових (службових) обов'язків та на час подання ними спірної інформації вони були посадовими (службовими) особами відповідача-2, зокрема, штатний розклад юридичної особи відповідача-2 на період поширення спірної інформації в матеріалах справи відсутній, а позивачем в порядку ст. 38 ГПК України такий доказ не витребовувався. Не надано відповідних доказів і суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що фактично наведена роздруківки зроблена з Інформаційного порталу "СтопКор", тоді як належність цього порталу саме відповідачу-2 не підтверджена належними доказами, крім того, розміщена на роздруківці інформація про „Команду „Стоп корупції" не підтверджує, що зазначені в ній особи були посадовими (службовими) особами відповідача-2 станом на час поширення спірної інформації.

Крім того, позивач стверджує, що автором спірного відеоролику, окрім відповідача-2, є також відповідач-3, що підтверджується продемонстрованим на відеозапису листом, який представники відповідача-3 надіслали орендарям житлового будинку, який фактично був адресований екс-міністру ОСОБА_4, оскільки в наведеному листі зазначено, хто є його відправником - ТОВ „Інформаційне агентство „Стоп корупції ТВ" та наявні посилання на адресу цього товариства та сайт.

Але саме по собі існування та демонстрація у спірному відеоролику листа ТОВ „Інформаційне агентство „Стоп корупції ТВ" з текстом такого змісту: "ОСОБА_13! Вітаємо! Ви стали учасником проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2"! Проект "ІНФОРМАЦІЯ_2" спрямований на висвітлення протиріч між реальними і задекларованими статками держаних чиновників. "СТОПКОР" нагадує: ст. 368-2 ККУ "Незаконне збагачення" - КРИМІНАЛЬНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ!!!", з посиланням на адресу товариства та сайт, не підтверджує (за відсутності при цьому відповідних належних і допустимих доказів) того факту, що відповідач-3 являється автором спірного відеоролику або авторами спірного відеоролику є посадові чи службові особи відповідача-3 при виконанні ними своїх посадових (службових) обов'язків.

Позивач також стверджує, що спірна інформація була поширена в мережі Інтернет за адресою посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на сайті, що належить відповідачу-3.

Разом з тим, кожен комп'ютер при підключенні до Інтернету має свою власну унікальну адресу-число, яке складається з чотирьох байтів (ІР- адреса), для спрощення у користування вводяться спеціальні назви - домени та доменні ім'я. Доменна Система Імен влаштована таким чином, що дозволяє призначати декілька доменних імен одній IP-адресі, що дає можливість декільком веб-сайтам функціонувати на одній ІР-адресі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" доменне ім'я - ім'я, що використовується для адресації комп'ютерів і ресурсів в Інтернеті.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про телекомунікації", домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовується адміністратором.

Визначення понять веб-сайт та веб-портал містяться у Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади, затвердженого наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 25.11.2002 року № 327/225, а саме:

веб-сайт - сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб'єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет;

веб-портал - веб-сайт, організований як системне багаторівневе об'єднання різних ресурсів та сервісів для забезпечення максимальної можливості доступу до інформації та послуг.

Відповідно до зазначеного особа, яка володіє сайтом має ІР-адресу (число, яке складається з чотирьох байтів), проте сайт має свою назву - http://ІНФОРМАЦІЯ_4/, при цьому доменним ім'ям є "ІНФОРМАЦІЯ_4", а доменами - ІНФОРМАЦІЯ_4. Тобто, для позначення певного сайту використовується доменне ім'я, яке створюється за допомогою доменів різних рівнів.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім'я. Доменне ім'я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним ім'ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім'я у відповідному домені.

Суб'єктами правовідносин з реєстрації доменного імені є: реєстрант, реєстратор та адміністратор адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені:

реєстрант - особа, що бажає користуватися та розпоряджатися певним доменним іменем в публічному домені. Це і є особа, якій належить доменне ім'я, а отже і сайт, для позначення якого воно використовується;

реєстратор - суб'єкт господарювання, який надає реєстранту послуги, необхідні для технічного забезпечення делегування і функціонування доменного імені;

адміністратор - адміністратор публічного домену, в якому відбувається делегування.

Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, а отже, ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який використовує відповідне доменне ім'я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту.

Відповідач-3 стверджує, що доменне ім'я сайту http://ІНФОРМАЦІЯ_4/ не має ніякого відношення до назви або діяльності відповідача-3, а рівно, що відповідач-3 не є власником вказаного сайту.

Водночас, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, на підтвердження того, що саме відповідач-3 є власником сайту http://ІНФОРМАЦІЯ_4/, на якому був поширений спірний відеозапис, розміщений на відеохостінгу "YouTube". Так, відповідні дані про власника вказаного веб-сайта, надані адміністратором системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, позивачем суду не надані, в матеріалах справи відсутні, а в порядку ст. 38 ГПК України позивачем не витребовувались. Не надано відповідних доказів у суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує позицію скаржника, що в спірному випадку не потребує з'ясування питання, хто є власником відеохостінгу "YouTube, оскільки відповідно до положень Оглядового листа Вищого господарського суду України від 12.06.2014 року № 01-06/770/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Водночас, позивачем залишено поза увагою приписи абз. 13 пункту 5 наведеного Оглядового листа Вищого господарського суду України, в яких з посиланням на пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності і честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", Вищим господарським судом України зазначено, що якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

В спірному випадку саме власник сайту http://ІНФОРМАЦІЯ_4/, на якому було розміщено спірний відеозапис, створив технологічну можливість та умови для поширення спірної інформації, зокрема на відеохостінгу "YouTube" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3), а отже питання того, хто є власником сайту http://ІНФОРМАЦІЯ_4/, на якому був поширений спірний відеозапис, який в подальшому був розміщений на відеохостінгу "YouTube", входить до предмету доказування у даній справі, а отже, підлягав доведенню з боку позивача належними і допустимими доказами.

Позивач також стверджує, що спірна інформація у вигляді відеоролику була поширена на телебаченні, а саме на телеканалі відповідача-1 „5 Канал ТВ", оскільки випуски програми „Стоп корупції" транслюються на вказаному телеканалі, починаючи з 31.10.2015 року.

Проте, як вірно встановлено місцевим судом, позивач не подав жодних належних доказів того, що трансляція відеозапису проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", а саме "ІНФОРМАЦІЯ_2" відбулась на телеканалі відповідача-1 „5 Канал ТВ", зокрема, журналу обліку передач телеканалу, запису спірного випуску проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", акту фіксації, з якого б вбачалось, що трансляція вказаного випуску проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2" була здійснена саме відповідачем-1 на належному йому телеканалі у відповідні дату та час, тощо. Не надано відповідних доказів і суду апеляційної інстанції.

При цьому надана позивачем роздруківка з офіційного сайту відповідача-1 правомірно не прийнята судом у якості відповідного належного доказу, оскільки фактично містить лише інформацію щодо "STOP корупції"- "проекту журналістських розслідувань, який показує реальну картину корупційних схем та зловживань в цій області, та має на меті закрити всі шпарини для хабарництва, вибудовуючи дієвий план боротьби з корупцією. Це кваліфікована правова допомога для юристів…", при цьому зазначено: "Щосуботи о 20:00, щопонеділка та щовівторка о 22:15 на "5каналі" (http://www.5. ua/live/)", та фактично не свідчить про поширення (трансляцію) спірного відеозапису проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", а саме "ІНФОРМАЦІЯ_2" на телеканалі відповідача-1.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов'язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій).

У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому (ч. 2 ст. 48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення").

В матеріалах справи відсутній журнал обліку передач телеканалу відповідача-1, а позивачем такий доказ в порядку ст. 38 ГПК України не витребовувався.

Відповідно до частини 5 ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" на вимогу заявника телерадіоорганізація зобов'язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 наведеного Закону усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

Згідно з ч. 5 зазначеної вище статті, у разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

Як свідчать матеріали справи, позивач не скористався своїм правом відповідно до ч. 5 ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" та не звернувся до відповідача-1 з заявою про надання копії запису проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2", а саме "ІНФОРМАЦІЯ_2", який, за твердженням позивача, транслювався на телеканалі відповідача-1.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем, в порушення ст. ст. 33, 34 ГПК України, не доведено факт поширення саме відповідачами спірної інформації в мережі Інтернет за адресою посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 на відеохостингу "YouTube", а також поширення цієї інформації на телеканалі відповідача-1.

В свою чергу, оскільки суду не доведено, що мало місце поширення відповідачами спірної інформації, то не вбачається підстав для доведення при розгляді даної справи того, чи стосується поширена інформація позивача, чи є поширена спірної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності, а також, чи призвело поширення спірної інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", підставою для задоволення позову у справах зазначеної категорії є сукупність всіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. А отже, за відсутності однієї з наведених обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, через недоведеність позивачем факту поширення спірної інформації саме відповідачами відсутні усі обставини в сукупності, що становлять юридичний склад правопорушення, на яке посилається позивач, з огляду на що місцевим судом цілком законно відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять ділову репутацію „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" відомостей, викладених в відеозаписі проекту "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3) та про зобов'язання відповідачів спростувати вказану недостовірну інформацію в спосіб, за допомогою якого вона була поширена.

За наведених вище обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтовані, безпідставні та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу „Фонд адміністративне бюро ЛВВ" на рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року у справі № 910/12730/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року у справі № 910/12730/16 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам.

4. Справу № 910/12730/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков