РІШЕННЯ

16 травня 2017 рокуСправа № 921/503/16-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

розглянув матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Збаразької міської ради, вул. Б. Хмельницького, 4, м. Збараж, Збаразький район, Тернопільська область, 47302

про визнання недійсною додаткової угоди від 09.02.2015 року до договору оренди землі

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3, довіреність б/н від 10.06.2016р.

відповідача: Присяжнюк О.А., довіреність б/н від 10.10.2016р.

Встановив:

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін процесуальні права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 27, 81-1 ГПК України, роз'яснено.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Збаразької міської ради про визнання недійсною додаткової угоди від 09.02.2015 року до договору оренди землі.

Ухвалою суду від 23.08.2016 року порушено провадження у справі №921/503/16-г/4 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 22.09.2016 р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що додаткову угоду від 09.02.2015 р., якою внесено зміни до істотних умов договору оренди землі від 01.11.2008 р., зокрема щодо розміру орендної плати, ФОП ОСОБА_1, не підписувала та не укладала.

13.10.2016р. представник позивача через канцелярію суду подала клопотання № б/н від 13.10.2016р. про призначення судово-почеркознавчої експертизи, підтримане її представником і судовому засіданні, на вирішення якої поставити питання: "Чи дійсно підписувала ОСОБА_1 додаткову угоду від 09.02.2015 року до договору оренди землі, укладеного 01.11.2008 року?".

Представник відповідача в даному судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у поданому ним відзиві № 03-845/2.6 від 05.09.2016р. , зокрема з огляду на те, що позивачем спірну додаткову угоду про зміну орендної плати за земельну ділянку укладено та підписано, а подані нею (ФОП ОСОБА_1.) декларація у податкову інспекцію та листи до Збаразької міської ради підтверджують такий факт.

У судовому засіданні 13.10.2016р. представник відповідача проти вищезазначеного клопотання позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи не заперечив.

З метою визначення експертної установи для проведення судово-почеркознавчої експертизи, подання позивачем у справу (для огляду) оригіналу додаткової угоди та вільних зразків підписів ФОП ОСОБА_1, розгляд справи згідно ст. 77 ГПК України, відкладався на 03.11.2016р.

03.11.2016р. в судовому засіданні представник позивача підтримала клопотання № б/н від 13.10.2016р. про призначення судово-почеркознавчої експертизи, про що також не заперечував представник відповідача .

Крім того, в судовому засіданні нею подано клопотання б/н від 03.11.2016р. про долучення до матеріалів справи для проведення експертизи належним чином засвідчених копій документів згідно переліку.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 03.11.2016р. у справі №921/503/16-г/4 призначено судово-почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, у зв'язку з чим зупинено провадження у справі до її завершення.

13.12.2016р. відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2016р. подано клопотання б/н від 13.12.2016р. про долучення до матеріалів справи оригіналу додаткової угоди від 09.02.2015р. до договору оренди землі від 01.11.2008р. на 3 аркушах.

Враховуючи факт надіслання 21.02.2017р. Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку експертів № 882/883/16-22 від 09.02.2017р. разом із матеріалами справи № 921/503/16-г/4 згідно супровідного листа №882/883/16-22 від 14.02.2017р., господарським судом ухвалою від 11.05.2017р. поновлено провадження у справі № 921/503/16-г/4 та призначено її до розгляду на 25.11.2009р.

16.05.2017р. через канцелярію суду відповідачем подано додаткові обґрунтування заперечень на позов з урахуванням експертного висновку (вх. № 11034 від 16.05.2017р.), згідно яких щодо позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що одержаний Збаразькою міською радою підписаний один із двох наданих позивачу примірників додаткової угоди до договору оренди землі укладеного 01.11.2008р. засвідчує волевиявлення позивача на її укладення і жодних сумнівів у відповідача з приводу цього не виникало. Крім того, в подальшому позивач, врахувавши взяті на себе зобов'язання згідно умов додаткової угоди від 09.02.2015р., подав в Збаразьке відділенням Кременецькою ОДПІ податкову декларацію з плати за землю, в якій врахована вже нова нормативно грошова оцінка вищезгаданої земельної ділянки, а також неодноразово звертався до міської ради з проханням про зменшення суми орендної плати.

16.05.2017р. в судовому засіданні представником позивача подано письмові пояснення, у яких вона, з урахуванням висновку експерта від 09.02.2017р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, яким встановлено , що запис «ОСОБА_1» від імені орендаря у двох примірниках додаткової угоди від 09.02.2015р. виконано не ОСОБА_1, а іншою особою, вважає, що оспорювань додаткову угоду слід визнати недійсною за відсутності волевиявлення позивача на її укладення.

Представник відповідача в даному судовому засіданні щодо позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 77 ГПК України в судовому розгляд справи неодноразово відкладався та оголошувались перерви (востаннє до 16.05.2017р.) для надання можливості сторонам подати додаткові докази у справу.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін та додатково представлені ними докази, господарським судом встановлено таке:

- 01 листопада 2008 року між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, як орендарем, та Збаразькою міською радою Тернопільської області, в особі міського голови Бочарова М.Г., як орендодавцем, було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення строком на 49 років для комерційного використання (для будівництва та обслуговування торгового спортивно-оздоровчого комплексу), загальною площею 1,28га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_2. Вказаний договір відповідно до чинного законодавства було зареєстровано у Тернопільській філії ДЗК в м. Збараж 17.11.2008р. за №63.

При цьому, відповідно до умов п. 10 вищевказаного договору оренди, розмір орендної плати за користування даною земельною ділянкою вноситься орендарем у формі та розмірі 3% нормативної грошової оцінки ( яка складає 355552,9 грн), що становить 10666,59грн. в рік.

Вказана земельна ділянка на виконання умов Договору була передана в користування Орендарю на підставі Акту передачі-приймання земельної ділянки , що надається в оренду для комерційного використання на території Збаразької міської ради від 01.11.2008р., підписаного представниками сторін та засвідченому відтисками їх печаток.

Однак, позивачка наприкінці 2015р. отримала відомості про те, що 09 лютого 2015 року між відповідачем - Збаразькою міською радою, в особі діючого на даний час міського голови Полікровського P.C., як орендодавцем, та нею - ОСОБА_1, як орендарем, на виконання рішення сесії Збаразької міської ради №771 від 08.07.2014р. "Про затвердження нормативної грошової оцінки м. Збараж" укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.11.2008 року, якою змінено нормативну грошову оцінку землі, що становить 4794624 грн.

Листом №3682/10/1300 від 15.11.2016р. Збаразьке відділення Кременецької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області повідомило, що з огляду на внесені згідно додаткової угоди від 09.02.2015р зміни до договору оренди землі від 01.1 1.2008р., станом на 10.06.2016р. виникла заборгованість СПД ОСОБА_1 по орендній платі в розмірі 112817.45 грн. Вказана заборгованість виникла 02.03.2015р в сумі 7704,35 грн. та збільшувалася, починаючи з 30.03.2015р., відповідно до щомісячних нарахувань орендної плати згідно вищевказаного договору та додаткової угоди до договору.

З огляду на викладене, позивач у справі - ФОП ОСОБА_1, стверджує про те, що додаткової угоди від 09.02.2015р. до договору оренди землі від 01.11.2008р. не укладала, а відтак відсутнє її волевиявлення, як сторони правочину, на укладення вказаної додаткової угоди, тому, керуючись нормами ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, вона звернулася до господарського суду Тернопільської області з позовом про визнання додаткової угоди від 09.02.2015р. до договору оренди землі від 01.11.2008р. недійсною.

Оцінивши зібрані у справі докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним вимог та відповідачем в підтвердження його заперечень, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, а також з урахуванням висновку Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 520/15-22/19185/15-42 від 12.10.2016р., суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке:

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

При цьому слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Абзацом першим п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р. визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до матеріалів справи предметом спору в даній справі є визнання недійсною додаткової угоди від 09.02.2015р. до договору оренди землі від 01.11.2008р., укладеного між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, як орендарем, та Збаразькою міською радою Тернопільської області, як орендодавцем.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на той факт, що оспорюваний ним правочин підписано невідомою особою, а відтак відсутні підстави вважати його укладеним, проте дане твердження заперечувалось представником відповідача в судових засіданнях та у поданих ним письмових запереченнях на позов.

З огляду на виявлені в процесі розгляду спору розбіжності між сторонами щодо факту підписання додаткової угоди від 09.02.2015р. саме позивачем у справі, з метою ідентифікації підпису ФОП ОСОБА_1, проставленого на додатковій угоді від 09.02.2015 року до договору оренди землі, укладеному 01.11.2008 року, ухвалою суду від 03.11.2016р. у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Чи дійсно підписувала ОСОБА_1 додаткову угоду від 09.02.2015 року до договору оренди землі, укладеного 01.11.2008 року?».

Згідно експертного висновку №882/883/16-22 від 09.02.2017р. експертом за результатами проведених досліджень встановлено наступне:

- способи технічного відтворення записів «ОСОБА_1» у наданих на дослідження двох примірниках додаткової угоди від 09.02.2015р. до договору оренди землі , укладеного 01.11.2008р. та у двох примірниках «Розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку...» не застосовувались. Ці записи виконано рукописним способом, без попередньої технічної підготовки;

- записи «ОСОБА_1» від імені орендаря у двох примірниках додаткової угоди від 09.02.2015р. до договору оренди землі , укладеного 01.11.2008р. та у двох примірниках «Розрахунку розміру орендної плати…», у рядку «Озн. ОСОБА_1.» виконано не ОСОБА_1, а іншою особою.

Господарський суд, перевіривши дотичність результатів експертного висновку до даної господарської справи, тобто його взаємозв'язок з предметом доказування та іншими обставинами справи, встановлення яких необхідне для правильного та об'єктивного вирішення спору по суті, дійшов висновку, що встановлений експертом факт підписання оспорюваного правочину не ОСОБА_1, а іншою особою виконано, є взаємопов'язаний з предметом позову у даній справі, а зроблений експертом висновок з цього приводу дозволить суду встановити та довести його .

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Матеріали справи не містять, а відповідачем не подано доказів підписання додаткової угоди від 09.02.2015р. особою, що уповноважена на вчинення таких дій позивачем у справі - ФОП ОСОБА_1, на що він звертає увагу суду у додаткових обґрунтуваннях заперечень на позов від 16.05.2017р.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до положень вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст. 34 ГПК України. Згідно із приписами вказаної норми, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

І оскільки в процесі розгляду справи встановлено факт підписання додаткової угоди від 09.02.2015р. до договору оренди землі, укладеного 01.11.2008р., невстановленою особою, а не позивачем у справі - ФОП ОСОБА_1, що підтверджується зібраними у справі доказами, а також експертним висновком №882/883/16-22 від 09.02.2017р., тому суд дійшов висновку, про відсутність волевиявлення учасника правочину на його укладення, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, а відтак оспорюваний позивачем правочин слід визнати недійсним в порядку ст. 215 ЦК України з моменту укладення.

Твердження відповідача про те, що позивач, з урахуванням взятих на себе зобов'язань згідно додаткової угоди від 09.02.2015р. щодо зміни розміру орендної плати, подав в Збаразьке відділенням Кременецькою ОДПІ податкову декларацію з плати за землю, в якій врахована вже нова нормативно грошова оцінка вищезгаданої земельної ділянки, а також неодноразово звертався до міської ради з проханням про зменшення суми орендної плати, що свідчить про вчинення ним дій, спрямованих на виконання умов оспорюваного правочину як такого, що відбувся, судом оцінюються критично та не приймаються до уваги з огляду на те, що зі змісту долучених до справи матеріалів переписки між ФОП ОСОБА_1 та Збаразькою міською радою неможливо дійти висновку про те, що вона (переписка) стосується розміру орендної плати, зміненого саме на підставі додаткової угоди від 09.02.2015р.

Судові витрати (сума судового збору та сума, яка підлягає сплаті за проведення судової експертизи), у відповідності з вимогами ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 09.02.2015р. до договору оренди землі від 01.11.2008р., укладеного між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, як орендарем, та Збаразькою міською радою Тернопільської області, як орендодавцем, зареєстровано у Тернопільській філії ДЗК в м. Збараж 17.11.2008 за №63.

3. Стягнути з Збаразької міської ради (вул. Б. Хмельницького, 4, м. Збараж, Збаразький район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 04058404) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1) - 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. в повернення сплаченого судового збору та 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 19.05.2017 р.

Суддя Н.М. Бурда