РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2017Справа №910/4410/17

за позовом Громадської організації "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк"

до Національного банку України та

Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про визнання договору недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники:

від позивача: Бадаліс Р.В. - керівник;

Шепотько О.А. - представник за довіреністю б/н від 04.04.2017;

Василенко Ю.В. - представник за довіреністю б/н від 15.04.2017;

від відповідача 1: Кузьменко Ю.С. - представник за довіреністю № 18-0009/60158

від 19.07.2016;

Бакун С.С. - представник за довіреністю № 18-0011/16518 від 02.03.2017;

від відповідача 2: Таболін О.С. - представник за довіреністю б/н від 08.02.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.03.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Громадської організації "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк" з вимогами до Національного банку України та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що укладений між відповідачами договір застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП є таким, що порушує вимоги законодавства та права вкладників. Так, у зв'язку з укладанням вказаного договору, відповідач 1 вправі позачергово задовольнити свої кредиторські вимоги, що має наслідком порушення прав вкладників як кредиторів 4 черги відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки розмір коштів, що будуть відшкодовані вкладникам змінюється. При цьому, серед підстав недійсності даного договору, позивач зазначає, що останній є змішаним договором (визначає умови застави та відчуження прав на нерухомість (іпотеку), який укладений у простій письмові формі, тоді-як в силу ст. 18 Закону України «Про іпотеку» підлягає нотаріальному посвідченню; договір застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП не містить погоджених істотних умов такого договору щодо предмету застави; предмет застави за договором не відповідає вимогам постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2014 №91, оскільки заборгованість за кредитними портфелями інших банків на дату взяття їх банком на баланс кваліфікувалася як проблемна чи безнадійна. За наведених обставин позивач на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України просить суд визнати недійсним договір застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП, укладений між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4410/17; розгляд справи призначено на 11.04.2017.

10.04.2017 відділом діловодства суду отримано від відповідача 1 клопотання про припинення провадження у справі з підстав, що позивач звернувся до суду з позовом не у власних інтересах як юридичної особи, а в інтересах невизначеного кола осіб і без жодного відношення до правовідносин, що виникли з договору застави. З наведених обставин, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено права однієї особи звертатись до господарського суду з позовними вимогами в інтересах іншої особи, відповідач 1 просить суд припинити провадження у справі.

У судовому засіданні 11.04.2017 представник відповідача 2 подав документи, які суд долучив до матеріалів справи, а представник відповідача 1 - відзив на позов із викладеними запереченнями проти позову з підстав відсутності порушень права позивача; необґрунтованості тверджень про недотримання умови щодо форми правочину, оскільки предметом оспорюваного договору є майнові права за кредитними договорами, а отже сторонами було дотримано вимоги щодо форми договору, що чітко викладені у ст. 13 Закону України «Про заставу»; сторонами погоджено усі істотні умови щодо змісту договору (п. 1.1., п. 1.3., додаток №1 до договору), тоді-як погодження відповідачем 1 реєстру укладених банком-позичальником кредитних договорів з юридичними чи фізичними особами не є необхідним, оскільки правомочності щодо оформлення і підписання відповідного реєстру згідно з Положенням про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності належать банку-позичальнику. За наведених обставин, відповідач 1 просить суд відмовити в позові.

Представник позивача у судовому засіданні 11.04.2017 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення із документами, поданими відповідачами у судовому засіданні.

Суд задовольнив клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим судом оголошено перерву до 24.04.2017. Розгляд клопотання про припинення провадження у справі відкладено до наступного судового засідання.

21.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких позивач вказує, що станом на дату створення позивача договір застави від 04.03.2014 №08/ЗМП діяв та його положення впливають на права та обов'язки сторін; позивачу як заінтересованій особі надано право заперечувати дійсність договору та вимагати визнання його недійсним незалежно від того, чи є він стороною договору; договір застави від 04.03.2014 №08/ЗМП є змішаним договором, що передбачає зокрема умови щодо відчуження прав на іпотеку, а отже на умови даного договору поширює свою діє Закон України «Про іпотеку».

21.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого позивач просить суд витребувати у відповідачів 1 та 2 оригінали та засвідчені належним чином копії: перших та останніх сторінок додатку №1 до договору застави від 04.03.2014 №08/ЗМП та всіх інших додатків до даного договору; інформацію, чи передавались в заставу за договором застави від 04.03.2014 №08/ЗМП майнові права за кредитними договорами, які відповідач 2 набув шляхом прийняття в обслуговування кредитних портфелів інших банків.

21.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на клопотання про припинення провадження у справі, згідно з якими позивач зазначає, що згідно з п. 2.4. статуту позивача він вправі представляти та захищати права та законні інтереси своїх членів в органах державної влади, судах будь-якої юрисдикції тощо, у зв'язку з чим позивач вважає безпідставними доводи відповідача 1 про необхідність припинення провадження у справі.

У судовому засіданні представник відповідача 2 подав документи, які суд долучив до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Розглянувши клопотання про витребування доказів, суд відмовляє в його задоволенні з тих підстав, що ухвалою Господарського суду України від 28.03.2017 про порушення провадження у справі зобов'язано відповідачів надати суду: копію договору застави майнових прав № 08/ЗМП від 04.03.2014, укладеного між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", з усіма додатками та додатковими угодами до нього. Так, копію договору застави майнових прав № 08/ЗМП від 04.03.2014 з додатковими угодами, а також витягу з додатку до договору застави було подано відповідачем 2 у судовому засіданні 11.04.2017 та 24.04.2017. При цьому, щодо вимог про витребування інформації, чи передавались у заставу за договором застави від 04.03.2014 №08/ЗМП майнові права за кредитними договорами, які відповідач 2 набув шляхом прийняття в обслуговування кредитних портфелів інших банків, суд зазначає, що суд самостійно встановлює обставини, що входять до предмету доказування у справі, при цьому, позивачем не доведено, що документи, які просить витребувати позивач, встановлять обставини, що входять до предмету доказування у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 24.04.2017 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення із документами, поданими представниками відповідачів.

Суд задовольнив клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву 19.05.2017.

18.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення щодо невідповідності умов договору застави майнових прав вимогам постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2014 №91.

19.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що з метою дослідження обставин щодо відповідності договору застави майнових прав № 08/ЗМП від 04.03.2014 вимогам законодавства, дослідженню підлягають вимоги, встановлені Положенням про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 24.02.2014 №91.

19.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи з тих підстав, що справа є складною за суб'єктним складом та суспільною значущістю.

Представником позивача у судовому засіданні 19.05.2017 подано клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дане клопотання судом задоволено.

Розглянувши клопотання про призначення колегіального розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яка справа, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Суд зазначає, що призначення колегіального розгляду спору є виключно правом суду, що реалізовується на розсуд суду, при позивачем не доведено наявності прямо передбачених у ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України підстав для колегіального розгляду даного спору, тоді-як доводи про особливий суб'єктний склад та суспільну значущість не підтверджують обставин щодо складності самого спору справі, у зв'язку з чим у задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

Представником позивача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з поданими документами. Дане клопотання задоволено, у зв'язку з чим судом оголошено перерву до 19.05.2017 о 15 год. 30 хв.

19.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що позивач позбавлений можливості надати додаткові письмові пояснення по справі з урахуванням поданого відповідачем 2 відзиву. Також позивачем подано клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів з підстав подання відповідачем 2 відзиву на позов лише 19.05.2017, а також зверненням до відповідача 2 з запитом від 05.05.2017 щодо надання інформації стосовно договорів, борг за якими не погашався протягом 4-6 років з дня направлення запиту.

У судове засідання 19.05.2017 з'явились представники сторін. Позивач підтримав клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи.

Згідно із частиною 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано винятковості випадку щодо необхідності продовження строку розгляду спору у справі, так само як не обґрунтовано належним чином наявності передбачених ст. 77 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, оскільки судом надано час для ознайомлення з поданим відповідачем 2 відзивом та подання відповідних пояснень; позивачем не надано належних обґрунтувань стосовно того, які обставини можуть підтвердити зазначені у запиті позивача від 05.05.2017 відомості, тоді-як необхідність у поданні таких відомостей судом не вбачається, враховуючи, що суд самостійно визначає обставини, які входять до предмету доказування у справі із урахуванням предмету і підстав позову.

За наведених обставин, в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи судом відмовлено.

У судовому засіданні 19.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (позичальник, відповідач 2) та Національним банком України (кредитор, відповідач 1) укладено кредитний договір №08, за яким кредитор надав позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі ,88 грн. на строк з 03.04.2014 до 10.06.2015 включно. Розмір процентної ставки з 15.04.2014 встановлюється на рівні 19,5% річних (п. 1.1. в редакції додаткового договору №2 від 15.04.2014 та додаткового договору №3 від 02.03.2015) (копія договору та додаткових договорів подана відповідачем-1 11.04.2017 та відповідачем-2 11.04.2017).

Пунктом 1.8. кредитного договору встановлено, що забезпеченням за ним виступають майнові права за укладеними позичальником кредитними договорами з юридичними та фізичними особами на загальну суму ,26 грн. згідно з реєстром, який є додатком до договору застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП.

Судом встановлено, що 04.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодавець, відповідач 2) та Національним банком України (заставодержатель, відповідач 1) укладено договір застави майнових прав №08/ЗМП, предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними та фізичними особами, перелік яких визначений в додатку №1 до договору (боржники), що є його невід'ємною частиною. Станом на 04.03.2014 заборгованість за кредитними договорами становить ,96 грн. Зобов'язання, що випливають з укладених кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо (копія договору долучена до позову, а також подана відповідачем-1 11.04.2017 та відповідачем-2 11.04.2017).

Надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають та/або випливатимуть з кредитного договору, укладеного 04.03.2014 №08 між заставодавцем та заставодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів та змін до них в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі, щодо повернення заставодавцем заставодержателю заборгованості за кредитом у сумі, на умовах та в строки, визначені кредитним договорм; сплати заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 19,5% річних в порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання заставодавцем інших зобов'язань, передбачених кредитним договором, в повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), у тому числі зобов'язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів) та відшкодування збитків (п. 1.3. договору застави майнових прав у редакції додаткового договору №1 від 15.04.2014 та додаткового договору №2 від 02.03.2015).

Судом встановлено, що відповідачами було погоджено додаток до договору застави майнових прав №08/ЗМП від 04.03.2014 щодо об'єктів майнових прав, переданих в заставу за цим договором (витяг з додатку подано відповідачем-2 24.04.2017). При цьому, відповідно до поданих 24.04.2017 пояснень відповідача 2, останній зазначив, що додаток, який містить список майнових прав, які передаються в заставу, складається з 17 томів, прошитих на 4741 аркушах та 795314 об'єктів майнових прав 1категорії якості, переданих у заставу, а також 1 тому прошитих 259 аркушів та 34391 об'єкту майнових прав 2 категорії якості, переданих у заставу, у зв'язку з чим відповідачем 2 надано першу, другу, третю та останню сторінки відповідних додатків з кожного тому.

Дослідивши зміст договору застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором застави.

За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. 576 Цивільного кодексу України).

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що укладений між відповідачами договір застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП є таким, що порушує вимоги законодавства та права вкладників. Так, у зв'язку з укладанням вказаного договору, відповідач 1 вправі позачергово задовольнити свої кредиторські вимоги, що має наслідком порушення прав вкладників як кредиторів 4 черги відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки розмір коштів, що будуть відшкодовані вкладникам змінюється. При цьому, серед підстав недійсності даного договору, позивач зазначає, що останній є змішаним договором (визначає умови застави та відчуження прав на нерухомість (іпотеку), який укладений у простій письмові формі, тоді-як в силу ст. 18 Закону України «Про іпотеку» підлягає нотаріальному посвідченню; договір застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП не містить погоджених істотних умов такого договору щодо предмету застави; предмет застави за договором не відповідає вимогам постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2014 №91, оскільки заборгованість за кредитними портфелями інших банків на дату взяття їх банком на баланс кваліфікувалася як проблемна чи безнадійна. За наведених обставин позивач на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України просить суд визнати недійсним договір застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП, укладений між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено права однієї особи звертатися до господарського суду з позовними вимогами в інтересах іншої особи; в разі такого звернення в прийнятті позовної заяви слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що: позов подано в інтересах позивача іншими, крім органів прокуратури, юридичними особами, державними або іншими органами (стаття 2 ГПК) (пункт 1 частини першої статті 62 ГПК) (п. 4.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18).

Таким чином, у випадку встановлення судом під час розгляду справи, що позов подано в інтересах позивача (конкретної особи/конкретних осіб) іншими, крім органів прокуратури, юридичними особами, державними або іншими органами, провадження у справі підлягає припиненню.

Судом встановлено, що 30.10.2015 Громадській організації «Спілка вкладників АТ «Дельта Банк» (позивач) видано свідоцтво про реєстрацію громадського об'єднання як громадської організації чи громадської спілки №1449694 (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №0057036 від 16.11.2015).

Правові та організаційні засади діяльності громадських організацій визначені в Законі України «Про громадські об'єднання». Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (ч.3 ст. 1 Закону).

Відповідно ст. 2 Закону України «Про громадські об'єднання» громадське об'єднання зі статусом юридичної особи має право бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства (п.1 ч.2).

Згідно з п.2.1 ст. 2 статуту позивача громадська організація створюється з метою об'єднання зусиль заінтересованих осіб, зокрема, для наступних цілей: 1) захист прав і інтересів вкладників та кредиторів АТ «Дельта Банк» на стадії його ліквідації.

Відповідно п.2.2. ст. 2 статуту позивача завданнями Громадської організації є. зокрема, представництво та захист прав та законних інтересів вкладників та кредиторів АТ «Дельта Банк» в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, громадських об'єднаннях, судах будь-якої юрисдикції та інстанції, в установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у рішенні від 28.11.2013 року №12-рп/2013 зазначив, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено її статутними документами та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Викладені у рішенні Конституційного Суду України від 28.11.2013 року №12-рп/2013 висновки дають підстави вважати, що для представництва громадською організацією інтересів іншої (-их) особи (осіб) (по суті, конкретної особи або конкретних осіб) необхідна одночасна наявність двох елементів:

наявність спеціального закону (що регулює відповідні правовідносини, з приводу яких існує спір), що визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб;

наявність у статутних документах повноважень громадської організації на захист в суді інтересів інших осіб.

В той же час, суд зазначає, що будь-яких спеціальних норм, які би надавали громадським організаціям здійснювати представництво інтересів вкладників (кредиторів) банку, що ліквідується, чинне законодавство України не містить.

Як вбачається з позову, Громадська організація «Спілка вкладників АТ «Дельта Банк» не обґрунтовує свої позовні вимоги саме здійсненням представництва в суді/захистом прав та інтересів інших конкретних осіб (іншої конкретної особи), тобто не визначає чіткого переліку вкладників, в інтересах яких звертається, а навпаки, вказує на наявність підстав для захисту інтересів самої організації як такої, що захищає невизначене коло вкладників банку.

За наведених обставин, оскільки позов у даній справі подано самим позивачем - громадською організацією «Спілка вкладників АТ «Дельта Банк», що відповідно до своєї статутної діяльності захищає інтереси вкладників та кредиторів АТ «Дельта Банк» загалом, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовує свої вимоги порушенням прав/інтересів необмеженого кола осіб (вкладників та кредиторів відповідача 2), а не прав/інтересів конкретного вкладника.

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави вважати, що у даному випадку наявні відносини щодо представництва позивачем інтересів конкретного вкладника (кредитора)/конкретних вкладників (кредиторів), а тому з урахуванням, що позов у даній справі подано самим позивачем - громадською організацією «Спілка вкладників АТ «Дельта Банк» на виконання цілей статутної діяльності, а отже, опосередковано і у власних інтересах, оскільки діяльність позивача, власне, спрямована на захист прав і інтересів вкладників та кредиторів АТ «Дельта Банк» на стадії його ліквідації, суд дійшов висновку, що даний спір є підвідомчим господарським судам, у зв'язку з чим у задоволенні клопотання відповідача 1 про припинення провадження у справі, поданого 10.04.2017, судом відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11).

Так, суд наголошує на тому, що позивач стороною оспорюваного ним правочину (договору застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП, укладеного між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк") не є.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Суд зазначає, що договір застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП, укладений між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", встановлює права і обов'язки саме зазначених осіб.

Так, в обґрунтування порушення прав при поданні даного позову про визнання недійсним договору застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП, позивач зазначає, що , у зв'язку з укладанням вказаного договору, відповідач 1 вправі позачергово задовольнити свої кредиторські вимоги, що має наслідком порушення прав вкладників як кредиторів 4 черги відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки розмір коштів, що будуть відшкодовані вкладникам, змінюється.

Так, як встановлено судом, згідно з п.2.1 ст. 2 статуту позивача громадська організація створюється з метою об'єднання зусиль заінтересованих осіб, зокрема, для наступних цілей: 1) захист прав і інтересів вкладників та кредиторів АТ «Дельта Банк» на стадії його ліквідації.

Як встановлено судом, відповідно п.2.2. ст. 2 статуту позивача завданнями Громадської організації є. зокрема, представництво та захист прав та законних інтересів вкладників та кредиторів АТ «Дельта Банк» в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, громадських об'єднаннях, судах будь-якої юрисдикції та інстанції, в установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності.

В той же час, як встановлено судом, будь-яких спеціальних норм, які би надавали громадським організаціям здійснювати представництво інтересів вкладників (кредиторів) банку, що ліквідується, чинне законодавство України не містить.

Відтак, виступаючи самостійно у правовому статусі позивача та зазначаючи про порушення прав вкладників відповідача 2 загалом (вцілому), Громадська організація "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк" не довела, яким чином укладення відповідачами договору застави майнових прав порушує права саме громадської організації, яка стороною оспорюваного нею договору не є, тоді-як доводи про порушення прав вкладників відповідача 2 можуть лише свідчити про так-зване опосередковане порушення прав позивача, з огляду на статутні цілі та завдання його діяльності як громадської організації, однак таке опосередковане порушення в будь-якому разі не вважається порушенням прав позивача в розумінні ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, тобто у даному разі відсутнє безпосереднє порушення прав чи інтересів позивача як громадської організації.

Крім того, доводи про порушення прав вкладників (кредиторів) у зв'язку з укладанням вказаного договору у межах даної справи судом не приймаються як належне обґрунтування порушення прав та законних інтересів саме Громадської організації "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк" - позивача з тих підстав, що кожен з вкладників, власне, не позбавлений можливості звернутись з відповідним позовом до суду, тоді-як позов у даній справі подано саме Громадською організацією "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк", яка і повинна довести порушення своїх власних прав та законних інтересів.

При цьому, суд наголошує на тому, що, як встановлено судом, 30.10.2015 Громадській організації «Спілка вкладників АТ «Дельта Банк» (позивач) видано свідоцтво про реєстрацію громадського об'єднання як громадської організації чи громадської спілки №1449694 (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №0057036 від 16.11.2015), тоді-як спірний договір укладено 04.03.2014, тобто раніше моменту реєстрації позивача, що, відповідно, виключає можливість порушення прав такої особи у момент укладання договору застави майнових прав та в будь-якому разі не може свідчити про наявність у позивача саме охоронюваного законом інтересу щодо предмету спору в розумінні ст. 1 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на недоведення позивачем порушення його прав, доводи останнього про порушенням вимог законодавства при укладенні договору застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", судом не досліджуються на предмет наявності у зв'язку з такими доводами підстав для визнання договору недійсним.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За наведених обставин, у зв'язку з недоведеністю існування порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача щодо предмету спору, вимоги Громадської організації "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк" до Національного банку України та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання договору застави майнових прав від 04.03.2014 №08/ЗМП недійсним не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку відмовою в позові, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 24.05.2017

Суддя І.М. Отрош