РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа №910/5926/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «МАЯК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТСФЕРА»

про стягнення 129 951,44 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гопкало О.В. - по дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Завод «МАЯК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТСФЕРА» про стягнення 129 951,44 грн.

Ухвалою суду від 11.04.2017р. порушено провадження у справі №910/5926/17, розгляд справи призначено на 26.04.2017р.

Представником позивача 20.04.2017р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача в судове засідання 26.04.2017р. не з'явився, проте, 25.04.2017р. через відділ діловодства суду подав заяву про часткову оплату боргу та клопотання про відкладення розгляду справи, яке було розглянуто та задоволено судом.

Ухвалою від 26.04.2017р. розгляд справи було відкладено на 22.05.2017р.

22.05.2017р. через відділ діловодства суду представником заявника було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача у судове засідання 22.05.2017р. не з'явився, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання 22.05.2017р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 22.05.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Завод Маяк» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТСФЕРА» (орендар) було укладено договір №373 оренди нерухомого майна, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення.

Відповідно до п.1.2 договору №373 від 01.02.2016р. нежитлове приміщення, в якому розташовано об'єкт оренди, знаходиться за адресою: м.Київ, Московський проспект, 20-А, корпус 20, поверх 1, згідно плану приміщення (додаток №1).

У п.1.3 договору №373 від 01.02.2016р. вказано, що загальна площа об'єкта оренди становить 1130 кв.м.

За умовами п.1.4 укладеного між сторонами правочину майно передається в оренду з метою розміщення: складу - 930 кв.м; виробництва - 200 кв.м.

Вартість майна, визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 14.01.2016р., виконаним суб'єктом оціночної діяльності (копія звіту про оцінку майна - додаток №2), та становить 35153 грн. за кв.м. (п.1.5 договору №373 від 01.02.2016р.).

Згідно п.1.6 договору №373 від 01.02.2016р. стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання орендованого майна, що додається до договору та є його невід'ємною частиною.

Зі змісту п.2.1 вказаного правочину вбачається, що орендар вступає в строкове платне користування майном з дати підписання сторонами акту приймання-передавання майна, який підписується сторонами у строк до десяти календарних днів з дати підписання цього договору та є його невід'ємною частиною.

Пунктом 3.1 договору №373 від 01.02.2016р. передбачено, що плата за базовий місяць оренди становить 50 846 грн. (з урахуванням податку на додану вартість).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корекції орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, що визначається Державною службою статистики України. У разі якщо індекс інфляції становить менше 100%, розмір орендної плати за користування майном коригуванню не підлягає (п.3.3 договору №373 від 01.02.2016р.).

У відповідності до п.3.5 договору №373 від 01.02.2016р. оплата здійснюється щомісячно незалежно від результатів господарської діяльності орендаря протягом п'яти банківських днів від дня отримання рахунків та не пізніше 15-го числа поточного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця.

У п.5.2 договору №373 від 01.02.2016р. передбачено обов'язок орендаря своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за оренду майна.

Зі змісту п.п.10.1, 10.2 укладеного між сторонами правочину вбачається, що даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2016р. включно - в частині оренди (користування майном), а в частині повернення майна, проведення розрахунків - до повного їх виконання. Даний договір може бути пролонгований на визначений сторонами термін шляхом підписання додаткової угоди.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №373 від 01.02.2016р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з оренди нерухомого майна.

Як свідчать матеріали справи, 01.02.2016р. орендодавцем було передано, а орендарем прийнято нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м.Київ, Московський проспект, 20-А, корпус 20, поверх 1, площею 200 кв.м під виробництво; площею 640 кв.м та площею 290 кв.м. під склад, про що контрагентами складено та підписано акт приймання-передачі майна в оренду.

У додатку №3 до договору №373 від 01.02.2016р. контрагентами погоджено розрахунок розміру орендної плати.

Додатковою угодою №2 від 01.01.2017р. сторонами досягнуто згоди, в тому числі щодо внесення змін до умов договору №373 від 01.02.2016р. в частині строку його дії. Зокрема, погоджено, що правочин діє до 31.12.2017р. включно - в частині оренди (користування майном), а в частині повернення майна, проведення розрахунків - до повного їх виконання.

Одночасно, вказаною додатковою угодою визначено, що розмір орендної плати за базовий місяць оренди становить 56630 грн.

За користування об'єктом оренди у лютому та березні 2017р. орендодавцем з урахування коригування на індекс інфляції було нараховано оренду платну на загальну суму 114392,65 грн., з яких за лютий 2017р. - 57139,67 грн. та за березень 2017р. - 57252,94 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, враховуючи наведене вище, виходячи з умов договору №373 від 01.02.2016р., суд дійшов висновку, що строк внесення орендної плати за лютий-березень 2017р., настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТСФЕРА» орендну плату за лютий-березень 2017р. сплачено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 114 392,65 грн., що і стало підставою для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представником відповідача наголошено, що орендарем було частково погашено суму боргу, на підтвердження чого представлено до матеріалів справи платіжне доручення №865 від 31.03.2017р.

Проте, вказане платіжне доручення не приймається господарським судом в якості погашення спірної заборгованості. При цьому, суд звертає увагу відповідача на наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Як вбачається зі змісту платіжного доручення №865 від 31.03.2017р., призначенням платежу за останнім є сплата за оренду приміщення за грудень 2016р. згідно договору №373 від 01.02.2016р., тоді як в межах розглядуваної справи заявником заявлено до стягнення заборгованість з внесення орендної плати за лютий-березень 2017р.

За приписами п.1.4 Постанови №174 від 01.06.2011р. Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в України» безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Разом з тим, п.1.3 Постанови №174 від 01.06.2011р. Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в України» передбачено, що касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Крім того, як зазначено в п.2.9 вказаної вище Постанови, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити

найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення).

Відповідно до положень Постанови №22 від 21.01.2004р. Національного банку України «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» банк має право здійснити переказ кожної суми за окремими розрахунковими документами з обов'язковим зазначенням у реквізиті «Призначення платежу» інформації, зазначеної платником у реквізитах «Платник» та «Призначення платежу» документа на переказ готівки. У платіжних дорученнях, меморіальних ордерах та платіжних вимогах-дорученнях вказаний реквізит заповнюється з урахуванням вимог, встановлених главою 3 даної інструкції.

Одночасно, відповідно до п.3.8. вказаної Інструкції Національного банку України реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів звернення відповідача до банківських установ чи позивача з повідомленнями про зміну призначення платежу матеріали справи також не містять.

За таких обставин, суд не приймає платіжне доручення №865 від 31.03.2017р. в якості належного доказу часткового погашення відповідачем спірної заборгованості.

Одночасно, як вказувалось вище, позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу в розмірі 114 392,65 грн., проте, здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку, судом встановлено, що останній містить арифметичну помилку, оскільки заборгованість за лютий 2017р. становить 51139,67 грн., а за березень 2017р. - 57 252,94 грн., що загалом становить 114 392,61 грн.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на допущену заявником арифметичну помилку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Завод «МАЯК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТСФЕРА» в частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 114392,61 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення пені в розмірі 2631,38 грн., штрафу в сумі 11439,26 грн., 3% річних в сумі 281,93 грн. та інфляційних втрат в сумі 1206,22 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За умовами п.9.6 договору №373 від 01.02.2016р. за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві неустойку - пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості, а у випадку прострочення виконання більше, ніж на 30 календарних днів - штраф в розмірі 10% від загальної суми боргу за кожен день прострочення.

З огляду на порушення орендарем строків внесення орендних платежів заявником було нараховано та заявлено до стягнення пеню на загальну суму 2631,38 грн., з яких за період з 16.02.2017р. по 31.03.2017р. (заборгованість за лютий 2017р.) в сумі 1928,66 грн. та за період з 16.03.2017р. по 31.03.2017р. (заборгованість за березень 2017р.) в сумі 702,72 грн.

Одночасно, враховуючи, що порушення орендодавцем строків сплати орендних платежів перевищило 30 календарних днів, позивачем також було нараховано штраф в сумі 11 439,26 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань з внесення орендних платежів за лютий-березень 2017р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 281,93 грн., з яких за період з 16.02.2017р. по 31.03.2017р. (заборгованість за лютий 2017р.) в сумі 206,64 грн. та за період з 16.03.2017р. по 31.03.2017р. (заборгованість за березень 2017р.) в сумі 75,29 грн.

Одночасно, за період з 16.02.2017р. по 31.03.2017р. (заборгованість за лютий 2017р.) позивачем також нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 1206,22 грн.

Після здійснення перевірки наведеного заявником розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Одночасно, при здійсненні розрахунку судового збору, який слід стягнути з відповідача, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 0,04 грн., судом встановлено, що сума судового збору вирахувана пропорційно задоволених вимог дорівнює сплаченій при подачі позову до суду.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТСФЕРА» (04053, м.Київ, провулок Бехтерівський, буд.4А, офіс 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Завод «МАЯК» (04073, м.Київ, Московський проспект, будинок 8, ) основний борг в сумі 114 392,61 грн., пеню в розмірі 2631,38 грн., штраф в сумі 11439,26 грн., 3% річних в сумі 281,93 грн., інфляційні втрати в розмірі 1206,22 грн. та судовий збір в розмірі 1949,27 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.05.2017р.

Суддя Спичак О.М.