ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа № 922/551/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№1316Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 03.04.2017 року у справі №922/551/17,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка, Харківської області

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00007761 від 17.06.2013 р. у розмірі 3391,58 грн., збитків у розмірі 154195,22 грн., пені у розмірі 169,11 грн., 3% річних у розмірі 196,53 грн., інфляційних втрат у розмірі 1905,29 грн. (що разом становить 159857,73 грн.). Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.04.2017 року по справі №922/551/17 (суддя Лаврова Л.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00007761 від 17.06.2013 р. у розмірі 3391,58 грн., пені у розмірі 169,11 грн., 3% річних у розмірі 196,53 грн., інфляційних втрат у розмірі 1694,33 грн. та 81,77 грн. судового збору.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати в частині відмови у стягненні збитків у розмірі 41680,47 грн., ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" збитки в розмірі 154195,22 грн., в іншій частині залишити рішення без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.05.2017 року.

У судове засідання, яке відбулось 22.05.2017 року, представники сторін не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" і його представником (т.2 , а.с. 17) та повернутою на адресу суду копією ухвали з поштовим відправлення у зв'язку з не запитом (т.2, а.с.18-21).

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, який в межах пункту 3.9.1 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначив, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка сторін не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (Позивач) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю ПОСТМАН (Відповідач) Договір про фінансовий лізинг №00007761 від 17.06.2013 року (Договір), відповідно до якого Позивач зобовязався передати у розпорядження Відповідача транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZDX137518, двигун № НОМЕР_1 (ОСОБА_1 лізингу), а Відповідач зобовязався прийняти ОСОБА_1 лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), що становить невідємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 19 078,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5 723,40 доларів США.

Додатковою угодою №1/1 від 17.06.2013 року до Договору про фінансовий лізинг № 00007759 від 17.06.2013 року строк дії договору продовжено до 84 місяців, складено та погоджено сторонами новий Графік погашення кредиту (Графік погашення).

На виконання умов вищезазначеного Договору, позивач передав відповідачу ОСОБА_1 лізингу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом прийому-передачі від 27.06.2013 р.

У відповідності до пункту 3.2. Умов, Порше Лізинг Україна придбаває ОСОБА_1 лізингу (отримує право власності на ОСОБА_1 лізингу) та передає Лізингоодержувачу ОСОБА_1 лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цих Умов.

Строк лізингу за цим Договором визначається у Договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання Акта приймання - передачі Лізингоодержувачем об'єкта лізингу (п.п.12.1, 12.2 Договору).

Пунктом 4.1. ОСОБА_2 встановлено, що Порше Лізинг Україна зберігає за собою право власності на ОСОБА_1 лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію ОСОБА_1 лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей ОСОБА_2 та вимагати повернення ОСОБА_1 лізингу, як зазначено в цьому ОСОБА_2).

Відповідно до пункту 6.1. Умов Відповідач зобов'язався щомісяця виплачувати Позивачу лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) (далі - Графік), що являє собою невід'ємну частину цих Умов, та інших положень Договору. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: відсотки (проценти) за користування Обсягом фінансування; частину від Обсягу фінансування (сама, яка відшкодовує частину Вартості ОСОБА_1 лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Договором та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з Договором. Нижчезазначені витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню Договору не включаються до лізингових платежів: будь - які податки, що можуть застосовуватися до Договору після його виконання або в будь - який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання.

Відповідно до п. 6.3 Умов лізингу, лізингові платежі, а також будь-які платіжні зобовязання, передбачені контрактом, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом встановленим українським комерційним банком (ПАТ ОСОБА_3 ОСОБА_4 або іншим банком), чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Згідно з пунктом 6.5 Договору, лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг України у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Як зазначав позивач, відповідачем було лише частково сплачено щомісячний лізинговий платіж за лютий 2015 року, в результаті чого утворилася заборгованість на суму 3391,58 грн. відповідно до рахунку №00256735 від 02.02.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015 р.

У зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу у частині повної та своєчасної оплати лізингових платежів відповідно до графіку, позивач 03.03.2015 року направив відповідачу повідомлення-вимогу у якому зазначав що відповідно до пункту 12.6.13 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, за виняткових обставин та/або в умовах форс-мажору, які, на думку лізингодавця ставлять під загрозу або затримують виконання договірних зобов'язань, або за яких лізингоодержувач неспроможній виконати свої зобов'язання за Договором, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення об'єкту лізингу та повідомляє відповідача про розірвання договору та вимагав повернення об'єкту лізингу на користь лізингодавця впродовж 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення лізингоодержувачем.

Відповідно до п. 8.3 Умов Договору, якщо Відповідач прострочить виплату лізингового платежу більш ніж 10 робочих днів, Позивач має право надіслати Відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо Відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, Позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови нездійснення оплати, Договір підлягає розірванню відповідно до п. 12.6.1. Сторони домовились, що невиконання зобовязань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що Відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобовязання за цим Договором.

Якщо Відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) Лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Позивач має право розірвати Договір і витребувати ОСОБА_1 лізингу від Відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса (п. 8.3.2. Умов лізингу).

Відповідно до п. 12.6.1. Умов Договору, Позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та повернути ОСОБА_1 лізингу у разі, якщо Відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 днів.

Згідно пункту 12.10 Контакту, у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Договору, Порше Лізинг Україна прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка ОСОБА_1 лізингу, доставка ОСОБА_1 лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Відповідно до п. 12.7. Умов лізингу, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від Договору, визначається Позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. У випадку неотримання повідомлення/вимоги з будь-яких причин, Відповідач вважається належним чином повідомленим на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомленням, що підтверджується документами з відміткою ДП Укрпошта про прийняття повідомлення для відправки.

Згідно п. 12.13. Договору, у випадках, передбачених п. 12.6. та 12.12., Договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання/отримання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони.

У разі дострокового припинення Договору з боку Позивача, Відповідач зобовязувався повернути ОСОБА_1 лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження Позивача, якщо інша адреса не вказана Позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту (п. 12.9 Умов).

Місцевим судом встановлено, що на підставі вказаних пунктів договору актом приймання-передачі, у звязку із припиненням дії договору фінансового лізингу №00007761 від 17.06.2013 року, Відповідач 07.03.2015 року повернув, а Позивач прийняв обєкт лізингу.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізиноодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до статті 16 вказаного Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Графіком сторони погодили строки та суми лізингових платежів. Відповідно до Умов, лізингові платежі повинні були здійснюватись у гривні, а еквівалент позивач визначав за курсом публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 ОСОБА_4 на дату виставлення рахунку на оплати відповідного лізингового платежу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відповідності сум, зазначених у рахунках по несплаченим лізинговим платежам на предмет відповідності умовам договору, встановив, що їх визначено в належному еквіваленті.

За таких обставин, правомірним є висновок місцевого суду про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті частини лізингового платежу за лютий 2015 року в суму 3391,58 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Також, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Також, у відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань розмір пені, передбачений п. 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (пп.8.2.1);

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п.8.3.1 цього Договору): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (пп. 8.2.2);

- компенсація будь - яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Договору (пп.8.2.3).

Керуючись п. 8.2 Договору, позивачем було нараховано пеню 169,11 грн. (в розмірі 10% річних від вчасно нездійсненої суми платежу). Суд здійснив перевірку правильності розрахунків і вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності нарахування позивачем 3% річних у сумі 196,53 грн., та вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач простить стягнути з відповідача 1905,29 грн. у вигляді втрат від інфляційних процесів.

Проте, місцевим суд визнав неправомірним та необґрунтованим наданим позивачем розрахунок.

Здійснивши власним перерахунок, суд першої інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача 1694,33 грн. інфляційних втрат виходячи з того, що індекс інфляції за період з 16.02.2015 р. по 20.01.2017 р. складає 1.500 (березень 2015 р. - 110.8%, квітень 2015 р. - 114%, травень 2015 р. - 102.2%, червень 2015 р. - 100.4%, липень 2015 р. - 99%, серпень 2015 р. - 99.2%, вересень 2015 р. - 102.3%, жовтень 2015 р. - 98.7%, листопад 2015 р. - 102%, грудень 2015 р. - 100.7%, січень 2016 р. - 100.9%, лютий 2016 р. - 99.6%, березень 2016 р. - 101%, квітень 2016 р. - 103.5%, травень 2016 р. - 100.1%, червень 2016 р. - 99.8%, липень 2016 р. - 99.9%, серпень 2016 р. - 99.7%, вересень 2016 р. - 101.8%, жовтень 2016 р. - 102.8%, листопад 2016 р. - 101.8%, грудень 2016 р. - 100.9%, січень 2017 р. - 101.1%). Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції.

ОСОБА_3 того, у зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 та припиненням ОСОБА_2 позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до положень ст. 22 ЦК України збитки в розмірі 154195,22 грн.,

а саме:

- реальні збитки, які складаються з вилучення ОСОБА_1 лізингу, послуг з юридичного консультування, підготовці позовної заяви у даній справі. При цьому позивач просить компенсувати дані збитки з урахуванням ПДВ, посилаючись на той факт, що позивач є платником ПДВ.

- упущена вигода, що на думку позивача, є різницею між ринковою вартістю ОСОБА_1 лізингу та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу ОСОБА_1 лізингу.

Правомірним є також висновок місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні збитків в розмірі 9600,00 грн. з огляду на наступне.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно положень статті 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями статті 623 ЦК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно частини 2 статті 224 Господарського кодексу України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судами встановлено, що сторони передбачили, що будь-які збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням стороною своїх зобовязань за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені ОСОБА_2 штрафні санкції (п. 8.6 ОСОБА_2), та, що у будь-якому випадку дострокового припинення дії Договору, позивач прямо зберігає право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут, штрафи, витрати на правову допомогу (п. 12.10 ОСОБА_2).

Позивач зазначає, що враховуючи протиправну поведінку відповідача, його явне небажання виконувати умови договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за договором та повернути ОСОБА_1 лізингу, який є власністю позивача, останній був вимушений звернутись до спеціалізованої організації ТОВ "Тріпл Сі", ТОВ "Юридична фірма Вернер" для забезпечення свого права.

Таким чином, позивач відносить до збитків витрати на правову допомогу (юридичні послуги), якій останній поніс у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору.

Разом з тим, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 623, 1166 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому суд зауважує, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за ОСОБА_2.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що отримання позивачем юридичних послуг не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати, які включені позивачем до складу прямих збитків (збитків, завданих у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за ОСОБА_2) не відповідають вимогам статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України, а тому вимога позивача про стягнення збитків з урахуванням ПДВ є безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Вказані висновки господарського суду узгоджуються з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 29.12.2015 р. у справі №911/1623/15.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора (позивача у справі), обов'язок доказування розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 623 ЦК України, і доведення того, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі використання ОСОБА_1 лізингу.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 144595,22 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, які, на думку позивача, складають різницю між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу ОСОБА_1 лізингу, однак позивач жодного розрахунку даної вимоги до суду не надав.

Тобто, позивачем не надано доказів наявності усіх чотирьох складових, які є обов'язковою умовою для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків (упущеної вигоди), а саме не доведено розмір збитків та відсутність своєї провини у виникненні даних збитків.

За таких обставин, твердження, викладені позивачем в своїй апеляційній скарзі, не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 03.04.2017 року у справі №922/551/17 без змін.

Керуючись ст. ст. 33-34 ,43, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.04.2017 року у справі №922/551/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.05.2017 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.