ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Справа № 910/1424/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),
Ковтонюк Л.В., Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" та товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року у справі № 910/1424/16 за позовом Національного антикорупційного бюро України до приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа", товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", треті особи: Національна комісія, що здійснює держане регулювання в сфері електроенергетики та комунальних послуг, державне підприємство "Енергоринок", про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 22.12.2014 року № 641214/41, укладеного між ними, оскільки за цим договором змінено алгоритм проведення розрахунків за поставлену електричну енергію, що суперечить положенням ст.ст. 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року та ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року (суддя Борисенко І.І.) позов задоволено та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 22.12.2014 року № 641214/41, укладений між ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", ВАТ "Запоріжжяобленерго" та ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року (судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах відповідачі ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" вважають, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просять прийняті ними рішення скасувати, та в позові відмовити.

У відзиві на касаційні скарги ДП "Енергоринок" вважає, що судові рішення у справі є законними та просить залишити їх без змін, а касаційні скарги без задоволення.

У відзиві на касаційні скарги НАБУ вважає, що судові рішення у справі є законними та просить залишити їх без змін, а касаційні скарги без задоволення

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.04.2017 року було продовжено строк розгляду касаційних скарг та їх розгляд відкладено на 16.05.2017 року.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши доводи касаційних скарг і відзивів на них, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 01.07.2000 року між відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (постачальник) та казенним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (споживач), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" було укладено договір на користування електричною енергією № 76/199, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" своїх зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії у нього утворилась заборгованість перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" у розмірі 112 301 706,10 грн.

29.08.2007 року між ДП "Енергоринок" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" було укладено договір купівлі-продажу електроенергії № 4243/02, за умовами якого ДП "Енергоринок" зобов'язалася продавати, а ВАТ "Запоріжжяобленерго" зобов'язалось купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

22.12.2014 року між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (первісний кредитор), ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (новий кредитор) та ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (боржник), правонаступником якого є ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат", укладено договір про відступлення права вимоги № 641214/41 (далі - договір про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника заборгованості за договором на користування електричною енергією №76/199 від 01.07.2000 року, яка розстрочена на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 20.11.2013 року по справі №11/292/10, ухвали господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 року по справі №19/5009/1481/11, за договором про самостійне виконання рішення №1115 від 03.12.2013 року, укладеного між ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" на загальну суму 112 301 706,10 грн.

Згідно з п. 1.2 договору про відступлення права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора, за зобов'язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договорів, рішень та ухвал господарського суду Запорізької області.

Первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредиторові всі документи, які засвідчують право вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для його здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання цього договору, а новий кредитор за відступлення права вимоги сплачує суму у розмірі 112 401 706,10 грн. первісному кредиторові у повному обсязі до 31.12.2018 року (пп. 2.1, 2.5 договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 2.3 договору про відступлення права вимоги визначено, що новий кредитор набуває права вимоги, що відступається з моменту укладення договору про відступлення права вимоги, в тому числі і по винесених рішеннях, ухвалах судів на користь первісного кредитора за договором на користування електричною енергією від 01.07.2000 року № 76/199.

Згідно з п. 2.4 цього договору у разі отримання первісним кредитором грошових коштів від боржника в рахунок погашення ним заборгованості за основним договором після набуття новим кредитором права вимоги за цим договором, первісний кредитор зобов'язаний не пізніше наступного дня за днем отримання грошових коштів перерахувати їх на рахунок нового кредитора.

Відповідно до п. 2.6 договору про відступлення права вимоги сума в п. 2.5 цього договору зазначена з врахуванням винагороди первісного кредитора в розмірі 10 000 грн. Новий кредитор перераховує первісному кредитору плату за відступлення права вимоги (компенсації вартості електричної енергії) в сумі 112 301 706,10 грн. щомісячним платежами в розмірі 2 441 341,43 грн. починаючи з березня 2015 року та останнім платежем в грудні 2018 року в розмірі 2 441 341,75 грн. на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Пунктом 2.7 договору уступки сторони погодили, що умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником перед новим кредитором визначаються договором про порядок проведення розрахунків по договору про відступлення права вимоги.

Пунктом 4.6 договору про відступлення права вимоги визначено, що даний договір є укладеним та набуває чинності з моменту погодження операції відступлення права вимоги за цим договором Фондом державного майна України.

Згідно з п. 5 додаткової угоди від 18.02.2015 року №1 до договору про відступлення права вимоги, пункт 4.6 договору викладено в наступній редакції: "договір набирає чинності з моменту йог підписання та скріплення печатками сторін".

Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, щодо привласнення службовими особами ВАТ "Запоріжжяобленерго", ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат", ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат", ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна", ПАТ "ХК "Енергомережа" майна в особливо великому розмірі.

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 28.01.2016 року № 760/21597/15-к (№ 1-кс/760/889/16) за клопотанням Національного антикорупційного бюро України, зокрема, надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні № 0000001 від 04.12.2015 року з попередньою кваліфікацією за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ВАТ "Запоріжжяобленерго" за період з 01.12.2014 року по 27.01.2016 року, проведення якої доручено Державній фінансовій інспекції в Запорізькій області у строк з 08.02.2016 року по 26.02.2016 року.

Предметом даного судового розгляду є вимоги державного правоохоронного органу про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, укладеного між відповідачами, у зв'язку з суперечністю вимогам закону.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги виходили з того, що метою встановленого законодавством алгоритму розрахунків за електричну енергію є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання. Проте, уклавши спірний договір про відступлення права вимоги відповідачі змінили порядок розрахунків за договором поставки шляхом залучення приватної особи в якості посередника, що суперечить приписам наведених норм.

Крім того, суди зазначили про правомірність звернення Національного антикорупційного бюро України з даним позовом до господарського суду, пославшись при цьому на положення статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 1, 16, 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро".

За ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" - Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Відповідно до пункту 13 статті 17 вказаного Закону Національному антикорупційному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про електроенергетику" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом , постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно - технологічним) управлінням.

Статтею 5 Закону України "Про електроенергетику" визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в повноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цій термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

За частиною 8 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленої території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунку в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1136 від 19.07.2000 року, визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Аналогічний припис міститься у пункті 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики № 28 від 31.07.1996 року, відповідно до якого для проведення розрахунків за електричну енергію постачальник електричної енергії за регульованим тарифом або його відокремлений підрозділ відкривають в установі уповноваженого банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Пунктом 6.3 вказаних Правил встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в повноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається обов'язок споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з Переліком поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих в установах уповноваженого банку - AT "Ощадбанк" оптовому постачальнику електричної енергії, енергопостачальним компаніям (ліцензіати НКРЕ з постачання електричної енергії за регульованим тарифом) та їх структурним підрозділам, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 27.12.2011 року №112, ВАТ "Запоріжжяобленерго" для проведення розрахунків за спожиту електроенергію відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання №01 у ОПЕРВ філії - Запорізьке ОУ AT Ощадбанк".

Отже, кошти в рахунок оплати поставленої ВАТ "Запоріжжяобленерго" електричної енергії ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" повинні перераховуватися виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання №01 у ОПЕРВ філії - Запорізьке ОУ AT "Ощадбанк".

Водночас, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (пункт 1 цієї статті).

За вимогами статті 215 цього Кодексу, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 вказаної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з роз'ясненням викладеним в абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У той же час, правова природа спірних правовідносин, які виникли з приводу укладення й виконання спірного договору його сторонами в силу приписів цивільного та господарського законодавства України та правомірності отримання ПАТ "ХК "Енергомережа" грошових коштів за цим договором, свідчить про їх приватноправовий характер.

Разом з цим, за визначенням корупції, наданим в статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупція - це використання особою, згаданою у частині 1 статті 3 цього Закону (тобто, особою, уповноваженою на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування), наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки такої вигоди для себе чи інших осіб або, відповідно, обіцянка чи надання неправомірної вигоди особі, вказаній у частині 1 статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Статтею 16 Закону України "Про національне антикорупційне бюро", визначені обов'язки Національного антикорупційного бюро, зокрема, щодо:

- здійснення оперативно - розшукових заходів з метою попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також в оперативно - розшукових справах, витребуваних від інших правоохоронних органів;

- здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проводить досудове розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом.

За Конвенцією ООН проти корупції (ратифікована Законом України від 18.10.2006 року №251-V), зокрема, в частині забезпечення проведення ефективної скоординованої політики протидії корупції (ч. 1 ст. 5), надання такому органу (створеному з метою протидії корупції) можливості виконувати свої функції ефективно (ч. 2 ст. 6), запобігання зловживанню процедурами, які регулюють діяльність приватних юридичних осіб (п. d ч. 2 ст. 12), то попередження, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень в публічній і приватній сферах суспільних відносин є пріоритетним завданням держави України, а, відтак, наявність ознак такого правопорушення у відповідному правочині є порушенням інтересів держави.

Загальні підстави недійсності правочинів, вчинених з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, встановлені положеннями ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, статей 207, 208 Господарського кодексу України.

Під час вирішення такого спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягало завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, протиправні наслідки цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

З аналізу наведених положень Закону України "Про національне антикорупційне бюро України" та Конвенції, завдань та мети діяльності даного органу вбачається, що Національне антикорупційне бюро України за наявності ознак корупційного діяння зобов'язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі шляхом подання позову про визнання угод недійсними за наявності підстав, передбачених законом, у порядку, встановленому законодавством України, і саме факт виявлення таких ознак у відповідних правовідносинах свідчить про порушення інтересів держави.

Проте, суди обох інстанцій залишили поза увагою вимоги наведених норм, не з'ясували природу спірних правовідносин та не встановили чиї права було порушено спірним договором та яким чином такі права має бути поновлено.

Разом з тим, судами не було напевно з'ясовано з яких підстав заявлено позов про визнання недійсним спірного договору, з огляду на те, що в позовній заяві міститься посилання на норми статей 203, 215 та 228 ЦК України, і не було наведено таким обставинам правової оцінки.

Відтак, суди попередніх інстанцій допустивши неправильне застосування норм матеріального права та порушення вимог норм процесуального права, зокрема, ст. 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшли передчасних висновків про задоволення позову.

За таких обставин, прийняті судові рішення не можна визнати законними й обгрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" та товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року та рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року скасувати, і справу № 910/1424/16 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Л.Ковтонюк

С.Могил