РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017Справа №910/4170/17

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: приватного акціонерного товариства "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ"

про: стягнення 70.677,25 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 27.12.2016 № 462;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ" про стягнення 70.677,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором оренди від 01.10.2006 № О-01/DNE DZH 0047/011006 у вигляді неповної сплати орендної плати на користь позивача, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості в сумі 70.677,25 грн., з яких: 57.500,00 грн. - заборгованість з орендної плати, 11.260,00 грн. - пеня та 1.917,25 грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.03.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/4170/17. Розгляд справи призначено на 24.04.2017.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 24.04.2017 відклав розгляд даної справи на 15.05.2017.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Більш того, в матеріалах даної справи містяться повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштових відправлень суду.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив в частині стягнення з відповідача 6.023,14 грн. пені, оскільки наданий позивачем розрахунок пені не відповідає положенням п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та надав суду контр розрахунок пені.

В судовому засіданні 15.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноваженого представника позивача по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як орендодавцем (далі - позивач), та приватним акціонерним товариством "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ", як орендарем, (далі - відповідач), укладено договір оренди від 01.10.2006 № О-01/DNE DZH 0047/011006 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передати відповідачу в тимчасове платне користування (оренду) частину вежі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 5 кв.м., для розміщення АФП та технологічний майданчик площею 12 кв.м. безпосередньо біля вежі далі - об'єкт, що знаходиться у власності позивача, а позивач зобов'язується сплачувати відповідачу плату за користування (п. 1.1, 1.3 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що за орендований об'єкт відповідач сплачує орендну плату з розрахунку 1.500,00 грн. без ПДВ за календарний місяць.

Додатковою угодою від 01.02.2008 № 1 пункт 4.1 Договору викладений в наступній редакції: за орендований об'єкт відповідач сплачує орендну плату з розрахунку 3.000,00 грн. без ПДВ за календарний місяць.

Додатковою угодою від 01.04.2011 № 2 пункт 4.1 Договору викладений в наступній редакції: за орендований об'єкт відповідач сплачує орендну плату з розрахунку 3.600,00 грн. без ПДВ за повний календарний місяць.

Додатковою угодою від 01.03.2015 № 3 пункт 4.1 Договору викладений в наступній редакції: за орендований об'єкт відповідач сплачує орендну плату з розрахунку 4.000,00 грн. без ПДВ за повний календарний місяць.

Додатковою угодою від 31.03.2016 № 5 пункт 4.1 Договору викладений в наступній редакції: за орендований об'єкт відповідач сплачує орендну плату у розмірі 4.500,00 грн. без ПДВ за повний календарний місяць.

Положеннями п. 4.2 Договору передбачено, що позивач не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надає відповідачу рахунки для сплати орендної плати. Орендна плата вноситься один раз на місяць, починаючи з моменту фактичної передачі об'єкта оренди відповідачеві за актом прийому-передачі, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 7.2 Договору, стягнення заборгованості з орендної плати провадиться у встановленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період порушення строків оплати від суми заборгованості, за кожний день прострочення.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди), тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 Господарського кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення викладені в ч. 1 ст. 283 ГК України.

Судом встановлено, що 01.10.2006 сторони, підписанням акту прийому-передачі за Договором, засвідчили факт передання позивачем та отримання відповідачем об'єкту оренди за Договором.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті порушення відповідачем грошового зобов'язання за Договором. В період часу з 01.03.2015 по 01.11.2016 розмір заборгованості відповідача за Договором перед позивачем становить 57.500,00 грн., що водночас підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків, який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Крім того, враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 11.260,00 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 1.917,25 грн.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Положенням частини 3 ст. 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо погашення відповідачем суми заборгованості, наявної за Договором, в сумі 57.500,00 грн. сторонами спору до суду не подано.

Підсумовуючи сукупність наведених вище фактів, суд відзначає, що факт наявності заборгованості у відповідача позивачем належним чином доведено, документально підтверджено і, в той же час, відповідачем жодними доказами, як того вимагає припис ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не спростовано, відтак суд позовну вимогу про стягнення з відповідача боргу в сумі 57.500,00 грн., який утворився внаслідок несплати орендної плати за Договором, визнає правомірною та такою що підлягає задоволенню повністю.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Розглядаючи спір в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши розрахунок пені, доданого до позову, визнав його арифметично невірним.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов'язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов'язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Враховуючи наведені норми права позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в сумі 5.236,86 грн., за поданим відповідачем контрроозрахунком пені, який перевірений та визнаний судом вірним.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, визнав його арифметично вірним.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню повністю в сумі 1.917,25 грн.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код 22599262) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основну заборгованість в сумі 57.500 (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.; пеню в сумі 5.236 (п'ять тисяч двісті тридцять шість) грн. 86 коп.; 3 % річних в сумі 1.917 (одна тисяча дев'ятсот сімнадцять) грн. 25 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19 травня 2017 року

Суддя С.В. Балац