ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.05.2017 р. Справа№ 914/119/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_2 підприємства «Дргобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, про визнання неправомірною та незаконною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, м. Львів, та зобов»язання закінчити виконавче провадження у справі № 914/119/14

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Дргобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич,

про стягнення 7089458,98 грн.

За участю представників:

від скаржника: ОСОБА_3 - представник,

від ВДВС: не зявився,

від стягувача: ОСОБА_4 - представник.

Суть спору: Комунальне підприємство «Дргобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, звернулось до Господарського суду Львівської області з скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, м. Львів, та зобов»язання його закінчити виконавче провадження № 44855457 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі № 914/119/14. Скарга мотивована тим, що скаржник на день звернення з скаргою на бездіяльність органу Державної виконавчої служби сплатив заборгованість за спожитий природний газ, непогашеними залишились лише 672016,76 грн. штрафних санкцій. Враховуючи, що вищезгадані штрафні санкції, на думку скаржника, списані законодавцем відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», виконавче провадження № 44855457 підлягало закінченню на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, орган Державної виконавчої служби, всупереч наведеному, виконавче провадження № 44855457 не закінчив. Крім цього, скаржник посилається на ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.01.2017 р. у справі № 910/15873/13.

Стягувач у запереченнях від 21.04.2017 р. та від 28.04.2017 р. на скаргу зазначає, що Закон України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набрав чинності 30.11.2016 р. і поширюється виключно на юридичних осіб, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, передбаченій цим Законом. Скаржник не є учасником такої процедури. Стягувач також не погоджується з твердженням скаржника про те, що вищезгадана заборгованість уже є списаною автоматично самим Законом з моменту його вступу в дію, так як відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» списання заборгованості не може виникати автоматично, воно здійснюється відповідно до певної процедури і має засвідчуватись відповідними документами підприємства.

Скаржник у обґрунтуваннях № 01/309 від 20 квітня 2017 р. по скарзі вказує, що Закон України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не передбачає надання органу державної виконавчої служби жодного документу для підтвердження списання стягувачем штрафних санкцій по договорах, в яких відсутня заборгованість. Крім цього, боржник посилається на лист № 8/10-785-17 від 11.04.2017 р. Директора Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, в якому зазначено, що частина 3 статті 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Представник скаржника у судових засіданнях вимоги скарги підтримала повністю.

Представник стягувача у судових засіданнях проти задоволення скарги заперечив.

Відділ примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області вимог ухвал суду не виконав, витребуваних доказів не подав, явки свого представника в судове засідання не забезпечив.

Розгляд скарги відкладався з підстав, наведених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду, за клопотанням скаржника ухвалою суду від 04.05.2017 р. продовжено строк розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Постановою відділу примусового виконання Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, м. Львів, від 24.09.2014 відкрито виконавче провадження № 44855457 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/119/14, виданого 01.08.2014 р., про стягнення з ОСОБА_2 підприємства «Дрогобичтеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 5799707,73 грн. заборгованості, 24578,11 грн. інфляційних, 150326,89 грн. трьох процентів річних, 238354,78 грн. пені та 258756,98 грн. 7 % штрафу. У ході виконавчого провадження боржником сплачено на виконання рішення Господарського суду Львівської області протягом листопада-грудня 2015 р. 5799707,73 грн. Після набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» боржник на засіданні комісії з питань списання заборгованості за природний газ перед стягувачем, до складу якої увійшли директор, заступник директора, головний бухгалтер, заступник головного бухгалтера, начальник юридичного відділу, начальник ПЕВ самого боржника, вирішив списати 3870133,92 грн. своїх пені, штрафів, інфляційних, трьох процентів річних, нарахованих на його заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ. Таке рішення вищезгаданої комісії боржника оформлено Протоколом № 1 від 09.02.2017 р. засідання комісії з питань списання заборгованості за природний газ перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Після цього боржник звернувся до суб»єкта оскарження з листом за № 168 від 17.02.2017 р. Щодо закінчення виконавчого провадження, в якому просив відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та керуючись п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчити виконавче провадження № 44855457. Вказаний лист орган Державної виконавчої служби залишив без відповіді та задоволення.

Заслухавши пояснення представників скаржника та стягувача, дослідивши долучені до скарги та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Згідно з ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів. Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю.

Відповідно до з пункту 16 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

У матеріалах справи відсутні та скаржником суду не подані належні і допустимі докази того, що зазначені у наказі Господарського суду Львівської області від 01.08.2014 р. за № 914/119/14 пеня, штраф, інфляційні, три проценти річних списані згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", як це передбачено пунктом 16 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до норм статті 1, 2, 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Процедурою врегулювання заборгованості є заходи спрямовані, у тому числі й на списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками цієї процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У матеріалах справи відсутні та скаржником суду не надані докази того, що його включено до вищезгаданого реєстру. Більше того, у матеріалах справи відсутні та скаржником суду не надані докази його звернення в порядку, встановленому частино 2 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, з заявою про його включення до такого реєстру. За наведених обставин у суду відсутні підстави для висновку про те, що на пеню, штраф, інфляційні та три проценти річних, зазначені у наказі Господарського суду Львівської області від 01.08.2014 р. за № 914/119/14, поширюється правовий режим, встановлений статтею 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Посилання скаржника на те, що вищезазначені санкції списані самим Законом, а саме: частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яка є нормою прямої дії, безпідставні. У згаданій нормі Закону не зазначено, що санкції списуються, чи є списані автоматично Законом, у ній лише йдеться про те, що вони «підлягають списанню», тобто мають бути списаними у майбутньому після дня набрання чинності цим Законом згідно із Законом.

Законодавство України не містить правових норм, які б надавали право боржнику в односторонньому порядку, протоколом засідання комісії, до складу якої входять виключно працівники боржника, списувати нараховані йому за рішенням суду пеню, штраф, інфляційні та три проценти річних. Крім цього, законодавство України не встановлює ані обов»язку державного виконавця, ані не наділяє його правом самостійно і одноособово списувати вказані у виконавчому документі суду та нараховані за рішенням суду боржнику суми. Такі дії державного виконавця, за відсутності прямо передбаченого законодавством України вищезгаданого права чи обов»язку, порушуватимуть норми ст.ст. 6, 19 Конституції України. Відповідно до цих норм Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Натомість, нормами п. 10 ч. 1, ч. 4 ст. 34, ч. 6 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», які внесено до цього Закону Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" чітко передбачено дії державного виконавця у випадку внесення боржника до вищезгаданого реєстру.

З огляду на вищевикладене, судом не береться до уваги на лист № 8/10-785-17 від 11.04.2017 р. Директора Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Крім цього, відповідно до п. 43 Інструкції з діловодства у Міністерстві цей лист є листом інформаційного характеру та не є обов»язковим до виконання нормативно-правовим актом.

Посилання скаржника на ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.01.2017 р. у справі № 910/15873/13 необгрунтовані, так як цю ухвалу скасовано постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 лютого 2017 р.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги № 226 від 03.03.2017 р. ОСОБА_2 підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя Бортник О.Ю.