КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа№ 910/1435/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на рішення господарського суду міста Києва від 21.03.2017

у справі № 910/1435/17 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Компанії ,,LIONORE CONSULTANTS LIMITED" (,,ЛІОНОРЕ КОНСАЛТАНТС ЛІМІТЕД")

до Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені 16 153,39 євро (що еквівалентно 473 080,67 грн.)

ВСТАНОВИВ:

Компанія ,,LIONORE CONSULTANTS LIMITED" (,,ЛІОНОРЕ КОНСАЛТАНТС ЛІМІТЕД") (далі - позивач) звернулась в господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 16 153,39 євро, що еквівалентно 473 080,67 грн. (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) за неналежне виконання зобов'язань за договорами банківського депозиту № 03-13Д від 20.03.2013, № 05-16Д від 27.04.2016 та додатків до них.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/1435/17 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 16 153 євро 39 євроцентів, що станом на 24.01.2017 за курсом НБУ становить 473 080,67 грн. пені та 7 096,21 грн. судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на умови договорів, положення ГК України і ЦК України, і дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/1435/17 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та відсутність предмету доказування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано, що 15.02.2016 Правлінням НБУ прийнято постанову № 74/БТ ,,Про віднесення Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до категорії проблемних". Цією постановою встановлювався ліміт грошових коштів на кореспондентському рахунку, тобто, у період із лютого по квітень 2016 року не здійснювалось розрахунково - касове обслуговування із юридичними та фізичними особами. Як зазначає скаржник, п.1.37 ст. 1 Закону України ,,Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" містить визначення розрахунково - касового обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених договорами, а тому вини банку щодо невчасного перерахування коштів не має. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, а тому просить суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі № 910/1435/17 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, представник позивача проти наведених доводів заперечив.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2013 між Публічним акціонерним товариством ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - банк, відповідач) та Компанією ,,LIONORE CONSULTANTS LIMITED" (далі - вкладник, позивач) укладено договір банківського депозиту №03-13Д (далі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору, банк зобов'язався приймати від вкладника та зараховувати на депозитні рахунки грошові кошти у національній та/або іноземній валютах на умовах строкового банківського вкладу (надалі - ,,Депозити" або ,,Депозит") і зобов'язався виплачувати вкладнику Депозити та проценти за Депозитами на умовах і в порядку, встановлених Загальними умовами, Депозитними дорученнями та цим Договором. Особливі умови розміщення Депозитів визначаються у Депозитних дорученнях/Додатку до Договору.

20.03.2013 між сторонами договору було укладено Додаток депозит ,,Депозит-ONLINE PREMIUM" № 03-13Д/1В до Договору (далі - ,,Депозитний договір").

З урахуванням договорів про внесення змін та доповнень до Депозитного договору, зокрема, Договору про внесення змін та доповнень № 3 до Депозитного договору, укладеного між сторонами 03.04.2015 року, строк розміщення грошових коштів на Депозитному рахунку до ,,07" квітня 2016 року без права дострокового повернення (п.1.3).

Відповідно до пункту 2.1 Депозитного договору з 07 квітня 2015 року розмір процентів, які нараховуються на суму Депозиту, становить 10,65% річних, який залишається незмінним протягом всього періоду, зазначеного в п.1.3 цього Додатку.

У пункті 3.1 Депозитного договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 2 від 01.04.2014) передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення коштів згідно з п. 1.3 цього Додатку, сума Депозиту та нараховані, але ще не виплачені проценти, перераховуються Банком з Депозитного рахунку на поточний рахунок Вкладника.

Згідно з п. 2.3 договору, Вкладник доручив Банку в день закінчення Строку Депозиту перерахувати, без окремого доручення Вкладника, суму Депозиту з відповідного Депозитного рахунку та проценти, нараховані на суму Депозиту, на поточний рахунок, вказаний у Депозитному дорученні/Додатку до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання пункту 1.1 Депозитного договору, позивач перерахував, а банк прийняв на депозитний рахунок № 0142/978, кошти в сумі 600 000,00 євро.

06.04.2016 позивач звернувся до Банку з вимогою, в якій вказав про небажання продовжувати термін дії договору та депозитного договору, і вимагав від банку виконати 07.04.2016 року взяті на себе зобов'язання і перерахувати суму депозиту в повному обсязі 600 000,00 євро та нараховані, але не виплачені проценти, як того вимагають норми договору, депозитного договору та чинного законодавства України.

Проте, банк не виконав свої зобов'язання щодо повернення депозиту та нарахованих процентів.

12.04.2016 позивач повторно звернувся до банку з претензією про повернення вкладу та нарахованих, але невиплачених процентів, у відповідь на яку банк відповів листом від 18.04.2016 №13-08/57, повідомивши позивача, що у зв'язку з нездійсненням платежу з перерахування на рахунок компанії коштів в сумі вкладу (депозиту) та відсотків після закінчення строку його розміщення, зобов'язання банку були відображені на відповідному транзитному рахунку відкритому на ім'я компанії у сумі 606 501,75 євро. Також банк вказав, що підтверджує свої зобов'язання перед Компанією щодо перерахування суми вкладу, відсотків на ньому, та вживає вичерпні заходи для відновлення раніше встановлених умов обслуговування найближчим часом.

Відповідно до наданої банком довідки вих. № 108-20-2-14/280БТ від 14.04.2016, залишок грошових коштів за Договором становить 600 000,00 євро та нараховані відсотки в сумі 6 501,75 євро.

Протягом періоду з 08.04.16 по 26.04.2016 включно (19 календарних днів) продовжували існувати прострочені зобов'язання Банку по поверненню всієї суми заборгованості в розмірі 606 501,75 євро.

27.04.2016 між банком та вкладником було укладено Договір банківського депозиту № 05-16Д (далі - Договір-1), за змістом п.1.1 якого банк зобов'язався приймати від вкладника та зараховувати на депозитні рахунки грошові кошти у національній та/або іноземній валютах на умовах строкового банківського вкладу (надалі - ,,Депозити" або ,,Депозит") і зобов'язався виплачувати вкладнику Депозити та проценти за Депозитами на умовах і в порядку, встановлених Загальними умовами, Депозитними дорученнями та цим Договором.

27.04.2016 сторони уклали Додаток депозит ,,Класичний" №05-16Д-1 до Договору-1 (далі - Депозит-1).

За умовами цього договору (п. 1.1 - 1.3) вкладник розміщує, а банк приймає на депозитний рахунок № 0142 кошти в сумі 50 000,00 євро. Банк зараховує кошти вкладника, які обліковуються на рахунку №0125 на підставі листа вкладника в день перерахування банком коштів вкладника в євро в сумі, еквівалентній 1 500 000 грн. Строк розміщення грошових коштів на Депозитному рахунку до 27 квітня 2017 року (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2016 банк перерахував з зазначеного вище транзитного рахунку № 0125 суму коштів у розмірі 50 000,00 євро на депозит згідно умов Депозиту-1, а також кошти в розмірі 50 000,00 євро повернув на рахунок вкладника, відкритий в Республіці Чехія. Таким чином, 27.04.2016 сума заборгованості по Договору та Депозитному договору зменшилась до розміру 506 501,75 євро.

На виконання Договору-1 28.04.2016 сторони уклали Додаток депозит ,,Класичний" № 05-16Д-2 до договору-1 (далі - Депозит-2), за умовами якого (п.1.1 - 1.3.), вкладник розміщує, а банк приймає на депозитний рахунок № 0142 кошти в сумі 50 000,00 євро. Банк зараховує кошти вкладника, які обліковуються на рахунку №0125 на депозитний рахунок на підставі листа вкладника в день перерахування банком коштів вкладника в євро в сумі, еквівалентній 1 500 000 грн. Строк розміщення грошових коштів на Депозитному рахунку до 10 травня 2017 року (включно).

28.04.2016 банк перерахував з зазначеного вище транзитного рахунку № 0125 суму коштів в розмірі 50 000,00 євро на депозит згідно умов Депозиту-2, а також суму коштів в розмірі 55 160,00 євро повернув на рахунок вкладника, відкритий в Республіці Чехія. Таким чином, 28.04.2016 сума заборгованості по договору та депозитному договору зменшилась до розміру 401 341,75 євро.

На виконання Договору-1 29.04.2016 сторони уклали Додаток депозит ,,Класичний" № 05-16Д-3 до договору-1 (далі - Депозит-3). За умовами договору (п. 1.1 - 1.3.), вкладник розміщує, а банк приймає на депозитний рахунок № 0142 кошти в сумі 50 000,00 євро. Банк зараховує кошти вкладника, які обліковуються на рахунку №0125 на депозитний рахунок на підставі листа вкладника в день перерахування банком коштів вкладника в євро в сумі, еквівалентній 1 500 000 грн. Строк розміщення грошових на депозитному рахунку до 11 травня 2017 року (включно). В цей же день, 29.04.2016 року банк перерахував з зазначеного вище транзитного рахунку № 0125 суму коштів в розмірі 50 000,00 євро на депозит згідно умов Депозиту-3, а також суму коштів в розмірі 52 435,00 євро повернув на рахунок вкладника, відкритий в Республіці Чехія. Таким чином, 29.04.2016 сума заборгованості по Договору та Депозитному договору зменшилась до 298 906,75 євро.

На виконання Договору-1 04.05.2016 сторони уклали Додаток депозит ,,Класичний" № 05-16Д-4 до Договору-l (далі - Депозит-4). За умовами цього договору (пункти 1.1 - 1.3) вкладник розміщує, а Банк приймає на депозитний рахунок № 0142 (надалі - Депозитний рахунок), кошти в сумі 50 000,00 євро. Банк зараховує кошти вкладника, які обліковуються на рахунку №0125 на депозитний рахунок на підставі листа вкладника в день перерахування банком коштів вкладника в євро в сумі, еквівалентній 1 500 000 грн. Строк розміщення грошових на Депозитному рахунку до 14 травня 2017 року (включно). В цей же день, 04.05.2016 року, Банк перерахував з зазначеного вище транзитного рахунку № 0125 суму коштів в розмірі 50 000,00 євро на депозит згідно умов Депозиту-4, а також суму коштів в розмірі 52 199,00 євро повернув на рахунок вкладника, відкритий в Республіці Чехія. Таким чином, 04.05.2016 сума заборгованості по Договору та Депозитному договору зменшилась до розміру 196 707,75 євро.

На виконання Договору-1 05.05.2016 сторони уклали Додаток депозит ,,Класичний" № 05-16Д-5 до Договору-1 (далі - Депозит-5). За умовами цього договору (пункти 1.1 - 1.3) вкладник розміщує, а Банк приймає на депозитний рахунок № 0142 кошти в сумі 50 000,00 євро. Банк зараховує кошти вкладника, які обліковуються на рахунку №0125 на депозитний рахунок на підставі листа вкладника в день перерахування банком коштів вкладника в євро в сумі, еквівалентній 1 500 000 грн. Строк розміщення грошових коштів на Депозитному рахунку до 15 травня 2017 року (включно). В цей же день, 05.05.2016 року, Банк перерахував з зазначеного вище транзитного рахунку № 0125 суму коштів в розмірі 50 000,00 євро на депозит згідно умов Депозиту-5, а також суму коштів в розмірі 51 747,00 євро повернув на рахунок вкладника, відкритий в Республіці Чехія. Таким чином, 05.05.2016 року сума заборгованості по Договору та Депозитному договору зменшилась до розміру 94 960,75 євро.

На виконання Договору-1 06.05.2016 року сторони уклали Додаток депозит ,,Класичний" № 05-16Д-6 до Договору-1 (далі - Депозит-6), за умовами якого (пункти 1.1 - 1.3) вкладник розміщує, а банк приймає на депозитний рахунок № 0142 кошти в сумі 50 000,00 євро. Банк зараховує кошти вкладника, які обліковуються на рахунку №0125 на депозитний рахунок на підставі листа вкладника в день перерахування банком коштів вкладника в євро в сумі, еквівалентній 1 500 000 грн. Строк розміщення грошових коштів на Депозитному рахунку до 16 травня 2017 року (включно). В цей же день, 06.05.2016 року, банк перерахував з зазначеного вище транзитного рахунку № 0125 суму коштів в розмірі 50 000,00 євро на депозит згідно умов Депозиту-6, а також суму коштів в розмірі 44 959,69 євро повернув на рахунок вкладника, відкритий в Республіці Чехія. Таким чином, 06.05.2016 сума заборгованості по Договору та Депозитному договору зменшилась до розміру 1,06 євро.

Позивач звертався до відповідача з претензією про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені від 14.12.2016, яка отримана банком 20.12.2016 року, що підтверджується витягом з офіційного сайту УДППЗ ,,Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень. В даній претензії позивач, посилаючись на п.7.1 договору, просив банк виплатити на користь компанії штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 16 197,65 євро.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначав про те, що п. 7.1 договору сторони обумовили, що за невиконання банком обов'язку щодо своєчасного повернення депозиту та/або за несвоєчасну виплату процентів банк несе відповідальність у формі пені, що буде розраховуватись на суму невиконаного вчасно зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Таким чином, на думку позивача, банк зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по сплаті пені за несвоєчасну повернуту суму депозиту та суму нарахованих, але не виплачених відсотків, яка, за його уточненим розрахунком становить 16 153,39 євро, що еквівалентно 473 080,67 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач зазначав про те, що 15.02.2016 Правлінням НБУ прийнято постанову № 74/БТ ,,Про віднесення Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до категорії проблемних". Цією постановою встановлювався ліміт грошових коштів на кореспондентському рахунку, тобто, у період із лютого по квітень 2016 року не здійснювалось розрахунково - касове обслуговування із юридичними та фізичними особами. Пункт 1.37 ст. 1 Закону України ,,Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" містить визначення розрахунково - касового обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених договорами. Також відповідач зазначав, що позивачем не надано доказів завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, а тому просив суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Колегія суддів, враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Згідно зі ст. 193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язанням, згідно статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України ,,Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (ч.ч.5,6 ст. 1061 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, після настання дати повернення банком вкладу, а саме - 07.04.2016 (включно) кошти за депозитом в розмірі 606 501,75 євро позивачу перераховані не були.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Колегія суддів вважає, що невиконання відповідачем зобов'язань в частині повернення суми вкладу по спливу терміну вкладу свідчить про порушення останнім своїх договірних зобов'язань.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В пункті 7.1 договору банківського депозиту №03-13Д від 20.03.2013 сторони погодили, що за невиконання банком обов'язку щодо своєчасного повернення Депозиту та/або за несвоєчасну виплату процентів банк несе відповідальність у формі пені, що буде розрахуватись на суму невиконаного вчасно зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

З огляду на порушення відповідачем строків повернення депозиту, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 16 153,39 євро, що еквівалентно 473 080,67 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Колегія суддів, перевіривши правильність нарахування позивачем пені в розмірі 16 153,39 євро, що еквівалентно 473 080,67 грн. за період з 08.04.2016 по 05.05.2016, виходячи з розміру неповернутого депозиту, вважає його арифметично вірним, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, у відзиві на позовну заяву відповідачем було висловлено прохання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке мотивоване відсутністю доказів завдання збитків позивачу. Аналогічне за змістом клопотання було заявлено також в апеляційній скарзі.

Зазначене клопотання було правомірно відхилено судом першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як роз'яснено п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом господарського суду, а обставини застосування даної норми є оціночними та водночас потребують відповідного доведення заінтересованою стороною з урахуванням приписів ст.ст. 32-34 ГПК України, тобто п. 3 ст. 83 ГПК України дає право суду, а не обов'язок, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені).

Однак, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, що його випадок є винятковим в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України.

Крім того, колегія суддів враховує інтереси не лише відповідача, а й позивача, право на повернення депозиту якого було порушено.

При цьому, слід зазначити, що відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем не може бути підставою для зменшення розміру штрафу в розумінні п. 3 ст. 83 ГПК України.

З наведених вище підстав, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлене в апеляційній скарзі, також не підлягає задоволенню.

В частині доводів відповідача про те, що 15.02.2016 Правлінням НБУ прийнято постанову № 74/БТ ,,Про віднесення Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до категорії проблемних" та вказаною постановою встановлювався ліміт грошових коштів на кореспондентському рахунку, тобто, у період із лютого по квітень 2016 року не здійснювалось розрахунково - касове обслуговування із юридичними та фізичними особами, а тому вини банку щодо невчасного перерахування коштів не має, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, на підтвердження своїх доводів в частині обмеження діяльності банку, як зазначає скаржник, постановою Правління НБУ № 74/БТ від 15.02.2016 ,,Про віднесення Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до категорії проблемних", відповідачем не було надано відповідної постанови, клопотання про її витребування в порядку ст. 38 ГПК України не заявлялось, в зв'язку з чим зазначене посилання відповідача колегією суддів відхиляється, як необґрунтоване.

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними запереченням на позов, яким надана правова оцінка в тексті даної постанови, а тому такі доводи колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/1435/17 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає зміні або скасуванню з підстав, передбачених ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/1435/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна