ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р.Справа № 915/1331/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання - Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 особисто;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Новоолександрівка Братського району Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року

у справі № 915/1331/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оранж Оіл", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Новоолександрівка Братського району Миколаївської області

про стягнення 20 602 грн. 68 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оранж Оіл", м. Київ звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Новоолександрівка Братського району Миколаївської області, в якій просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Новоолександрівка Братського району Миколаївської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оранж Оіл", м. Київ суму заборгованості за договором в розмірі 20 602 грн. 68 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі №915/1331/16 (суддя Фролов В.Д.) позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Новоолександрівка Братського району Миколаївської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оранж Оіл", м. Київ суму заборгованості за договором в розмірі 20 602 грн. 68 коп., а також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с.Новоолександрівка Братського району Миколаївської області з рішенням суду не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі №915/1331/16 змінити, скасувавши його в частині стягнення штрафу в розмірі 14019 грн. 00 коп., в іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі №915/1331/16 залишити без змін, а також відшкодувати відповідачу за рахунок позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права і неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, на думку скаржника, неправомірним є стягнення з нього штрафу через неотримання ним письмової вимоги про сплату штрафу.

15.05.2017 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Оранж Оіл", м. Київ просить суд залишити рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі №915/1331/16 без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Новоолександрівка Братського району Миколаївської області без задоволення. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

Також від позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи через щорічну відпустку представника скаржника та клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.05.2017 року у справі № 915/1331/16 було відмовлено у проведенні відеоконференції через технічну неможливість Господарського суду міста Києва забезпечити її проведення.

Судова колегія розглянула і відхилила клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки щорічна відпустка представника товариства не вважається поважною причиною для відкладення розгляду справи, так як юридична особа не позбавлена можливості видати довіреність іншому представнику або звернутися за правовою допомогою до адвоката. Ухвалами суду явка сторін не визнавалась обов'язковою, крім того, позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення на апеляційну скаргу. У зв'язку з цим відкладення розгляду справи на іншу дату є недоцільним.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/1331/16 та наданих відповідачем пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі № 915/1331/16 є таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оранж Оіл", м. Київ (Постачальник) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, с. Новоолександрівка Братського району Миколаївської області (Покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів від 22.04.2016 року №ОО-01/04/22, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався передати, а Покупець прийняти і оплатити нафтопродукти в кількості, асортименті, за цінами, в строки, відповідно до умов договору, додаткових угод та додатків, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору при здійснені поставки товару на умовах і в порядку, встановлених договором, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість товару, строки поставки визначається сторонами у додаткових та/або рахунках та/або видаткових накладних, які є невід'ємними частинами договору.

За умовами пунктів 3.3 - 3.4 договору ціна на товар визначається сторонами при підписанні Специфікації або зазначається в рахунках-фактурах, що виставляються Постачальником згідно заявок Покупця. Загальна вартість договору визначається загальною кількістю оплаченого та отриманого товару протягом всього строку дії договору.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.4 договору Покупець зобов'язаний оплатити товар на умовах 100 % попередньої оплати партії товару протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку, якщо інше не передбачено сторонами умовами договору. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Розділом 8 договору передбачено, що у випадку виникнення спорів за даним договором чи в зв'язку з ним сторони зобов'язуються вирішувати їх шляхом переговорів. У випадку недосягнення згоди між сторонами в процесі переговорів, спір вирішується в судовому порядку, у відповідності до умов чинного законодавства.

Пунктами 10.2, 10.4 договору визначено, що він вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і проставленням печаток сторін та діє до кінця календарного року, у якому було підписано договір. Цей договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії ні від однієї зі сторін не надійшло письмового повідомлення про бажання припинити договірні відносини. Договір може бути змінений тільки за згодою сторін, шляхом підписання доповнення до даного договору. Усі зміни і доповнення до даного договору вважаються дійсними, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Оранж Оіл", м. Київ поставило Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, с. Новоолександрівка Братського району Миколаївської області дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО (2710 19 43 00) у кількості 6 700 л на загальну суму 93 465 грн. 00 коп., що підтверджено видатковою накладною від 22.04.2016 року №159, яку підписано сторонами та скріплено їх печатками, та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 22.04.2016 року №159.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с.Новоолександрівка Братського району Миколаївської області частково оплатив поставлений товар на загальну суму 90450 грн. 00 коп., що підтверджується належним чином засвідченими копіями платіжних доручень від 12.05.2016 року №1234 на суму 50 000 грн. 00 коп. і від 16.05.2016 року №1237 на суму 40 450 грн. 00 коп.

26.10.2016 року позивач направив на адресу відповідача претензію №1 щодо сплати заборгованості за договором, в якій просив відповідача сплатити заборгованість в розмірі 20 496 грн. 89 коп. з яких: 3015 грн. 00 коп. - основний борг, 17 481 грн. 89 коп. - штрафні санкції.

Судова колегія зазначає, що матеріалами справи підтверджено та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідач, всупереч умовам договору поставки, не виконав зобов'язання з оплати поставленого товару у повному обсязі, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 3015 грн. 00 коп. внаслідок не виконання грошового зобов'язання щодо оплати за поставлений товар на підставі договору поставки нафтопродуктів від 22.04.2016 року №ОО-01/04/22 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, судова колегія зазначає наступне.

Порушенням зобов'язання, як встановлено статтею 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 7.1 договору поставки нафтопродуктів від 22.04.2016 року №ОО-01/04/22 визначено, що за порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність в повному обсязі, яка полягає у відшкодуванні спричинених нею витрат (збитків) іншій стороні, в тому числі не отриманий прибуток, в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до пунктів 7.2, 7.2.1, 7.2.2 договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором і відповідними додатками до нього, Покупець сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за день прострочення плати. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору. У випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 10 календарних днів, Покупець зобов'язується сплатити штраф у розмірі 15 % від суми заборгованості, протягом 3-х днів з дня одержання відповідної письмової вимоги позивача. За несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов договору Постачальник має право стягнути з відповідача проценти за користування чужими коштами в розмірі 15% річних від неоплаченої вартості товару.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 30.05.2011 року №42/252, від 27.04.2012 року №06/5026/1052/2011, від 09.04.2012 року №3-88гс11, судова колегія вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв'язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням статті 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку штраф був добровільно обумовлений сторонами в договорі за визначений період прострочки, тоді як пеня нарахована за кожний день прострочки в межах присікального 6-ти місячного строку.

За таких обставин, стягнення штрафу і пені в даному випадку є правомірним та відповідає умовам договору і приписам чинного законодавства України.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши наданий розрахунок штрафних санкцій, погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання договірного грошового зобов'язання у сумі 17 481 грн. 89 коп.

Довід апеляційної скарги про неотримання відповідачем письмової вимоги про сплату штрафних санкцій розглянуто судовою колегією та відхилено, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Названою статтею не визначено, яку саме форму повинна мати вимога про виконання зобов'язання, тому боржник може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою тощо. Отже, претензія, в розумінні статті 530 Цивільного кодексу України, є вимогою позивача про виконання відповідачем свого зобов'язання щодо оплати отриманих товарів за договором поставки.

Претензія від 26.10.2016 року № 1 була направлена Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, с. Новоолександрівка Братського району Миколаївської області 27.10.2016 року з описом вкладення у цінний лист зі штрихкодовим ідентифікатором 806, проте відповідач відмовився від отримання листа, що підтверджується копією довідки пошти на поштовому конверті та роздруківкою з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Судова колегія зазначає, що у випадку, коли боржник заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор зобов'язаний подати докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Крім того, аналогічний екземпляр претензії з описом вкладення у цінний лист зі штрих кодовим ідентифікатором 792 отримано відповідачем особисто, що вбачається з роздруківки з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги щодо неотримання відповідачем письмової вимоги щодо сплати штрафу спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, Господарський суд Миколаївської області дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, тоді як відповідачем не надано ані місцевому господарському суду, ані апеляційному суду під час повторного розгляду справи доказів, які спростовували б наявність спірних правовідносин між сторонами та необхідність відповідачу виконувати належним чином свої зобов'язання за договором поставки нафтопродуктів від 22.04.2016 року №ОО-01/04/22.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі №915/1331/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Новоолександрівка Братського району Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі №915/1331/16 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 року у справі №915/1331/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

А.І. Ярош