ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.2017 Справа № 904/2209/17

За позовом ОСОБА_1, м.Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", 50045, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127,

про стягнення заборгованості по заробітній платі

Суддя Камша Н.М.

секретар судового засідання Полевичек Д.А.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Громадянка ОСОБА_1, м. Кривий Ріг (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", 50045, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127, (далі - ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар") заборгованості по заробітній платі у сумі 8992,15грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 травня 2014 року по 01 березня 2017 року у сумі 70 590,92 грн. та стягнення витрат, пов'язаних з надання правової допомоги в сумі 5 000 грн.

Ухвалою господарського суду від 07.03.17р. позовну заяву прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 04.04.17р., зобов'язано позивача подати оригінал довідки відповідача від 19.10.16р. про розмір заборгованості по заробітній платі, оригінал трудової книжки (для огляду у судовому засіданні); відповідача - відзив на позов, контррозрахунок стягуваної суми.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.17р. розгляд справи відкладено на 18.04.17р., повторно зобов'язано відповідача подати до господарського суду докази, витребувані ухвалою від 07.03.17р., позивача подати розрахунок суми позову згідно постанови Кабінету Міністрів України №100, обгрунтування суми адвокатських витрат.

04.04.17р. до господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання, в якому остання просить суд постановити рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 8992,15грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 70 590,92 грн., 3 % річних - 744 грн., втрати від інфляції - 7320,67 грн., компенсація індексу споживчих цін - 182,83 грн. за період з 29 травня 2014 року по 01 березня 2017 року та витрати, пов'язаних з надання правової допомоги в сумі 5 000 грн.

За приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, дослідивши надане позивачем клопотання, не приймає до розгляду в межах даної справи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних - 744 грн., втрат від інфляції - 7320,67 грн., компенсація індексу споживчих цін - 182,83 грн. за період з 29 травня 2014 року по 01 березня 2017 року, оскільки заявляючи вказані вимоги, позивач вийшов за межі прав, наданих йому ст. 22 ГПК України.

Отже, судом розглядаються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 8992,15 грн., компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 травня 2014 року по 01 березня 2017 року у сумі 70 590,92 грн. та стягнення витрат, пов'язаних з надання правової допомоги у сумі 5 000 грн.

13.04.17р. до господарського суду від відповідача надійшов відзив № 02-31/125 від 12.04.17р. з додатками на заяву позивача, з якого встановлено, що останній підтверджує заборгованість з заробітної плати перед позивачем на суму 8992,15 грн., суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні відповідача у сумі 70 590,92 в повному обсязі. Що стосується стягнення витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги в сумі 5000 грн., відповідач просить відмовити у задоволенні цих вимог.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.17р. продовжено строк вирішення спору по справі № 904/2209/17 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 18.05.17р., повторно зобов'язано позивача подати розрахунок суми позову згідно постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., обгрунтування суми адвокатських витрат, відповідача подати до господарського суду розрахунок середньоденної заробітної плати позивача згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95р.

16.05.17р. від позивача надійшло клопотання № б/н від 05.04.17р. з актом прийому-здачі наданих послуг з правової допомоги від 01.03.2017р.

У судове засідання 18.05.17р. сторони не з'явились, усіх витребуваних документів позивач та відповідач не надали, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно відповідача господарським судом Дніпропетровської області 12.08.14р. порушено провадження у справі № 904/5722/14 про банкрутство.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач з 06.06.1986 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" - на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки, поданою позивачем.

29.05.14р. позивач звільнений з роботи за наказом № 73-ку від 29.05.14р. за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначив позивач, при звільненні з роботи з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачено 8992,15 грн., вказана сума не оспорюється відповідачем і підлягає стягненню.

Стосовно стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку, господарський суд зазначає наступне.

Нормами ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Позивач просив стягнути борг за затримку розрахунку при звільнені у сумі 70 590,92 грн. за період з 29.05.14р. по 01.03.17р.

Проводячи розрахунок середньоденної заробітної плати, позивачем невірно визначені місяці, види виплат, що включаються у розрахунок середнього заробітку, кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку і, відповідно, сам розмір середньоденного заробітку, що передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 (надалі - Порядок №100).

У відповідності до частини 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Оскільки позивач звільнилась у травні 2014р., то розрахунок середнього заробітку розраховується за березень, квітень 2014р., а не за квітень, травень 2014р., як розраховував позивач.

Згідно з частиною 1 пункту 8 Порядку№100 нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Виходячи з обставин даної справи, розмір середньоденного заробітку позивача складає 103,15 грн.

Відповідно розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен складати 71 379,80 грн. (103,15 грн. х 692 дн.). Однак, враховуючи суму заявлену позивачем - 70 590,92 грн., господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.14р. по 01.03.17р. саме у сумі 70 590,92 грн. Вказана сума відповідачем не оспорюється та підлягає стягненню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, в сумі 5 000, 00 грн.

Позивач надав Договір про надання юридичної (правової) допомоги № б/н від 01.03.2017 року із додатковою угодою до Договору про надання юридичної (правової) допомоги від 01.03.2017 року. Відповідно до умов договору про надання юридичної (правової) допомоги позивач, для надання правової допомоги, призначає адвоката ОСОБА_3, який діє на підставі Свідоцтва про права заняття адвокатською діяльністю № 3140, виданого 05.09.2016 року на підставі Рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 62 від 31.08.2016 року.

Відповідно до п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 року, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, надані адвокатом ОСОБА_3 послуги, є судовими витратами у розумінні ст. 44 ГПК України.

Відповідно до акту прийому-здачі наданих послуг від 01.03.2017 року щодо надання правової допомоги ОСОБА_1, сторони погодили, що об'єм правової допомоги наданий адвокатом ОСОБА_3, під час виконання договору становить 5 000, 00 грн. Оплата підтверджується актом-квитанцією про оплату послуг адвоката за договором від 01.03.2017 року, що міститься у матеріалах справи (а. с. 25).

Згідно статті 6, п.1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, укладаючи договір про надання правової допомоги сторони можуть встановити будь-яку вартість послуг, що надаються адвокатом, незалежно від ціни позову, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та принципу свободи договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Однак, вирішуючи питання щодо стягнення вартості послуг адвоката на користь позивача з відповідача, суд повинен виходити з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачене право на справедливий суд, та положень ст.ст. 42, 43 ГПК України стосовно рівності сторін, що є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов'язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

При визначенні розміру грошової суми, що підлягає стягненню з відповідача за надані позивачем послуги суд має враховувати складність справи, кваліфікацію, досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, витрачений адвокатом час на виконання доручення та інші істотні обставини.

З огляду на матеріали даної справи, суд вважає, що справа для професійного адвоката не є складною, розрахунки за позовом не потребували значних зусиль та часу, оскільки сума основного боргу складається із заборгованості заробітної плати, яка підтверджується довідкою про заборгованість. Щодо здійснення розрахунку компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вони не потребують спеціальних знань, але і при цьому адвокатом в них допущено помилки.

Окрім того, у судові засідання, які призначені на 18.04.17р. та 18.05.2017 року, адвокат ОСОБА_3 для представництва інтересів позивача не з'явився.

Тому суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що максимально допустимим розміром стягнення з відповідача вартості послуг адвоката, наданих позивачеві, є 2500, 00 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 600 грн. слід віднести на відповідача, стягнувши його в доход державного бюджету України.

Враховуючи вищеозначене, керуючись ст.ст. 47, 115-117, 238 КЗпП України, ст.ст. 4-1, 12, 44, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" (50045, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127, ) на користь ОСОБА_1 (50025, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати в сумі 8992,15 грн. (вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) гривні 15 копійок.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар"(50045, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127, ) на користь ОСОБА_1 (50025, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29 травня 2014 року по 01 березня 2017 року у розмірі 70 590,92 грн. (сімдесят тисяч п'ятсот дев'яносто) гривень 92 копійки, витрати на послуги адвоката у розмірі 2 500, 00 (дві тисячі п'ятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" ( 50045, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127, ) на користь державного бюджету (одержувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , рахунок отримувача 0001, банк одержувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено та підписано 22.05.2017р.

Суддя Н.М. Камша