ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 травня 2017 р. Справа № 902/248/15

Господарський суд Вінницької області у складі колегії суддів: головуючого судді Колбасова Ф.Ф., суддів: Міліціанова Р.В., Нешик О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 902/248/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС (вул. Пирогова, 150, м. Вінниця, 21037)

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (вул. Жовтнева, 1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330)

про стягнення 7042634,41 грн.

за участю секретаря судового засідання Вознюк К.В

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 04.01.2017року;

відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю від 05.01.2017 року.

В С Т А Н О В И В :

26.02.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "АВІС" (надалі - Позивач, Сторона 1) звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (надалі - Відповідач, Сторона 2) і просило суд, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, стягнути з Відповідача 7042634,41 грн., з яких: 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, 4894596,36 грн. збитків. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Відповідачем свого зобов'язання за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-26 від 01.02.2013 року щодо продажу/поставки у встановлені договором терміни та кількість соняшнику, вирощеного із посівного матеріалу позивача.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.06.2016 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року, зменшені позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відповідача 1057429,67 грн. штрафу за недопоставку соняшника, 59192,64 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, 16749,33 грн. у рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору та 2 930,04 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату судової експертизи. В частині позовних вимог про стягнення 987816,86 грн. штрафу за недопоставку соняшника, 43598,88 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, 4894596,36 грн. збитків відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, Відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України та посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 509, 538, 612, 614, 615, 692 ЦК України, ст.ст.193, 219 ГК України, ст.ст.42, 34, 43 ГПК України, просило судові рішення у справі в частині стягнення штрафу у сумі 1 116 62,00 грн. та судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів відмовити.

За наслідками касаційного перегляду 12.12.2016 року Вищим господарським судом України прийнято постанову, якою скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року та рішення Господарського суду Вінницької області від 20.07.2016 року у справі №902/248/15 у частині позовних вимог про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу. Справу в цій частині позовних вимог направлено до суду 1 інстанції на новий розгляд.

В іншій частині постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року та рішення Господарського суду Вінницької області від 20.07.2016 року у справі №902/248/15 залишено в силі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 12.01.2017 року справу №902/248/15 розподілено та передано на новий розгляд судді Колбасову Ф.Ф. та відповідно до ухвали від 13.01.2017 року прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.02.2017 року.

Ухвалою суду від 23.02.2017 року продовжено строк вирішення спору на 15 днів за клопотанням представника Відповідача та відкладено розгляд справи на 21.03.2017 року у зв'язку з неявкою в судове засідання представника Позивача та ненадання останнім витребуваних судом доказів.

20.03.2017 року до суду надійшли письмові пояснення Позивача (лист № 233 від 17.03.2017 року, а.с. 89-96, т. 11), в яких останній вказав на низку обставин в обґрунтування позовних вимог і зокрема зазначив про неправдивість тверджень Відповідача про те, що ним не отримана вимога про виконання договірних зобов'язань та сплату штрафних санкцій № 1048 від 10.10.2014 року, а в поштовому відправленні знаходились другі примірники видаткових накладних. Позивач зазначає, що у відзиві на позов, наданому до суду 23.03.2015 року, Відповідач підтвердив, що у жовтні 2014 року отримав від Позивача вимогу про необхідність поставки соняшника в кількості 170 тон.

21.03.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 27.03.2017 року

За результатами проведених судових засідань встановлено, що справа №902/248/15 відноситься до категорії справ значної складності, в зв'язку з чим суддею Колбасовим Ф.Ф. в судовому засіданні 27.03.2017 року оголошено перерву для подання заяви про створення колегії у складі трьох суддів для розгляду даної справи.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 28.03.2017 року для розгляду даної справи сформовано колегію у складі суддів: головуючого судді Колбасова Ф.Ф., суддів Міліціанова Р.В. і ОСОБА_3

Ухвалою від 28.03.2017 року справа № 902/248/15 прийнята до провадження судовою колегією у вищезазначеному складі та призначена до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2017 року.

В зв'язку з неявкою в судове засідання представника Позивача, ухвалою суду від 20.04.2017 року розгляд справи відкладено на 11.05.2017 року.

Згідно службової записки головуючого судді від 05.05.2017 року, в зв'язку з перебуванням судді Тісецького С.С. у відпустці, для подальшого розгляду справи №902/248/15, призначеної в судовому засіданні на 11.05.2017 року, розпорядженням керівника апарату суду від 05.05.2017 року, на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Тісецького С.С. та введено до складу колегії суддю Нешик О.С.

Ухвалою суду від 10.05.2017 року справу прийнято до свого провадження новим складом колегії суддів: головуючий суддя Колбасов Ф.Ф., судді Міліціанов Р.В. і ОСОБА_4

В зв'язку з неявкою в судове засідання 11.05.2017 року представника Позивача, ненаданням останнім витребуваних ухвалами суду доказів, ухвалою суду від 11.05.2017 року судове засідання відкладено на 23.05.2017р.

В судове засідання 23.05.2017 року прибули представники обох сторін.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Представник Позивача, посилаючись на обставини, зазначені у раніше наданих до суду письмових поясненнях, зазначив, що нездійснення Позивачем оплати за поставлений соняшник не звільняє Відповідача від виконання договірних зобов'язань щодо його подальшої поставки Позивачу та від відповідальності у вигляді штрафних санкцій. Позовні вимоги представник Позивача підтримав та просив суд стягнути з Відповідача 2045246,53 грн штрафу за недопоставлений соняшник та 102791,52 грн штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

У поданому до суду 23.03.2015р. представником Відповідача відзиві на позовну заяву б/н та дати (вх.№ канц. суду 06-52/2714/15), відповідач проти позову заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону.

Так, у відзиві зазначено зокрема наступне:

- СТОВ "АКВАВІКА" поставлено ТОВ "АВІС" до 12 жовтня 2013 року насіння соняшника в кількості 223,9330 тон на загальну суму 738978,9 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000134 від 30.09.2013 року, №РН-0000142 від 02.10.2013 року, №РН-0000158 від 09.10.2013 року, №РН-0000161 від 10.10.2013 року, №РН-0000163 від 11.10.2013 року;

- ТОВ "АВІС" порушено визначений підпунктом 1.1.3. пункту 1.1. Розділу 1 Договору десятиденний строк оплати поставленого соняшника; за поставлений соняшник перераховано суму 129161,8 грн. Остаточний розрахунок за поставлений соняшник в сумі 609817,1 грн. був проведений між сторонами 31.05.2014 року шляхом укладення договору про зарахування однорідних зустрічних вимог. Таким чином, оскільки ТОВ "АВІС" за час дії Договору №ДА-26 від 01.02.2013 року не провело розрахунок за поставлений соняшник у сумі 609817,1 грн., що є необхідною умовою виконання Договору в частині поставки соняшника, СТОВ "АКВАВІКА" згідно ст.615, ч.3 ст.538 ЦК України, ст.193 ГК України відмовилось від подальшого виконання взятих на себе зобов'язань по поставці іншої частини соняшника згідно даного Договору. Відповідно до ч.4 ст. 226 ГК України не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання. В період дії Договору №ДА-26 від 01.02.2013 року щодо поставки соняшника, тобто з 11.10.2014 року до 31.05.2014 року, від ТОВ "АВІС" до СТОВ "АКВАВІКА" будь-яких претензій або ж вимог про поставку іншої частини соняшника не надходило, що вказує на прийняття ними умов щодо відмови від поставки соняшника з боку СТОВ "АКВАВІКА". Письмову вимогу про необхідність поставити соняшник в кількості 1701 тони позивач висловив лише у жовтні 2014 року, після закінчення дії Договору;

24.03.2015р. до суду від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву б/н та дати (вх. № канц. суду 06-52/2727/15 від 24.03.2015р., а.с. 119-135 т.1), в якому додатково зазначено таке:

- на момент укладення Договору у лютому 2013 року Сторонами було визначено ціну Соняшника, який буде поставлятись продавцем - СТОВ "АКВАВІКА" на адресу ТОВ "АВІС" як покупця, виходячи із ринкової вартості товару за одну тону на момент його поставки;

- СТОВ "АКВАВІКА" було поставлено до 12 жовтня 2013 року ТОВ "АВІС" насіння соняшника в кількості 223,9330 тон на загальну суму 738978,9 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000134 від 30.09.2013 року, №РН-0000142 від 02.10.2013 року. №РН-0000158 від 09.10.2013 року, №РН-0000161 від 10.10.2013 року, №РІ 1-0000163 від 11.10.2013 року, по ціні 3300 грн. з ПДВ. Разом з тим, ринкова ціна однієї тони насіння соняшника у період вересень-грудень 2013 року у регіоні місця знаходження СТОВ "АКВАВІКА" становила на 100 гривень більше, ніж пропонував купувати позивач, що викликало суттєві суперечки у визначені ціни товару та стало ще однією причиною відмови у поставці соняшника від СТОВ "АКВАВІКА" до ТОВ "АВІС". Дані обставини підтверджуються видатковими накладними на відпуск насіння соняшника іншим контрагентам з боку СТОВ "АКВАВІКА" в період вересень-грудень 2013 року.

Оскільки договір між сторонами містить положення щодо неоднозначного встановлення ціни товару - Соняшника урожаю 2013 року (п.2.1.6. Договору), який мав би постачатись СТОВ "АКВАВІКА" на адресу ТОВ "АВІС" у 2013-2014 роках, тому у зв'язку із відсутністю погодження ринкової ціни товарного Соняшника в період з 12.10.2013 року по 01.05.2014 року між Сторонами Договору, його поставка не здійснювалась;

- аналіз підпунктів 7.5. та 7.6. Договору вказують на те, що за порушення зобов'язань, визначених підпунктами 2.2.5 та 2.2.6 Договору щодо поставки соняшника і строків поставки такого соняшника, двічі передбачено для відповідача відповідальність за одне й те саме правопорушення у вигляді штрафу.

Стягнення одночасно неустойки одного виду за несвоєчасне виконання одного й того самого зобов'язання суперечить ст. 61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства;

- в силу положень ст.ст. 611, 612, 615 ЦК України, ст. 193 ГК України, СТОВ "АКВАВІКА" правомірно не поставляло товар ТОВ "АВІС" через неоплачений ним же до закінчення строку дії Договору 31.05.2014 року соняшник, коли було укладено Договір про зарахування однорідних зустрічних вимог;

Окрім того, відповідач в своїх запереченнях, які надійшли до суду в ході нового розгляду справи, а саме 23.02.2017 року (а.с. 70-79, т. 11), доповненнях до заперечень, наданих суду 20.04.2017 року (а.с. 140-141, т. 11) та в поясненнях представника в судових засіданнях проти позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій заперечував, зокрема посилаючись на те, що з боку СТОВ "АКВАВІКА" відсутня вина у невиконанні зобов'язань по поставці соняшника, оскільки ТОВ Підприємство "АВІС" припинило проводити розрахунки за товар, а інший строк виконання зобов'язання відповідача щодо поставки товару договором не встановлений.

Також представник Відповідача зазначав про те, що з підписанням Сторонами Угоди про зарахування однорідних зустрічних вимог, 31.05.2014 року відбулось припинення обопільних зобов'язань сторін за Договором купівлі-продажу № ДА-26 від 01.02.2013 року, що на думку Відповідача, виключає можливість застосування відносно нього штрафних санкцій, передбачених цим Договором.

Окрім того, Відповідач посилається на те, що Позивачем не дотримано визначеного п.п. 7.5., 7.6. Договору купівлі-продажу № ДА-26 від 01.02.2013 року порядку стягнення штрафних санкцій, оскільки СТОВ "АКВАВІКА" не одержало від ТОВ Підприємство "АВІС" письмову вимогу про виконання зобов'язань за Договором купівлі-продажу № ДА-26 від 01.02.2013 року, а наданий Позивачем реєстр рекомендованих поштових відправлень, скріплений поштовим штемпелем, за відсутності опису вкладення, не підтверджує цього факту. Посилання Позивача в підтвердження факту вручення такого повідомлення на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.10.2014 року, на думку Відповідача необґрунтоване, оскільки відсутній опис документів, що були вкладені до даного листа. Відповідач стверджує, що СТОВ "АКВАВІКА" отримало у конверті підписані документи щодо поставленого соняшника на виконання умов договору №ДА-34 від 12.02.2014 року, а саме: накладні №РН-0000061 від 20.09.2014 року, РН-0000066 від 24.09.2014 року, РН-0000074 від 27.09.2014 року. РН-0000077 від 29.09.2014 року. РН-0000081 від 01.10.2014 року та РН-0000096 від 21.10.2014 року, що підтверджується копією конверта та копіями відповідних накладних.

На переконання Відповідача, так як Позивачем не дотримано визначеного п.7.5. і 7.6. Договору № ДА-26 порядку стягнення штрафу, так як обов'язок сплачувати штраф у СТОВ "АКВАВІКА" не виник через неодержання письмової вимоги про сплату штрафу від ТОВ Підприємство "АВІС" до подання позову. Відтак, на думку Відповідача, ТОВ Підприємство "АВІС" відсутнє право стягувати у судовому порядку штраф у сумі 2945413 грн.

Відповідач зазначав також, що несвоєчасна сплата Позивачем коштів за поставлений восени 2013 року соняшник, починаючи з жовтня 2013 року по кінець травня 2014 року, дала підстави для зупинення поставок частини соняшника та звільнення Відповідача від сплати штрафних санкцій.

Відповідач вказує і на те, що Договір купівлі-продажу № ДА-26 від 01.02.2013 року є змішаним договором, за яким обидві Сторони виступають як в ролі покупця, так і в ролі продавця, але предметами таких договорів є різні речі, такі зобов'язання не являються зустрічними, вони виконуються сторонами окремо, і не проведення розрахунку з боку СТОВ "АКВАВІКА" за поставлене раніше насіння соняшника не впливає на обов'язок ТОВ Підприємство "АВІС проводити розрахунки з СТОВ "АКВАВІКА" за поставлений соняшник.

В своїх доповненнях до заперечень на позовну заяву Відповідач також просив суд врахувати ту обставину, що Договором купівлі-продажу № ДА-26 від 01.02.2013 року не було визначено кількості товару, який мав бути поставлений Відповідачем та не визначено порядку встановлення такої кількості, що не відповідає вимогам статті 669 ЦК України, і на думку Відповідача, виключає підстави для застосування штрафних санкцій відносно нього.

З цих та інших підстав Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник та 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

Суд, розглянувши спір в частині позовних вимог про стягнення 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник та 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, оцінивши надані сторонами докази, встановив наступне.

01.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" укладено Договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-26, відповідно до якого, Сторона 1 зобов'язується передати у власність Стороні 2 посівний матеріал високоврожайного соняшника (надалі іменується "Посівний матеріал") та здійснити розрахунок за поставлений Стороною 2 Соняшник, вирощений із Посівного матеріалу.

Сторона 2 зобов'язується прийняти Посівний матеріал і використати його за призначенням, встановленим даним Договором, здійснити за нього розрахунок та поставити Стороні 1 соняшник, вирощений із Посівного матеріалу (надалі іменується "Соняшник") (п. 1.1.2. Договору).

Сторона 1 зобов'язується прийняти Соняшник, вирощений Стороною 2 із Посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання Соняшника від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором (п. 1.1.3. Договору).

Сторони домовилися, що Посівний матеріал та Соняшник разом у цьому Договорі іменуються "Предмет Договору" (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору, найменування, кількість предмету Договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна сума Предмету Договору визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, актах приймання-передачі та інших товаро-супровідних документах, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.3., 2.1.4., 2.1.5., 2.1.6. Договору, Сторона 1 зобов'язується: передати у власність Стороні 2 Посівний матеріал із високоврожайного соняшника у кількості 350 п.о. посівних одиниць загальною вартістю 556 920,00 грн. на день укладення даного Договору з метою його посіву на земельній ділянці розміром 700 га; придбати у Сторони 2 весь врожай Соняшника, вирощеного Стороною 2 із Посівного Матеріалу та зібраного на земельній ділянці, відведеній для такої мети розміром 700 га.; поставити Посівний матеріал Стороні 2 власними транспортними засобами та за власний рахунок до 01.04.2013 року. Вартість транспортування входить у вартість Посівного матеріалу та зазначається у видаткових накладних і рахунках; провести лабораторні дослідження поставленого Стороною 2 Соняшника засобами власної лабораторії протягом дня, в який здійснена його поставка на адресу виробничих потужностей Сторони 1; оплатити вартість Соняшника, вирощеного Стороною 2 із Посівного матеріалу, яка складається із ринкової ціни товарного Соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Сторони 2 по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією Сторони 1 у строки, передбачені пп. 1.1.3 п.1.1 Договору.

Відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5., 2.2.6., Сторона 2 зобов'язується: своєчасно й належним чином засіяти земельну ділянку розміром 700 га Посівним матеріалом; своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами виростити, зібрати врожай Соняшника та зберігати його у належних умовах до дня передачі Стороні 1 із усіма, передбаченими законодавством, супровідними документами; оплатити Стороні 1 вартість Посівного матеріалу не пізніше 20.10.2013 року; продати/поставити Соняшник, вирощений із Посівного матеріалу виключно Стороні 1 на умовах, передбачених пунктом 2.1.6 Договору у такому порядку: 50% від загального обсягу врожаю Соняшника до 31 грудня 2013 року; 50% від загального обсягу врожаю Соняшника до 01 травня 2014 року; поставити Соняшник, вирощений Стороною 2 із Посівного матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеній для такої мети розміром 700 га власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу виробничих потужностей Сторони, 1, а саме: Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. Куйбишева, 88. Поставка Соняшника транспортом Сторони 1 можлива за попередньою письмовою домовленістю про це між Сторонами з одночасним коригуванням ціни із врахуванням транспортних витрат.

Відповідно до п. 5.7. Договору, оплата за Предмет Договору здійснюється Сторонами шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточні рахунки Сторін, зазначені у даному Договорі.

Датою оплати Предмету Договору вважається дата списання грошових коштів, сплачених однією Стороною другій Стороні (п. 5.8. Договору).

Згідно з п. 6.1. Договору, одна посівна одиниця матеріалу складає 150000 насінь, що відповідає національному стандарту виміру кількості насіння соняшника.

За порушення обов'язків, передбачених пунктом 2.2. цього Договору, Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 протягом семи банківських днів від дня отримання відповідної вимоги, збитки, завдані порушенням Договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі (п. 7.3. Договору).

У разі, якщо Сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 й 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти відсотків від ринкової вартості не переданого Стороні 1 Соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 700 га при врожайності 1,5 т з одного га та вартості 4000,00 грн. за одну тону (п. 7.5. Договору).

У разі, якщо Сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5. й 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості Посівного матеріалу за його безпідставне використання (п. 7.6. Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (п. 10.1. Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору, та закінчується 31.05.2014 року (п. 10.2. Договору).

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 10.3. Договору).

Зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві України (п. 10.5. Договору).

Після підписання цього Договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості Сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього Договору (п. 11.2. Договору).

Згідно видаткової накладної № АV000022120 від 19.04.2013 року Позивач поставив Відповідачу 350 Посівних одиниць насіння соняшника вартістю 556920,00 грн. (а.с. 23, т.1).

Додатково по видаткових накладних № АV000023059 від 30.04.2013 року та №АV000028778 від 05.06.2013 року, Позивач, з посиланням на Договір поставки №ДА-26 від 01.02.2013 року, поставив 33 Посівних одиниці насіння на загальну суму 52897,10 грн. (а.с. 25,27 т. 1).

В свою чергу, на виконання умов Договору № ДА-26 від 01.02.2013 року, СТОВ "АКВАВІКА" поставило ТОВ Підприємство "АВІС" 223,9330 тон соняшника на загальну суму 738978,90 грн. відповідно до видаткових накладних № РН-0000134 від 30.09.2013 року, №РН-0000142 від 02.10.2013 року, № РН-0000158 від 09.10.2013 року, № РН-0000161 від 10.10.2013 року, № РН-0000163 від 11.10.2013 року (т.1, а.с. 29-33).

ТОВ Підприємство "АВІС" на виконання умов Договору № ДА-26 від 01.02.2013 року сплатило кошти СТОВ "АКВАВІКА" за поставлений соняшник частково, у сумі 129161,88 грн., зокрема: - 01.10.2013 року на суму 50000,00 грн., 14.10.2013 року на суму 52737,30 грн., 15.10.2013 року на суму 26000,00 грн., 27.12.2013 року на суму 424,50 грн., що підтверджується наданим до суду актом звірки взаєморозрахунків станом на вересень 2013 - травень 2014 року, який підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток, та визнається позивачем та відповідачем (т.1, а.с. 34).

Відповідно до пункту 1.1.3 Договору партія соняшника, відвантаженого відповідачем 30.09.2013 року, мала бути оплачена Стороною 1 (Позивачем) до 14.10.2013 року включно, а вартість Посівного матеріалу Стороною 2 (Відповідачем) - не пізніше 20.10.2013 року (п. 2.2.4 Договору) і поставка соняшника передбачалась до 31.12.2013 року (50%) та до 01.05.2014 року (50%).

31.05.2014 року між Сторонами Договору укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (надалі - Угода), відповідно до якої Позивач та Відповідач дійшли згоди провести зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013 року та накладних, у яких Сторона 1 (ТОВ Підприємство "АВІС") і Сторона 2 (СТОВ "АКВАВІКА") є сторонами, а саме:

За підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Договору, Сторона 1 передала у власність Стороні 2 посівний матеріал високоврожайного соняшника на суму 609817,10 грн. Сторона 1 є кредитором, а Сторона 2 боржником з виконання грошового зобовязання на суму 609817,10 грн.

За підпунктом 1.1.2 пункту 1.1. Договору, Сторона 2 поставила Стороні 1 соняшник на суму 609817,10 грн. Сторона 1 є боржником, а Сторона 2 - кредитором з виконання грошового зобовязання на суму 609817,10 грн.

Враховуючи викладене, Сторони шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог, зменшують взаємні заборгованості на суму 609817,10 грн.

З моменту набрання чинності даної Угоди, Сторони не є зобовязаними одна одній за Договором та накладними, перерахованими в Угоді, суму коштів у розмірі 609817,10 грн.

У подальшому сторони проводять розрахунки відповідно до положень, зазначених у Договорі (п. 1.4. Угоди).

Підписання цієї Угоди Сторонами свідчить про відсутність будь-яких претензій сторін одна одній стосовно, зазначених в ній сум зустрічних однорідних вимог (п. 2. Угоди).

Інші умови Договору, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені сторонами раніше, і сторони підтверджують їх обовязковість для себе (п. 3. Угоди).

Ця Угода є невідємною частиною Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013 року і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та її скріплення печатками сторін (п. 6. Угоди, т.1, а.с. 36).

За твердженнями Позивача, 23.10.2014 року на адресу Відповідача ним надіслано вимогу від 10.10.2014 року за № 1048 про виконання договірних зобовязань та сплати штрафних санкцій, яку отримано останнім 31.10.2014 року. Цією вимогою Позивач пропонував Відповідачеві допоставити 1701 тон соняшника до 01.11.2014 року та сплатити до вказаної дати 1360800,00 грн. - 20 % штрафу за недопоставку соняшника і 121885,92 грн. - 20 % штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, а також попереджав відповідача про можливість застосування п. 7.3 Договору.

Так як Відповідач - СТОВ "АКВАВІКА" вимоги Позивача - ТОВ Підприємство "АВІС про виконання договірних зобовязань та сплати штрафних санкцій по Договору № ДА-26 від 01.02.2013 року не виконав, вказане стало підставою для звернення Позивача до суду з позовними вимогами про стягнення 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

Під час нового розгляду позовних вимог про стягнення 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу судом враховано приписи статті 111-12 ГПК України "Обов'язковість вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції", якою передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

З врахуванням встановлених в ході нового розгляду обставин, відповідних їм висновків та обов'язковості вказівок суду касаційної інстанції, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови Позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу в повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, згідно з приписами частин першої та другої статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Змістом взаємних договірних зобов'язань сторін є обов'язок як Позивача поставити Відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, так і обов'язок Відповідача в подальшому поставити Позивачу вирощений соняшник, що породжує обов'язок кожного з них прийняти товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 статті 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно з правилами частини п'ятої статті 692 Цивільного кодексу України, якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на обумовлені Договором строки і порядок зобов'язань Сторонами та з врахуванням того, що Позивачем своєчасно не проведено розрахунки з Відповідачем за поставлений відповідно до видаткових накладних № РН-0000134 від 30.09.2013 року, №РН-0000142 від 02.10.2013 року, № РН-0000158 від 09.10.2013 року, № РН-0000161 від 10.10.2013 року, № РН-0000163 від 11.10.2013 року товар - вирощений соняшник, Відповідач правомірно зупинив подальше виконання взятих на себе зобов'язань по поставці решти соняшника.

Як вже було зазначено вище, 31.05.2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої Сторони дійшли згоди провести зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013 року.

Проаналізувавши умови вказаної Угоди, суд прийшов до висновку, що з моменту її підписання Сторонами, тобто з 31.05.2014 року втратили свою силу умови Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013 року, які передбачали обов'язок поставки Відповідачем соняшника до 31.12.2013 року (50%) та до 01.05.2014 року (50%). Як вбачається з тексту Угоди, інших строків поставки Соняшника нею не встановлено.

При цьому, як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 12.12.206 року у даній справі: "дії сторін з укладання 31.05.2014 зазначеної угоди, дають всі підстави вважати, що умови договору про терміни поставки соняшника, а саме: до 31.12.2013 та до 01.05.2014 фактично втратили своє юридичне значення. Інший же термін поставки соняшника, після підписання вказаної угоди, як установлено судами, сторони не визначили.

Між тим, за умовами договору покладання на відповідача відповідальності у вигляді штрафу можливо лише у випадку порушення останнім встановленого договором терміну поставки соняшника, - до 01.05.2014, і саме з його вини, якої судами не було встановлено."

Отже, за сукупності таких обставин:

- правомірного зупинення Відповідачем зобов'язання з поставки соняшника до 01.05.2014 року через неоплату Позивача,

- відсутності вини Відповідача у порушенні договірних строків поставки товару, укладення Сторонами 31.05.2014 року Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, якою скасовані терміни поставки Відповідачем соняшника, а нові терміни не встановлені, -

правові підстави для накладення на відповідача 2045246,53 грн штрафу за недопоставлений соняшник та 102791,52 грн штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу відсутні.

Як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 12.12.2016 року, "сторони договору у підпунктах 7.5, 7.6 пункту 7 Договору встановили порядок, за умови якого у відповідача виникає обов'язок сплатити штраф, а саме протягом семи банківських днів від дня отримання від позивача відповідної письмової вимоги.

23.10.2014 року позивач надіслав відповідачу вимогу від 10.10.2014 за №1048, в якій пропонував останньому, зокрема, сплатити до 01.11.2,00 грн. - 20% штрафу за недопоставку соняшника і 121885,92 грн. - 20% штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, що підтверджується реєстром рекомендованих листів позивача від 23.10.2014 року, скріпленим поштовим штампом, в якому зазначено про направлення вимоги, у тому числі відповідачу.

Разом з тим, суди обох інстанцій не дали належної правової оцінки доводам відповідача про неотримання ним вказаної вимоги та не з'ясували належним чином чи є цей реєстр переконливим і достатнім доказом, у розумінні норм ст.ст.32, 33, 34 ГПК України, який підтверджував би дотримання позивачем встановленого договором порядку надіслання відповідачу саме вимоги про сплату штрафів, враховуючи, що у матеріалах справи відсутній засвідчений оператором поштового зв'язку опис вкладання у рекомендований лист, що був адресований відповідачу".

Вищий господарський суд України констатував, що "таким чином, у порушення вимог ст.43 ГПК України суди обох інстанцій не перевірили належним чином, чи дотримався позивач цього порядку та чи виникло у зв'язку із цим у відповідача зобов'язання сплатити заявлені до стягнення позивачем штрафи".

Виконуючи вказівки суду касаційної інстанції, судом надано правову оцінку доводам Відповідача про те, що він не отримував вказану вимогу, за наслідком чого суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду факту пред'явлення Відповідачу вимоги про сплату штрафу у цілковитій відповідності з порядком, передбаченим у підпунктах 7.5, 7.6 пункту 7 Договору, лише за умови якого у Відповідача виникає обов'язок сплатити штраф, а саме протягом семи банківських днів від дня отримання від позивача відповідної письмової вимоги.

Так, ухвалами суду від 13.01.2017 року, 23.02.2017 року, 28.03.2017 року, 11.05.2017 року суд неодноразово зобов'язував Позивача надати суду докази надсилання Відповідачу вимоги від 10.10.2014 року за №1048, (реєстр рекомендованих листів, засвідчений оператором поштового зв'язку опис вкладання у рекомендований лист, що був адресований Відповідачу).

Натомість Позивачем надано лише копію вимоги від 10.10.2014 року за №1048, реєстр рекомендованих листів з повідомленням від 23.10.2014 року, копію фіскального чека від 23.10.2014 року та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 103-107, т. 11).

Засвідчений оператором поштового зв'язку опис вкладання у рекомендований лист, що був адресований відповідачу Позивач суду не надав.

За відсутності такого опису вкладення у рекомендований лист, факт направлення Позивачем на адресу Відповідача саме вимоги від 10.10.2014 року № 1048 не можна визнати цілком доведеним, як не можна вважати доведеним виникнення у Відповідача обов'язку сплатити штраф, протягом семи банківських днів від дня отримання від позивача відповідної письмової вимоги.

Окрім того, проаналізувавши положення підпункту 7.5, 7.6 пункту 7 Договору №ДА-26 від 01.02.2013 року, суд погоджується з доводами представника Відповідача про те, що даними пунктами Договору передбачається подвійна відповідальність Продавця у вигляді штрафу за невиконання одних і тих самих умов договору. В одному випадку (п. 7.5.) штраф розраховується у відсотках від вартості недопоставленого товару, в іншому випадку (п. 7.6.) штраф розраховується у відсотках від вартості посівного матеріалу.

Притягнення особи до подвійної відповідальності у вигляді штрафу за одне і те саме порушення зобов'язання суперечить засадам цивільного законодавства і є неправомірним.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Посилання представника Позивача на те, обов'язок відповідача поставки 3270,9 тон соняшника передбачений в п.2.2.5, п.2.2.6, п.7.5 Договору судом розцінено критично з огляду на наступне.

Суд не бере до уваги форми 29-сг (річна) про збір врожаю з одного гектару, оскільки в п.2.2.5 Договору немає посилання на те, що саме в такий спосіб буде вирахувана кількість соняшника яку зобов'язаний поставити відповідач позивачеві.

В пункті 2.2.6 Договору зазначено, що Сторона - 2 зобов'язується поставити Соняшник, вирощений Стороною-2 із Посівного матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 700 га власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу виробничих потужностей Сторони 1, а саме: Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. Куйбишева, 88. Поставка Соняшника транспортом Сторони - 1 можлива за попередньою письмовою домовленістю про це між Сторонами з одночасним коригуванням ціни із врахуванням транспортних витрат.

У вказаному пункті Договору не вказано, яку саме конкретну кількість соняшнику мав би поставити Відповідач Позивачеві.

Окрім того, п.7.5 Договору передбачає відповідальність за невиконання п.2.2.5, п.2.2.6 Договору, врожай і вартість вказана в п.7.5 передбачена для обчислення штрафу, а не для визначення кількості соняшника який Відповідач мав поставити.

Обов'язок щодо кількості соняшника який мав поставити відповідач позивачеві мав бути вказаний в договорі за відсутності зазначення врожайності.

Редакція п.2.2.5, п.2.2.6 Договору за відсутності посилання на врожайність, вартість не містить одиниць виміру кількості соняшника який Відповідач мав поставити, а також не містить порядку обчислення.

Відтак, Позивач всупереч вимогам ст.33, ч.2 ст.34 ГПК України не довів належними засобами доказування обов'язок Відповідача поставити соняшник в кількості 3270,9 тон і як наслідок не довів недопоставку Відповідачем соняшника в кількості 3047 тон.

Вказані обставини в сукупності виключають обов'язок Відповідача сплатити штрафні санкції за недопоставлений соняшник та за безпідставне використання посівного матеріалу. Це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

Судовий збір з правилами статті 49 ГПК України з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог покладається на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарги, судом враховано, що згідно п. 4.4. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснив, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

При поданні апеляційної скарги Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" було сплачено 18424,26 грн. по платіжному дорученню № 1246 від 28.07.2016р. Враховуючи результат нового розгляду позовнх вимог, яким позивачу відмовлено в задоволенні позову, вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача для відшкодування останньому витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Окрім того, за подання касаційної скарги Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" було сплачено згідно платіжного доручення №1437 від 21.09.2016р. - 20099,20 грн, а також згідно квитанції № 52 від 26.10.2016р. - 67600,00 грн. Загалом скаржником було сплачено 87699,20 грн, а потрібно було сплатити 87696,00 грн.

Враховуючи, що за подання касаційної скарги мало бути сплачено 87696,00 грн, а скаржником - Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" було сплачено більшу суму, ніж потрібно, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 87696,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

23.05.2017р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-4, 33, 43, 49, 82, 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "АВІС" в частині стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" 2045246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство "АВІС" (вул. Пирогова, 150, м. Вінниця, 21037, 1) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (вул. Жовтнева, 1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330, ) 18424,26 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 87696,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29 травня 2017 р.

Головуючий суддя Колбасов Ф.Ф.

Суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Нешик О. С.

віддрук.1 прим.:

1 - до справи