ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.2017 Справа № 904/4201/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро

про тлумачення умов договору

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 14-403юр від 12.10.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 11520 від 13.04.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (позивач, замовник) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (відповідач, виконавець) про тлумачення умов пунктів 3.1.1.11 та 3.1.1.12 укладеного між сторонами 20.04.2015 договору № 2045 на надання послуг з організації перевезення вантажу та просить зазначити наступне:

- чи підлягає застосуванню п.3.1.1.11. договору при нарахуванні плати за користування вагонами та виставленню відповідних рахунків по платі за користування вагонами, за час відволікання вагонів та знаходження їх у ремонтному депо для проведення ремонту;

- чи передбачає п.3.1.1.12. договору неможливість пред'явлення на адресу ПАТ "АМКР" рахунків по платі за користування вагонами, в разі порушення ТОВ "Металургтранс" строку, встановленого у п.3.1.1.11. договору при пред'явленні рахунків по платі за користування вагонами;

- чи включає поняття "знаходження", вживане в п.3.1.1.11. договору період часу відволікання вагону для проведення ремонтних робіт.

Відповідач 25.04.2017 надав відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених вимог заперечив та вказав, що необхідність в тлумаченні наведених пунктів договору позивач обґрунтував наявністю розгляду справи № 904/12169/16 за позовом ТОВ "Металургтранс" до ПАТ "АМКР" про стягнення заборгованості за тим же договором № 2045 від 20.04.2015, в процесі якої, на думку позивача, у сторін виникло різне розуміння змісту вказаних п.п. 3.1.1.11. та 3.1.1.12. договору.

В п. 3 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 вказано: "При розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (стаття 213 ЦК України) в порядку позовного провадження.''

Тобто, йдеться про те, що правочин тлумачиться судом лише при розгляді спору, а не сам по собі.

При цьому, Вищий спеціалізований суду України в листі від 01.01.2017 "ОСОБА_1 окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"" зазначив:

"Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком, за умови наявності спору.

Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі."

Натомість, в супереч наведеним роз'ясненням, позивач намагається тлумачити пункти договору при відсутності спору.

Предметом розгляду справи № 904/12169/16 було стягнення за договором заборгованості по оплаті плати за час відволікання вагону № 56619729 для проведення ремонтних робіт, який було пошкоджено 08.02.2016 під час його знаходження на під'їзній колії замовника з вини останнього.

Правовою підставою пред'явлення позовних вимог про стягнення заборгованості були п. 5.7. договору (підстава нарахування плати за час ремонту вагону) та п. 4.1. договору (строк оплати плати).

Для вирішення спору у справі № 904/12169/16 не підлягали застосуванню п.п. 3.1.1.11. та 3.1.1.12. договору, що також слідує із мотивувальної частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.04.2017, де вказано:

"Як передбачено п. 4.1. договору, замовник проводить оплату вартості організації перевезень вантажів, оплату за користування вагонами, оплату винагороди (плати) експедитора і вартості інших узгоджених сторонами послуг за фактом наданих послуг на підставі наданих актів приймання-передачі наданих послуг, рахунків та податкових накладних протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання оригіналів актів.

В розділі 3.1. договору визначені права та обов'язки виконавця, зокрема у п.п.3.1.1.11 та 3.1.1.12, на які посилається відповідач, встановлено, що виконавець зобов'язується пред'являти рахунки по платі за користування вагонами протягом 45 календарних днів після місяця, в якому було зафіксовано час знаходження. У разі невиконання зобов'язання, зазначеного у п. 3.1.1.11, замовник не приймає претензії та фінансові зобов'язання від виконавця.

Разом з тим, в пункті 3.1.1.10 договору сторонами визначено обов'язок виконавця на підставі погодженої заявки, за фактом надання послуг на транспортно-експедиторське обслуговування, а по закінченню місяця на протязі першого робочого дня місяця, наступного за звітним незалежно від вихідних та святкових днів, направляти Замовнику за допомогою засобів електронного зв'язку рахунок-фактуру на оплату послуг, акт приймання-передачі наданих послуг по транспортно-експедиторському обслуговуванню вантажів, що надходять на адресу замовника та плату за користування вагонами, крім під'їзних колій замовника (на станціях вантажоодержувача/вантажовідправника).

Тобто, зазначений вище розділ, в т.ч. пункт 3.1.1.11, на який посилається відповідач, визначає обов'язок виконавця щодо надання документів, які стосуються плати за користування вагонами на станціях вантажоодержувача/вантажовідправника, крім під'їзних колій замовника.

Розділ 5 договору визначає відповідальність сторін, а пунктом 5.7 цього розділу встановлено, що у разі пошкодження, розукомплектування, приведення в непридатність вагонів під час їх знаходження на під'їзній колії замовника, замовник забезпечує проведення ремонту такого вагону за власний рахунок в найкоротший термін.

Тобто, у вказаному пункті договору врегульовані обставини, які виникають під час знаходження вагонів на під'їзній колії замовника.

Як підтверджується актом №68 від 08.02.2016 пошкодження спірного вагону відбулося на коліях вантажовласника "ст. Восточно-Сортировочная путь №26" та умови п.п.3.1.1.11 та 3.1.1.12 на дані випадки не розповсюджуються."

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, наведені обставини, встановлені в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі № 904/12169/16, є преюдиціальним доказом у справі № 904/4201/17 та не підлягають доведенню знову.

В судовому засіданні 25.04.2017 оголошено перерву до 16.05.2017.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

20.04.2015 між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" укладено договір на транспортно-експедиторські послуги №2045 (з додатками та додатковими угодами), строком дії до 31.12.2016, а в частині розрахунків та нарахування і відшкодування санкцій до повного їх завершення (п.9.1. договору).

Відповідно до п. 2.1.1 договору виконавець зобовязується надавати замовнику послуги з організації перевезення вантажів у вагонах по напрямках та обємах, зазначених в заявках, а замовник зобовязується прийняти і оплатити такі послуги, в порядку та на умовах, визначених даним договором та додатковими угодами до нього.

Перелік необхідних замовнику послуг, їх вартість, номенклатура вантажу, розрахункова вага, маршрути перевезень та інші істотні умови організації перевезень визначаються сторонами в додаткових угодах, які є невідємною частиною даного договору (п.2.1.2 договору).

Виконавець в рамках надання послуг за цим договором організовує перевезення вантажів замовника, а при необхідності організовує подачу порожніх вагонів на станцію навантаження в кількості згідно заявки замовника (п.2.1.5. договору).

На виконання умов договору позивачем організовано перевезення вугілля на адресу позивача у вагоні №56619729 зі станції Чорноморська Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ Укрзалізниця" до станції Батуринська Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ Укрзалізниця". Вказаний вагон був пошкоджений 08.02.2016 під час його знаходження на під'їзній колії замовника з вини останнього.

Пунктом 5.7. договору передбачено, що у разі пошкодження, розукомплектування, приведення в непридатність вагонів під час їх знаходження на під'їзній колії замовника, він забезпечує проведення ремонту такого вагону за власний рахунок в найкоротші строки.

За весь час відволікання вагону для проведення ремонтних робіт замовник сплачує виконавцю плату за користування згідно умов додатків/додаткових угод до договору. Період відволікання вагонів для проведення їх ремонту та відновлення визначається з дати складання повідомлення форми ВУ-23 до дати складання повідомлення форми ВУ-36, які визначаються на підставі даних електронної бази ГІОЦ Укрзалізниці та/або документів, оформлених відповідно до діючих нормативних актів.

Відповідно до п. 4.2. договору вартість плати за користування вагонами виконавця за цим договором визначається сторонами в додаткових угодах/додатках до нього, які є його невід'ємною частиною.

Розмір плати за користування вагонами передбачений додатковою угодою №1/4 від 30.04.2015 до договору (з врахуванням змін згідно додаткової угоди №64 від 23.03.2016 та №95 від 31.08.2016).

На підставі даних з електронної бази ГІОЦ Укрзалізниці позивач визначив час знаходження спірного вагону у відповідача (з врахуванням часу на безоплатне користування) з 00-20 год 14.03.2016 до 15.40 год 18.07.2016 та розрахував плату за користування в сумі 81733,86 грн, склав на дану суму акт №4131/2864 від 17.10.2016 прийому-передачі послуг по договору №2045 від 20.04.2015 між ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та ТОВ "Металургтранс" на вказану суму, оформив рахунок №2838 від 17.10.2016 та 18.10.2016 передав їх представнику відповідача.

Надані послуги відповідачем не були оплачені з посиланням на п. 3.1.1.11 та п. 3.1.1.12 договору в звязку з наданням рахунку за спливом передбачених 45-ти діб з часу виконаних робіт, тому товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до суду з позовом про стягнення з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" плати за користування вагоном в сумі 81733,86 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2017 позов було задоволено.

На вказане рішення ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" була подана апеляційна скарга, розгляд якої Дніпропетровським апеляційним господарським судом було призначено на 10.04.2017.

05.04.2017 Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" була подана позовна заява про тлумачення умов договору, яка вирішується у цій справі.

В своїй постанові від 10.04.2017 по справі № 904/12169/16 Дніпропетровський апеляційний господарський зазначив, що в судовому засіданні апелянт заявив клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/4201/17. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до суду з позовом та просить розтлумачити зміст п. 3.1.1.11. та п. 3.1.1.12 договору та до вирішення вказаного спору не може бути вирішено спір у справі №904/12169/16.

Таким чином подання цього позову мало на меті отримання тлумачення умов п. 3.1.1.11. та п. 3.1.1.12 договору щодо можливості їх застосування до випадку пошкодження вагона з вини замовника на його коліях.

Апеляційним господарським судом клопотання про зупинення провадження у справі було відхилено з мотивів того, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі і факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як вбачається із копії позовної заяви, відповідач звернувся до суду з вимогами про тлумачення п.п. 3.1.1.11 та 3.1.1.12 договору та просив суд розтлумачити чи підлягають застосуванню ці пункти при нарахуванню плати за користування вагонами та виставленню відповідних рахунків по платі за користування вагонами за час відволікання вагонів та знаходження їх у ремонтному депо для проведення ремонту; чи передбачає п. 3.1.1.12 договору неможливість предявлення на адресу ПАТ "АМКР" рахунків по платі за користування вагонами, в разі порушення ТОВ "Металургтранс" строку, встановленого у п. 3.1.1.11 договору при предявленні рахунків по платі за користування вагонами; чи включає поняття "знаходження", вживане в п. 3.1.1.11 договору, період часу відволікання вагону для проведення ремонтних робіт.

Надання правової оцінки умовам договору, що є підставою позову, входить до обовязків суду, що розглядає конкретний спір про право. З огляду на вище встановлені фактичні обставини справи та висновки суду щодо умов договору, відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі в апеляційній інстанції.

Також у постанові апеляційний суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою спірний договір є договором транспортного експедирування при перевезенні вантажів залізничним транспортом та відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

В силу п.2.1.4 договору взаємовідносини сторін при виконанні цього договору також регулюються Статутом залізниць України, діючими Правилами перевезення вантажів, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1), нормами чинного господарського та цивільного законодавства України, Законами України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про залізничний транспорт", Угодою про міжнародне залізничне сполучення (УМЗС), Тарифною політикою Міжнародного залізничного Транзитного тарифу, міжурядовими та прикордонними залізничними угодами, іншими нормативними актами України.

Порядок справляння плати за користування вагонами визначено ст. 119 Статуту залізниць України, Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 та умовами договору (п.4.2. та 5.7 договору).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не заперечує проти періоду користування спірним вагоном в звязку з його ремонтом та сумою нарахованої плати, втім стверджує про відсутність обовязку щодо її оплати в звязку з простроченням кредитора, а саме порушенням строків надання рахунку на оплату.

Як передбачено п. 4.1. договору, замовник проводить оплату вартості організації перевезень вантажів, оплату за користування вагонами, оплату винагороди (плати) експедитора і вартості інших узгоджених сторонами послуг за фактом наданих послуг на підставі наданих актів приймання-передачі наданих послуг, рахунків та податкових накладних протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання оригіналів актів.

В розділі 3.1. договору визначені права та обовязки виконавця, зокрема у п.п.3.1.1.11 та 3.1.1.12, на які посилається відповідач, встановлено, що виконавець зобовязується предявляти рахунки по платі за користування вагонами протягом 45 календарних днів після місяця, в якому було зафіксовано час знаходження. У разі невиконання зобовязання, зазначеного у п. 3.1.1.11, замовник не приймає претензії та фінансові зобовязання від виконавця.

Разом з тим, в пункті 3.1.1.10 договору сторонами визначено обовязок виконавця на підставі погодженої заявки, за фактом надання послуг на транспортно-експедиторське обслуговування, а по закінченню місяця на протязі першого робочого дня місяця, наступного за звітним незалежно від вихідних та святкових днів, направляти замовнику за допомогою засобів електронного звязку рахунок-фактуру на оплату послуг, акт приймання-передачі наданих послуг по транспортно-експедиторському обслуговуванню вантажів, що надходять на адресу замовника та плату за користування вагонами крім підїзних колій Замовника (на станціях вантажоодержувача/вантажовідправника).

Тобто, зазначений вище розділ, в т.ч. пункт 3.1.1.11, на який посилається відповідач, визначає обовязок виконавця, щодо надання документів, які стосуються плати за користування вагонами на станціях вантажоодержувача/вантажовідправника, крім підїзних колій замовника.

Розділ 5 договору визначає відповідальність сторін, а пунктом 5.7 цього розділу встановлено, що у разі пошкодження, розукомплектування, приведення в непридатність вагонів під час їх знаходження на підїзній колії замовника, замовник забезпечує проведення ремонту такого вагону за власний рахунок в найкоротший термін.

Тобто, у вказаному пункті договору врегульовані обставини, які виникають під час знаходження вагонів на підїзній колії замовника.

Як підтверджується актом №68 від 08.02.2016 пошкодження спірного вагону відбулося на коліях вантажовласника "ст. Восточно-Сортировочная путь №26" та умови п.п.3.1.1.11 та 3.1.1.12 на дані випадки не розповсюджуються.

З врахуванням вказаних умов договору та положень п.4.1. договору обовязок щодо сплати спірної плати за користування вагоном настав 25.10.2016.

Доказів здійснення розрахунків за користування спірним вагоном за період його відволікання для проведення ремонту в сумі 81733,86 грн відповідач не надав та вимоги позивача щодо примусового стягнення цієї заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Договір не містить інших умов щодо оплати плати за користування вагонами, які знаходилися в ремонті з вини відповідача, ніж визначені в п.4.1. договору. Законодавство також не містить положень щодо звільнення боржника від свого обовязку в звязку з простроченням кредитора, крім відстрочення виконання зобовязання на час прострочення кредитора, тому посилання відповідача на відсутність обовязку сплатити спірну плату суд вважає безпідставними та відхиляє.

Відповідно до частини першої статті 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Зміст договору, як встановлено статтею 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Частинами 3, 4 статті 213 Цивільного кодексу України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту правочину має бути наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення нез'ясованостей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість, тільки роз'яснювати вже існуючі умови правочину.

Відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України тлумаченню підлягає саме зміст правочину. Договір між сторонами як правочин у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України не містить будь-яких незрозумілих слів, понять або термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у своїй постанові від 10.04.2017 під час розгляду справи № 904/12169/16 надав оцінку змісту договору між сторонами від 20.04.2015, достатньо зрозуміло зазначив та роз'яснив зміст та сферу застосування пунктів 3.1.1.11 та 3.1.1.12 договору, які просить розтлумачити позивач, тому суд не вбачає будь - яких підстав для задоволення позову.

Позов слід визнати безпідставним та в його задоволенні відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.05.2017.

Суддя ОСОБА_3