РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017Справа № 910/5351/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування"
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
простягнення 18 103 грн 63 коп.
Представники:
від позивача: Крашеніннікова М.І. - представник за довіреністю
від відповідача: Кучма О.Л. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.04.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 18 103 грн 63 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не виконав зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Opel Astra, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_2, цивільна відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/5442624, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 порушено провадження у справі № 910/5351/17, розгляд справи призначений на 15.05.2017.

21.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Департаменту інформаційного забезпечення, аналізу та методології страхування Моторного (транспортного) бюро України надійшов витяг з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

11.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 15.05.2017 оголошено перерву до 18.05.2017.

У судове засідання 18.05.2017 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 18.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10.08.2006 встановлено, що 23.07.2006 ОСОБА_3, керуючи автомобілем ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_2, порушив пункти 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Opel Astra, державний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 15.03.2007 постанову Богунського районного суду м. Житомира від 10.08.2016 скасовано, а провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 закрито на підставі пункту 7 статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Наявність чи відсутність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення у тексті постанови суду апеляційної інстанції не зазначено.

22.05.2006 між Закритим акціонерним товариством "ПРОСТО-страхування", правонаступником прав та обов'язків якого є Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-Страхування" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів № 105169 серії АТК, відповідно до умов якого, зокрема, застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом, зокрема, марки Opel Astra, державний номер НОМЕР_1.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Opel Astra, державний номер НОМЕР_1, № 939 від 07.08.2006, наданого Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 3311/05 від 22.04.2005), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Opel Astra, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 18 677 грн 81 коп.

Відповідно до рахунку № М-2165 від 07.08.2006, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "СВТ Фортуна", фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Opel Astra, державний номер НОМЕР_1, складає 19 144 грн 57 коп.

Згідно з страховим актом № 2465/АТ від 11.08.2006 та розрахунком страхового відшкодування до нього, складеними позивачем, розмір страхового відшкодування складає 18 613 грн 63 коп.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, позивачем виплачено страхове відшкодування на рахунок ОСОБА_4 у розмірі 18 613 грн 63 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6699 від 16.08.2006, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Як встановлено судом, цивільна відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/5442624 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн 00 коп., франшизи - 510 грн 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/5442624, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_2, власнику автотранспортного засобу марки Opel Astra, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача.

Відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким названий вище громадянин був би притягнутий до відповідальності за скоєння ДТП не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України таке рішення є обов'язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди (аналогічного висновку притримується Вищий господарський суд України в постанові від 27.01.2016 у справі № 910/17113/15).

Крім того, як встановлено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 по справі № 6-28550ск15, за позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" та ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування: "З матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення від 23.07.2006, вбачається, що ОСОБА_3 22.07.2006 о 12 год. 05 хв. на 128 км а/д Київ-Чоп, керуючи автомобілем ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_3, виконуючи маневр розвороту не з крайнього лівого положення, не надав дороги автомобілю Opel Astra, державний номер НОМЕР_1, що рухався в попутному напрямку. Водій ОСОБА_3 порушив вимоги пункти 10.1., 10.4. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно зі статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

У судовому засіданні 18.05.2017 представником відповідача підтримано вимоги про застосування наслідків спливу строку позовної давності, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112цс13 від 25.12.2013.

Відповідно до частини 1 стаття 111-25 Господарського процесуального кодексу України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", стосовно того, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Положення пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" щодо того, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

У відповідності до пункту 4.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини другої статті 264 Цивільного кодексу України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 Господарського процесуального кодексу України) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Як встановлено судом, 15 січня 2008 року Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-Страхування" звернулось до Богунського районного суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення затрат на виплат страхового відшкодування, в задоволенні якого рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 19.11.2014 було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 по справі № 6-28550ск15 закрито провадження з огляду на те, що спір, що виник між сторонами, не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, він мав вирішуватись господарським судом.

Таким чином, судом встановлено, що перебіг позовної давності не було перервано внаслідок звернення позивача в порядку цивільного судочинства до Богунського районного суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та ОСОБА_3 про стягнення затрат на виплат страхового відшкодування, оскільки даний позов в частині вимог до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" було подано з порушенням правил підвідомчості справ.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що страховий випадок мав місце 23.07.2006, а позивач звернувся з даним позовом до суду 31.03.2017, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 103 грн 63 коп. не підлягають задоволенню, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.05.2017

Суддя Н.Б. Плотницька