КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. справа№ 5002-26/3169-2011

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Руденко М.А.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - не з'явилися

відповідача-1 - не з'явилися

відповідача-2 - Барандич І.М.

третя особа-1 - не з'явилися

третя особа-2 - не з'явилися

прокуратура - Фоменко Ю.С.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрінвест" та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

на рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2011 р.

у справі № 5002-26/3169-2011 (суддя - Медведчук О.Л.)

за позовом Заступника прокурора міста Ялти в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрінвест"

2. Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

треті особи 1. Федерація професійних спілок України

2. Комунальне підприємство Ялтинської міської ради "Ялтинське бюро технічної інвентаризації"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та спонукання до повернення нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Ялти, діючи в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - позивач), звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрінвест» (далі - відповідач-1) та Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2006 р.; зобов'язання ТОВ «Центрінвест» повернути зазначене нерухоме майно на користь ЗАТ ЛОЗГГУ «Укрпрофоздоровниця» на користь держави в особі Фонду державного майна України, у разі неможливості повернути в натурі спірне майно, зобов'язати ТОВ «Центрінвест» відшкодувати його вартість.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2011 р. у справі № 5002-26/3169-2011 позовні вимоги задоволено частково; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2006 р.; відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Центрінвест» повернути нерухоме майно на користь держави в особі Фонду державного майна України; відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Центрінвест» відшкодувати його вартість у разі неможливості повернути в натурі спірне майно.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центрінвест" та Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" оскаржили вказане рішення до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач-1 посилається на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений згідно чинного законодавства, на підставі діючих документів. Також, ТОВ «Центрінвест» посилається на те, що право профспілкових організацій розпоряджатися належним їй майном було визначено цивільним законодавством Союзу PCP та Цивільним кодексом УРСР, введеним в дію з 01.01.1964 р.

В обгрунтування вимог своєї апеляційної скарги відповідач-2 посилається на те, що постановою Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» від 04.03.1992 р. було зобов'язано Кабінет Міністрів України до 15.03.1992 р. визначити перелік об'єднань, підприємств, установ та організацій, які уклали майнові договори, пов'язані із зміною форм власності і власника державного майна, з порушенням мораторію, встановленого Постановою Верховної Ради Української PCP від 29.11.1990 р., та ні Федерація незалежних профспілок, ні ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» до даного переліку не віднесені. Також, відповідач-2 просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Ухвалами Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.10.2011 р. та 20.10.2011 р. апеляційні скарги прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.01.2012 р. у справі № 5002-26/3169-2011 призначено комплексну будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.02.2013 р. провадження у справі № 5002-26/3169-2011 поновлено.

Також, ухвалами Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.09.2013 р., 05.11.2013 р., 11.11.2013 р., 24.12.2013 р., 28.01.2014 р. та 25.02.2014 р. у справі № 5002-26/3169-2011 розгляд апеляційних скарг відкладався.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014 р.

Згідно з ч. 1 ст. 12 вказаного Закону у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечено розгляд, зокрема, господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

Справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності.

У січні 2017 року до Господарського суду Київської області від Першого заступника прокурора Автономної Республіки Крим надійшла заява про відновлення втраченої справи № 5002-26/3169-2011, оскільки матеріали вказаної справи на даний час перебувають у Севастопольському апеляційному господарському суді, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, а тому є втраченими.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2017 р. заяву Першого заступника прокурора Автономної Республіки Крим задоволено частково та частково відновлено матеріали втраченої справи Господарського суду Автономної Республіки Крим № 5002-26/3169-2011, а також направлено їх до Київського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційних скарг.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. було прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрінвест" та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до провадження; об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрінвест" та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в одне провадження та призначено розгляд справи на 13.04.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 р. було відкладено розгляд справи до 11.05.2017 р.

В засідання суду, призначене на 11.05.2017 р., представники позивача, відповідача-1, та третіх осіб не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача-2 та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

18.11.1990 р. між Загальною конфедерацією профсоюзів СРСР та Федерацією незалежних профсоюзів України було укладено договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профсоюзним майном, право власності на яке закріплено за Федерацією незалежних профсоюзів України.

Постановою Ради Загальної конфедерації професійних союзів СРСР від 18.11.1990 р., відповідно до статуту Загальної конфедерації профсоюзів СРСР, постанови XIX з'їзду професійних союзів СРСР «Про власність профсоюзів СРСР» вирішено затвердити договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профсоюзним майном.

Згідно з випискою з переліку об'єктів профсоюзного майна, закріплених за Федерацією незалежних профсоюзів України на праві власності, затвердженого договором про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профсоюзним майном від 18.11.1990 р., за Федерацією незалежних профсоюзів України закріплений загальнокурортний Будинок культури за адресою: 334200, Кримська область, м. Ялта, вул. Ломоносова, 29.

22.11.1991 р. постановою Президії Ради Федерації незалежних професійних спілок України «Про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було вирішено створити на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об'єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» з акціонерним капіталом 1 089 384,00 карбованців.

04.12.1991 р. між Федерацією незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України укладений установчий договір про створення Акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця».

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної Ради міста Києва від 23.12.1991 р. № 1971 було зареєстроване Закрите акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця».

24.01.1991 р. року між Федерацією незалежних профсоюзів України та Акціонерним товариством «Укрпрофоздоровниця» підписаний акт приймання-передачі майна Федерації профсоюзів України у власність Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профсоюзів України «Укрпрофоздоровниця», відповідно до якого Федерація незалежних профсоюзів України передає, а Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профсоюзів України «Укрпрофоздоровниця» приймає майно територіальних санаторно-курортних установ профсоюзів, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних та підсобно-допоміжних об'єктів, підвідомчих колишньому Українській республіканській раді по управлінню курортами профсоюзів, в об'ємі та сумі згідно додатку.

12.10.2001 р. рішенням № 382(20) Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна загальнокурортного Будинку культури» вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна загальнокурортного Будинку культури за ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» та видати свідоцтво про право власності.

19.11.2001 р. Виконавчим комітетом Ялтинської міської Ради оформлене та видане ЗАТ ЛОЗП «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на читальний павільйон літ. А, загальною площею 379,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Ялта, Приморський парк.

25.07.2006 р. між Закритим акціонерним товариством ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центрінвест» (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1 даного договору продавець продає, а покупець купує нерухоме майно, яким є читальний павільйон літ. А, загальною площею 379,8 кв.м., розташований за адресою: АР Крим, м. Ялта, Гагаріна парк імені, буд. 12.

Згідно з п. 8 договору купівлі-продажу продаж нерухомого майна здійснюється за ціною 2 100 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 350 000,00 грн.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Короткевич Н.П. та зареєстрований у реєстрі 25.07.2006 р. за № 1802.

08.08.2006 р. між ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та ТОВ «Центрінвест» складений акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2006 р., що посвідчений нотаріально і зареєстрований в реєстрі за № 1802, відповідно до якого продавець передає, а покупець приймає об'єкт вартістю 1 750 000,00 грн, ПДВ 350 000,00 грн, загальна вартість об'єкту 2 100 000,00 грн. Також продавець передає, а покупець приймає справу № 384/8349 домоволодіння в парку ім. Гагаріна в м. Ялта, що виготовлена Комунальним підприємством «Ялтинське бюро технічної інвентаризації» та іншу правову документацію.

Згідно з витягом № 16552382 з реєстру прав власності на нерухоме майно видано 06.11.2007 р., читальний павільйон літ. А, загальною площею 379,8 кв.м., розташований за адресою: АР Крим, м. Ялта, Гагаріна парк імені, буд. 12, зареєстрований за ТОВ «Центрінвест» без згоди позивача.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, на думку заступника прокурора м. Ялти, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2006 р., укладений між ЗАТ ЛОЗП України «Укрпофоздоровниця» та ТОВ «Центрінвест» підлягає визнанню недійсним, а відчужене за даним договором майно поверненню на користь держави в особі Фонду державного майна України. Прокурор вважає, що спірне майно належить до державної власності, а Федерація незалежних профсоюзів України протиправно привласнила собі правомочності власника загальнокурортного Будинку культури у склад якого входить читальний павільйон та передало його до статутного фонду AT «Укрпрофоздоровниця», яке в подальшому відчужило дане майно на користь ТОВ «Центрінвест» без згоди позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Ради міністрів Української PCP від 23.04.1960 р. № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР», Міністерство охорони здоров'я УРСР зобов'язано передати до 01.05.1960 р. Українській республіканській Раді профспілок: всі діючі госпрозрахункові санаторії загальною кількістю 73 об'єкти на 23586 ліжок, 92 будинки відпочинку на 20997 ліжок, 8 санаторних пансіонатів на 1510 ліжок, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР, згідно з додатками № № 1, 2, а також санаторії і будинки відпочинку, що будуються для цього Управління; Головне республіканське і територіальні управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку з усіма підприємствами і організаціями, що знаходяться у їх віданні, та курортні контори, згідно з додатком № 3.

Як передбачено п. 2 вказаної постанови, передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно, з усім обладнанням, транспортом, допоміжними підприємствами і підсобними господарствами, спорудами, жилими будинками, земельними ділянками, парками станом на 1 січня 1960 року, а також асигнуваннями на їх утримання, планами з праці, фондами персональних надбавок, капіталовкладеннями, фондами на всі види матеріалів і лімітами на проектування за планом на 1960 рік, невикористаними централізованими коштами курортного збору і амортизаційного фонду та іншими коштами по балансу на 1 січня 1960 року.

Згідно з абз. 2 статті 1 Статуту Федерації професійних спілок України, затвердженого постановою VI з'їзду Федерації професійних спілок України від 24.03.2011 р. № бз-9, Федерація професійних спілок України є правонаступником Української республіканської ради профспілок та Федерації незалежних профспілок України.

Як передбачено ч. 1 ст. 87 ЦК Української PCP, соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 ЦК Української PCP профспілкові та інші громадські організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів (положень).

Згідно з постановою Ради міністрів Української PCP від 23.04.1960 р. № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР» курортні установи, санаторії, будинки відпочинку та інші підприємства і організації в т.ч. і спірне майно передавалось від Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР Українській республіканській - Українській республіканській Раді профспілок, в Українській PCP діяли положення Конституції Української PCP від 30.01.1937 р., яка визначала 2 форми власності: державну власність (всенародне добро) та форму кооперативно-колгоспної власності (власність окремих колгоспів, власність кооперативних об'єднань).

Таким чином, під час передачі вказаного майна, курортні установи, санаторії, будинки відпочинку та інші підприємства і організації в т.ч. і спірне майно, належали до державної форми власності так як власність профспілкових організацій законодавчо закріплена не була.

Крім того, ні Законом України «Про об'єднання громадян», ні Законом України «Про професійні спілки, права та гарантії їх діяльності» не передбачено належності на праві власності майна, що знаходилося у віданні Української республіканської Ради профспілок до Федерації незалежних профспілок України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про професійні спілки, права та гарантії їх діяльності» профспілки володіють, користуються і розпоряджаються майном та коштами, що належать їм на правах власності.

Однак, передане Українській республіканській Раді профспілок майно на момент передачі згідно Постанови Ради міністрів Української PCP від 23.04.1960 р. № 606 належало до державної форми власності.

Також відсутні докази передачі як до власності Української республіканської Ради профспілок так і Федерації незалежних профспілок України, або визнання за ними права власності на спірне майно.

Таким чином, загальнокурортний Будинок культури, у склад якого входить читальний павільйон, на момент його передачі належав до державної форми власності та передавався Українській республіканській Раді профспілок, правонаступником якої є Федерація незалежних профспілок України, лише у відання, тобто у володіння та користування без права ним розпоряджатися.

Відтак, договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профсоюзним майном від 18.11.1990 р., укладений між Загальною Конфедерацією Профсоюзів СРСР та Федерацією незалежних профсоюзів України, фактично спрямований на розпорядження державним майном, тоді як це майно за Федерацією незалежних профсоюзів України було законодавчо закріплено лише у відання.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української PCP «Про захист суверенних прав власності Української PCP» від 29.11.1990 р. № 506, до введення в дію Закону Української PCP про роздержавлення майна вирішено встановити мораторій на території республіки на будь-які зміни форм власності і власника державного майна, ініціаторами та учасниками яких є органи державної влади і управління.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про підприємництва, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю.

Статтею 4 вказаного закону також передбачено, що рішення державних органів, органів громадських, політичних, кооперативних, інших організацій і підприємств, посадових осіб, а також договори та інші угоди, прийняті чи здійснені на основі законодавства СРСР щодо зміни власника і форм власності, а також створення акціонерних та спільних підприємств за участю органів влади та управління Союзу PCP після прийняття постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року «Про проголошення незалежності України» без узгодження з відповідними органами управління, визначеними Кабінетом Міністрів України, вважаються недійсними.

Передача до статутного капіталу Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профсоюзів України «Укрпрофоздоровниця» загальнокурортного Будинку культури, у склад якого входить читальний павільйон, оформлене актом приймання-передачі від 24.01.1992 р., не відповідають статті 4 Закону України «Про підприємництва, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» від 10.09.1991 р.

Згідно з постановою Верховної Ради України № 2268 від 10.04.1992 р. «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташовані на території України» до законодавчого визначення суб'єктів права власності на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, тимчасово передані Фонду державного майна України.

Крім того, згідно зі статутом професійних спілок СРСР професійні союзи СРСР складали масову громадську непартійну організацію, цілями діяльності якої у тому числі було управління соціальним страхуванням трудящих, а також управління оздоровницями, які перебували у їх віданні.

Відповідно до розділу 2 статуту професійних спілок СРСР організаційна структура профспілок будувалася за територіальним та галузевим принципом. У республіках діяли республіканські, краєві, обласні ради.

Згідно з розділом 3 статуту професійних спілок СРСР вищим органом професійних спілок був з'їзд, а також Всесоюзна центральна рада професійних спілок, яка діяла у період між з'їздами.

Таким чином, після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 р. № 3943 «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP» визначено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

В свою чергу Кабінету Міністрів України до 1 березня 1994 року доручено у встановленому порядку визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна; встановити, що правонаступником орендодавця за договорами оренди майнових комплексів, розташованих на території України, які укладено з центральними органами загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP, є Фонд державного майна України.

На виконання вказаного доручення, постановою Кабінету міністрів України від 13.01.1995 р. № 18 «Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP» були визначені органи управління майном загальносоюзних профспілкових організацій колишнього Союзу PCP, однак органу, уповноваженого до здійснення управління майном професійних спілок, визначено не було.

Отже, повноваженнями щодо здійснення управління майном громадських організацій колишнього Союзу PCP, в тому числі профсоюзного, що розташоване на території України, наділений Фонд державного майна України.

Згідно зі ст. 1 Тимчасового положення «Про Фонд державного майна України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 р., Фонд державного майна України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" № 9 від 06.11.2009 р., судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що предметом даного спору є договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме читального павільйону літ. А, загальною площею 379,8 кв.м., розташованого за адресою: АР Крим, м. Ялта, парк імені Гагаріна, 12, тобто державного майна, яке протиправно було передане у власність продавця ЗAT ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця», який в свою чергу без погодження з органом, наділеним повноваженнями на управління майном громадських організацій колишнього Союзу PCP, відчужив дане майно на користь іншої юридичної особи ТОВ «Центрінвест», судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2006 р. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання ТОВ «Центрінвест» повернути зазначене нерухоме майно на користь ЗАТ ЛОЗГГУ «Укрпрофоздоровниця» на користь держави в особі Фонду державного майна України, колегія зазначає наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради № 61 від 21.01.2010 р. було дозволено ТОВ «Центрінвест» демонтаж споруди (читальний павільйон літ. А) за адресою: м. Ялта, Приморський парк ім. Гагаріна, 12.

Відповідно до наказу ТОВ «Центрінвест» № 04/10 від 21.01.2010 р. читальний павільйон літ. А був виключений з експлуатації для подальшого демонтажу.

Довідкою № 9499 від 08.08.2011 р. КП Ялтинської міської Ради «Бюро технічної інвентаризації» було зафіксовано, що читальний павільйон за адресою: м. Ялта, парк Гагаріна, 12 знесено.

Таким чином станом на час розгляду справи спірне майно, зокрема читальний павільйон літ. А, загальною площею 379,8кв.м., розташований за адресою: АР Крим, м. Ялта, парк імені Гагаріна, 12, фізично відсутній.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога заступника прокурора м. Ялти в частині зобов'язання ТОВ «Центрінвест» повернути нерухоме майно, а саме читальний павільйон літ. А, загальною площею 379,8кв.м., розташованого за адресою: АР Крим, м. Ялта, парк імені Гагаріна, 12, на користь Фонду державного майна України є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги заступника прокурора м. Ялти про відшкодування вартості спірного майна у випадку неможливості повернення його в натурі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ні заступником прокурора м. Ялти, ні позивачем не надано обгрунтування вимог щодо відшкодування вартості спірного майна.

Щодо клопотання відповідача-2 про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

У своїх поясненнях прокурор вказує, що про існування договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2006 р. прокуратурі м. Ялта та Фонду державного майна України стало відомо під час прокурорської перевірки лище у липні 2011 р.

Враховуючи те, що позовна заява було подана прокуратурою у липні 2011 року, тому строк позовної давності не пропущений.

Інші доводи апеляційних скарг наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2011 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрінвест" та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрінвест" та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2011 р. у справі № 5002-26/3169-2011- без змін.

2. Матеріали справи № 5002-26/3169-2011 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам, третім особам та прокуратурі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Руденко

В.В. Андрієнко