РІШЕННЯ

11.05.2017Справа №910/4035/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/4035/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Українській Бізнес Банк», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

про визнання недійсним договору факторингу, договорів про відступлення права вимоги,

за участю представників:

позивача - Лизуненко А.В. (довіреність від 03.01.2017 № 5);

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Українській Бізнес Банк» (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (далі - Товариство) про визнання недійсними таких правочинів:

- договору факторингу від 05.12.2014 № 7 (далі - Договір факторингу);

- договору про відступлення права вимоги від 05.12.2014 № 1857 за договором іпотеки від 21.12.2011 № 2365 (далі - Договір № 1857);

- недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.12.2014 № 1860 за договором іпотеки від 22.04.2013 № 1203 (далі - Договір № 1860).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2016 (суддя Сівакова В.В.), залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 (колегія суддів: Скрипка І.М., Гончаров С.А., Корсакова Г.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2017 касаційну скаргу задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі № 910/4035/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу № 910/4035/16 передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 прийнято справу № 910/4034/16 до провадження та призначено судовий розгляд на 18.04.2017.

20.03.2017 позивач подав суду письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 розгляд справи було відкладено на 11.05.2017 у зв'язку із неявкою представників відповідач та третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні 11.05.2017 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 11.05.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, до матеріалів справи долучено копію ухвали суду з конвертом, які повернуті з адреси відповідача з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що судами попередніх інстанцій:

- належним чином не перевірено вказані доводи Банку щодо наявності ознак нікчемності Договору факторингу, визначених пунктом 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), за яким Банком відчужено на користь Товариства майно (права вимоги за кредитними договорами) за ціною, що на більш ніж 20% нижча від звичайної ціни на вказаний вид майна;

- не встановлено дійсної вартості відчуженого Банком права грошової вимоги за кредитним договором та співвідношення грошової вимоги з отриманими Банком грошовими коштами в результаті укладення спірного договору факторингу;

- крім того, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у прийнятті в якості доказу звіту про оцінку майнових вимог за спірними правочинами та стверджуючи, що доказом у такому випадку має бути виключно висновок аудитора, у порушення статті 34 ГПК України, не вказали норму закону, якою би це було передбачено, та не навели переконливих доводів щодо допустимості в якості доказу у спірних правовідносинах виключно висновку аудитора для вирішення даного питання у той час, як Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (зі змінами від 16.04.2015 № 75), передбачено право уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залучати і аудиторів, і суб'єктів оціночної діяльності, та визначено умови фінансування залучених спеціалістів.

Відповідно до частини першої статті 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У новому розгляді справи господарським судом міста Києва встановлено таке.

05.12.2014 Банком (клієнт) та Товариством (фактор) було укладено Договір факторингу, за умовами якого:

- в порядку та на умовах, визначених Договором факторингу клієнт продає (переуступає) фактору право вимоги до боржника (ОСОБА_3), які включають в себе кредитний договір (далі - Кредитний договір, деталі якого містяться у додатку № 1 до Договору факторингу), а фактор приймає такі права вимоги та зобов'язується передати фінансування в розпорядження клієнта за плату (пункт 1.1 Договору факторингу);

- загальна сума заборгованості за Кредитним договором на дату набрання чинності Договору факторингу складає 3 706 369,68 грн. (підпункт 1.1.4 пункту 1.1 Договору факторингу);

- фактор надає фінансування клієнту у національній валюті України в сумі 37 063,70 грн. (пункт 2.1 Договору факторингу);

- Договір факторингу вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пункту 6.1 Договору факторингу);

- строк дії Договору факторингу розпочинається з моменту набрання чинності Договором факторингу та діє невизначений строк (пункт 6.2 Договору факторингу).

Судом встановлено, що Банк передав, а Товариство прийняло права вимоги (з усією документацією), як визначено у Договорі факторингу, що підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги від 05.12.2014 № б/н.

Згідно з актом прийому-передачі документів до Договору факторингу позивач передав, а відповідач прийняв документи, перелік яких визначений в акті.

05.12.2014 Банком (первісний іпотекодержатель) та Товариством (новий іпотекодержатель) укладено Договір № 1857, який посвідчений 05.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1857.

Також, 05.12.2014 Банком (первісний іпотекодержатель) та Товариством (новий іпотекодержатель) укладено Договір № 1860, посвідчений 05.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1860.

Відповідно до пункту 1.1 Договорів № 1857 та № 1860 в порядку та на умовах, визначених Договорами, Банк відступає (передає), а Товариство набуває (приймає) усе та будь-яке належне позивачу право вимоги за договором іпотеки (з урахуванням всіх внесених до нього змін та доповнень) (далі - відступлені права), включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки і за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за Кредитним договором у повному розмірі, у разі невиконання боржником та/або майновим поручителем, зобов'язань за Кредитним договором.

Сторони домовились, що заміна сторони, яка іменується - іпотекодержатель у зобов'язаннях, що виникли на підставі договору іпотеки, вважається такою, що відбулася, а права вимоги за договором іпотеки вважаються відступленими Товариству з моменту підписання Договорів, скріплення печатками сторін та нотаріального посвідчення.

Відповідно до пункту 1.2 Договору № 1857 предметом іпотеки за договором іпотеки є: нежилі будівлі, столярний цех «ІІ-І» з цегли загальною площею 308,7 кв. м., ворота № 1, огорожа № 3 та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :06:068:0026, що розташовані за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Підзамче, 36.

Згідно з пунктом 1.2 Договору № 1860 предметом іпотеки за договором іпотеки є: цегляна будівля столярного цеху ІІ-1 загальною площею 45,3 кв. м., металеві ворота № 2, огорожа (бетонні плити) № 3 що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Підзамче, 36а.

Відповідно до пункту 1.4 Договорів № 1857 та № 1860 сума невиконаного боржником зобов'язання перед новим кредитором станом на момент укладення Договорів, згідно Кредитного договору та відповідно договору про відступлення права вимоги, становить 3 706 369,68 грн.

Позивач вважає, що Договір факторингу та Договори № 1857 та № 1860 є нікчемними в силу Закону та мають бути визнані недійними в судовому порядку, оскільки за умовам Договору факторингу відповідач зобов'язався сплатити за відступлене право вимоги 37 063,70 грн., що складає 1 % від загальної суми відступленого права вимоги.

Постановою правління Національного банку України від 25.12.2014 № 844 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 25.12.2014 № 164 з 26.12.2014 розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Постановою правління Національного банку України від 23.04.2015 № 265 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Банк.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.04.2015 № 87 з 24.04.2015 розпочато процедуру ліквідації Банк.

На виконання частини другої статті 38 Закону уповноваженою особою Фонду за результатами проведення службового розслідування встановлено, що укладення Договору факторингу відбулось з порушенням вимог законодавства, а рішенням від 08.12.2015 № 15 визнано нікчемними Договір факторингу та Договори № 1857 та № 1860.

Статтею 38 Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

В підтвердження дійсної вартості права вимоги Банк подав суду звіт товариства з обмеженою відповідальністю «Ако Експерт» від 12.08.2015 № 07-08/08-15/РД1 про незалежну оцінку прав вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором від 11.06.2012 № 77960/101-27.

Відповідно до вказаного звіту ринкова вартість права грошової вимоги, яке було відступлено за Договором факторингу складає 229 429,97 грн., що в шість раз перевищує ту суму, яка була визначена оспорюваним правочином.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставою визнання правочинів нікчемними позивачем стало те, що ціна визначена у Договорі факторингу більше ніж на 20% відрізняється від вартості права грошової вимоги, яке було передано відповідачу.

Суду не подано жодного документального підтвердження того, що незалежна оцінка (звіт № 07-08/08-15РД1) була проведена з порушенням чинного законодавства України, є неповною чи містить неточності.

Відповідач не подав суду жодного документального підтвердження того, що вартість визначена у звіті не відповідає дійсності.

Крім того, позивач подав суду рецензію на звіт № 07-08/08-15РД1, в якій рецензент дійшов висновку про те, що вказаний звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, відповідно до договору.

Разом з тим, у результаті незалежної оцінки було визначено ринкову вартість права відступлення вимоги, яка є в шість раз більшою (229 429,97 грн.), ніж та, яку сторони узгодили (37 063,70 грн.).

Отже, Банк відступив право вимоги з порушенням вимог Закону, оскільки ціна Договору факторингу відрізняється більше ніж на 20 % від ринкової вартості права вимоги на день укладення правочину.

Таким чином, Договір факторингу не відповідає вимогам Закону, а тому є підстави для визнання його недійсним.

Що ж до вимог про визнання недійсними Договорів № 1857 та № 1860, які були укладені на виконання умов Договору факторингу, то вони як похідні від вимоги про визнання недійсним Договору факторингу, також підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати договір факторингу від 05.1.2014 № 7, укладений публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7; ідентифікаційний код: 19388768) та товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код: 39042100), недійсним.

3. Визнати договір про відступлення права вимоги від 05.12.2014 № 1857 за договором іпотеки від 21.12.2011 № 2365, укладений публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7; ідентифікаційний код: 19388768) та товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код: 39042100), недійсним.

4. Визнати договір про відступлення права вимоги від 05.12.2014 № 1860 за договором іпотеки від 22.04.2013 № 1203, укладений публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7; ідентифікаційний код: 19388768) та товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код: 39042100), недійсним.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код: 39042100) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7; ідентифікаційний код: 19388768): 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. судового збору за подання позовної заяви; 4 547 (чотири тисячі п'ятсот сорок сім) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 4 960 (чотири тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 80 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

6. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 17.05.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук