КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/15258/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Скрипки І.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 24.05.2017

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 (дата підписання 04.08.2016)

у справі № 910/15258/15 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

про стягнення 49490,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі №910/15258/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" грошові кошти у розмірі 49 490,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі №910/15258/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити частково, відповідно до проведеної експертизи.

В своїх доводах апелянт посилався на те, що рішення суду першої інстанції прийняте із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Гончаров С.А., Іоннікова І.А. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/15258/15 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

24 жовтня 2016 року, через канцелярію суду, представником позивача надано заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

09 листопада 2016 року представником відповідача, через канцелярію суду, подано заяву, в якій представник ПрАТ «Європейський страховий альянс» просить врахувати проведену судову експертизу

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 у справі №910/15258/15 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл, відповідно до якого справу №910/15258/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Скрипка І.М.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.05.2017 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі №910/15258/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити частково із врахуванням проведеної експертизи.

Крім того, просив долучити до матеріалів справи платіжне доручення №08905 від 23.12.2016 на суму 12645,32 грн., про часткове погашення заборгованості, проте сплачене після винесення оскаржуваного рішення та просить врахувати при прийнятті рішення у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 24.05.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також просив долучити до матеріалів справи додаткові документи про попередній страховий випадок від 07.03.2012. В обґрунтування поданої заяви, представник позивача зазначає, що додаткові документи були витребуванні з архіву дирекції, проте були надані дирекцією лише на стадії розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про прийняття додаткових доказів та долучення до матеріалів справи.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII ГПК України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.05.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №2301028/05/11. Відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом марки Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996, №85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічна норма закріплена в частині перший статті 979 ЦК України.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

02.06.2014 ОСОБА_4, керуючи автомобілем Renault Megane, державний номер НОМЕР_2, порушила пункт 16.11 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Вказана обставина підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9395519 та постановою Подільського районного суду м. Києва від 20.06.2014 у справі № 758/6411/14-п, якою визнано ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно із рахунком-фактурою № 123002182 від 06.06.2014, виставленим Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосоюз", та ремонтної калькуляції № 1.001.14.09538 від 06.06.2014, здійсненої в системі Audatex, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1, складає 56 917 грн 91 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що наведені в ремонтній калькуляції №1.001.14.09538 від 06.06.2014 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями, що зазначені у довідці про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до страхового акту № 1.001.14.09538/VESKO18960 від 26.06.2014 та розрахунку страхового відшкодування до нього, складеними позивачем, розмір страхового відшкодування складає 55 373 грн 51 коп.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 55 373 грн 51 коп. Товариству з обмеженою відповідальністю "Автосоюз", що підтверджується платіжним дорученням № 116 949 від 01.07.2014 (арк. справи 26 т. 1)

Згідно з відомостями з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного засобу Renault Megane, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6913811 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн 00 коп., франшизи - 510 грн 00 коп.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 2603/09538/УБК від 05.02.2015 про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП в порядку регресу, яка була отримана 19.02.2015, про що свідчить відповідна відмітка.

Однак погашення вказаної заборгованості здійснено не було, на підставі чого, ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ "Європейський страховий альянс" про стягнення 49 490 грн 00 коп.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі №910/15258/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити частково, відповідно до проведеної експертизи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду міста Києва - слід залишити без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник між двома страховими компаніями щодо порядку і розміру відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного страхування.

За змістом статті 980 ЦК, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування та набув права потерпілої особи.

На час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, було застраховано відповідачем Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6913811.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, Верховний Суд України в своїй постанові № 3-1304гс16 від 22.03.2017 дійшов висновку, що відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже фізичний знос, необхідно розраховувати у порядку, встановленому законодавством.

Так, відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу/без урахування зносу необхідно вираховувати відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ; винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2008, країна виробник - Німеччина, а отже на момент ДТП (20.06.2014) строк його експлуатації складав - 6,5 років.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем та експертом не надано суду належних та допустимих доказів експлуатації пошкодженого транспортного засобу в інтенсивному режимі, а також те, що автомобіль експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 Методики. Також, експертом у своєму висновку за результати проведення судової автотоварознавчої експертизи № 17409/15-54 від 17.05.2016 зазначалося, що недопробіг автомобіля Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1, за рік складає 9,42 тис.км. у порівнянні з аналогічним середньостатистичним уживаним неушкодженим автомобілем Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, при середньостатистичному пробігу 133,2 тис.км.

Крім того, як зазначалось вище, позивачем долучено матеріали попереднього страхового випадку автомобіля Volkswagen Touareg від 07.03.2012, з якого вбачається, що автомобіль отримав наступні механічні пошкодження : передня центральна частина. Тобто, відновлювання ремонтом передньої центральної частини автомобіля після механічного пошкодження не може вважатися відновлювальним ремонтом складової частини кузова, кабіни, рами в розумінні п. 7.39 Методики.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для вирахування зносу в даному випадку немає. Крім того експертом у висновку не наведено обґрунтованих доводів та доказів для встановлення коефіцієнту зносу деталей пошкодженого автомобіля, а міститься лише посилання на пп. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Як вже зазначалось вище, згідно з рахунком-фактурою № 123002182 від 06.06.2014, виставленим Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосоюз", та ремонтної калькуляції № 1.001.14.09538 від 06.06.2014, здійсненої в системі Audatex, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1, складає 56 917 грн 91 коп, а відповідно до страхового акту №1.001.14.09538/VESKO18960 від 26.06.2014 та розрахунком страхового відшкодування до нього, складеним позивачем, розмір страхового відшкодування складає 55 373 грн 51 коп.

На підставі чого, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 55 373 грн 51 коп. Товариству з обмеженою відповідальністю "Автосоюз", що підтверджується платіжним дорученням №116 949 від 01.07.2014.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6913811, розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну становить - 50 000 грн 00 коп., франшизи - 510 грн 00 коп.

Відповідач не виконав зобов'язання щодо відшкодування у порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у повному обсязі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, без урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Отже, з урахуванням норм статей 12, 22 та 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн коп. (50 000,00 грн. - 510,00 грн.).

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі №910/15258/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким, що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі №910/15258/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі №910/15258/15 - без змін.

2.Матеріали справи №910/15258/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді І.М. Скрипка

О.М. Гаврилюк