ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 травня 2017 р. Справа № 903/337/17

за позовом Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам», с.Мишів, Іваничівський район

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Замости, Турійський район

про визнання договору недійсним

Суддя: В.А.Пахолюк

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 2317 від 30.10.2014 р.

За клопотанням представника відповідача здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суть спору:

Позивач ОСОБА_3 підприємство «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам», звернувшись до суду з позовом, просить визнати недійсним договір № 11 від 02.09.2013 року про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірний договір підписано директором ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам ОСОБА_4 без погодження та всупереч вказівкам Засновника Дочірнього підприємства, неможливістю виконання договору ФОП ОСОБА_1 за відсутністю в підприємця будь-яких засобів (техніки, персоналу) для виконання подібного виду робіт, містить умови, які невигідні ДП Агрофірмі Луга-Нова ПП Універсам, у справі № 903/1048/14 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» про стягнення заборгованості представником ФОП ОСОБА_1 виступав бувший директор ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам» ОСОБА_4, тому є підстави вважати, що даний договір укладений внаслідок змови представника ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам та ФОП ОСОБА_5

Посилаючись на положення ст.232 ЦК України, згідно якої правочин, що вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним та п.13 розяснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 року №02-5/111 Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням угод недійсними в якому, зокрема, зазначено, що зловмисна угода кваліфікована як умисна змова представника однієї сторони з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від мені якої укладено договір.

Ухвалою господарського суду від 20.04.2017 р. прийнято дану позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Позивача зобовязано: подати Акт № 11 прийняття виконаних робіт згідно договору № 11 від 02.09.2013 р.; докази виплачених коштів підприємцю за договором; копію Статуту ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" в редакції на момент укладення договору № 1 від 02.09.2013 р.; витяг із ЄДРПОУ на даний час. Відповідачу: обгрунтовані письмові пояснення по суті та предмету спору; витяг із ЄДРПОУ на даний час.

21.04.2017 р. позивач звернувся в суд з заявою про зміну підстав позову.

В обгрунтування даної заяви посилається на неможливість виконання договору ФОП ОСОБА_1 за відсутністю в підприємця будь-яких засобів (техніки, персоналу) для виконання подібного виду робіт; роботи за договором не виконувались, однак директор ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам ОСОБА_4 підписав Акт прийняття виконаних робіт № 11 від 02.09.2013 р., що передбачає безпідставну виплату коштів Виконавцю та свідчить про домовленість між сторонами договору, що є підставами для визнання угоди недійсною, оскільки сторони не мали на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Оскільки заява позивача про зміну підстав позову подано з додержанням вимог ст.ст.54, 57 та не суперечить вимогам ст.22 ГПК України, судом прийнята до розгляду.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем подано витяг з ЄДРПОУ, який долучено до матеріалів справи; клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке задоволено судом; клопотання про припинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України.

В обгрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що позивач, бажаючи завуалювати підставу нового позову та затягнути судовий процес, фактично посилається на ті самі підстави позову, що були обєктом дослідження господарських судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справах № 903/1112/14 та № 903/63/16, а саме: укладення спірного договору з перевищенням директором позивача повноважень, встановлених статутом підприємства та внаслідок зловмисної домовленості представників сторін, внаслідок чого він був укладений на невигідних для позивача умовах, та завідомо не міг бути виконаний у звязку з відсутністю у відповідача будь-яких засобів для виконання робіт, зазначених у договорі.

Суд, розглянувши клопотання відповідача, приходить до висновку про відсутність підстав для припинення провадження у даній справі. При цьому, враховано наступне:

У відповідності до п. 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. N 18, припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Як на підставу для визнання недійсним Договору від 02.09.2013 року №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року у справі № 903/1112/14 позивач посилався на обставини, повязані з укладанням вказаного договору директором позивача з перевищенням повноважень, встановлених статутом підприємства.

У справі № 903/63/16 підставами для визнання недійсним Договору від 02.09.2013 року №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року зазначалось та, що спірний договір підписано директором ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам ОСОБА_4 всупереч вказівкам Засновника Дочірнього підприємства та без його відому, договір містить ряд умов, які невигідні ДП Агрофірмі Луга-Нова ПП Універсам.

Підставою для звернення з позовною заявою у даній справі є посилання на неможливість виконання договору ФОП ОСОБА_1 за відсутністю в підприємця будь-яких засобів (техніки, персоналу) для виконання подібного виду робіт; роботи за договором не виконувались, однак директор ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам ОСОБА_4 підписав Акт прийняття виконаних робіт № 11 від 02.09.2013 р., що передбачає безпідставну виплату коштів Виконавцю та свідчить про домовленість між сторонами договору, що свідчить про те, що сторони не мали на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

Враховуючи відсутність рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, суд приходить до висновку про необхідність розгляду спору по суті.

Водночас, відповідач у п.2 клопотання про припинення провадження у справі просить в разі відмови в задоволенні даного клопотання, вважати його в якості обгрунтованого заперечення на позовну заяву.

Заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника відповідача, дослідивши наявні докази у справі, судом встановлено наступне:

02.09.2013р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі виконавець) та ОСОБА_3 підприємством "Агрофірма Луга-Нова" в особі директора ОСОБА_4 (далі замовник), було укладено договір №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року.

У відповідності до пунктів 1.1.-1.4. договору предметом договору є надання виконавцем послуг по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника у відповідності з агротехнічними вимогами. Орієнтовна сума договору 170 800,00 грн.

В п.1.3 вказано, що на момент виконання договору ціна може підлягати корегуванню, про що складається додаткова угода.

Пунктом 1.4 сторони узгодили, що сільськогосподарські роботи проводяться на пальному замовника. Списання пального здійснюється згідно типових норм списання пального, розроблених НДІ "Украгропромпродуктивність", з урахуванням коригуючих коефіцієнтів. Перегони техніки між господарствами за вказівкою замовника здійснюється на пальному замовника.

Згідно п.2.1 (п.п.2.1.1-2.1.5) договору замовник зобовязується забезпечити щоденний контроль за якістю виконання робіт, належні умови для проведення робіт по ремонту та технічному обслуговуванню техніки виконавця під час виконання сільськогосподарських робіт, передбачених даним договором, проводити зачистку площ, що надаються для збирання технікою виконавця від каміння, металобрухту і інших сторонніх предметів, забезпечити за свій рахунок своєчасну заправку комбайнів виконавця якісними паливно-мастильними матеріалами, безперебійним транспортування зерна від збиральної техніки, житлом та щоденним триразовим харчуванням працівників виконавця та залучених виконавцем осіб, охорону та належне зберігання техніки виконавця протягом терміну перебування в господарстві, погрузку, вигрузку і транспортування навісного обладнання в "польових умовах" по замовленню виконавця, забезпечити облік намолоченого зерна і зібраної площі по полях, культурах і щоденно видавати комбайнеру, або представнику виконавця реєстр відправки зерна з поля, вказуючи в ньому обсяги виконаних робіт (намолоченого зерна в кг., зібрана площа в га).

Пунктом 2.1.5 договору передбачено, що в день закінчення виконавцем робіт сторони оформляють акт здачі-приймання виконаних робіт в двох примірниках з зазначенням обсягів та вартості наданих послуг за підписом керівника, або осіб за дорученням, скріплюють його печатками.

Згідно пункту 2.1.6 замовник зобовязаний оплатити повну вартість виконаних робіт по збиранню сільськогосподарських культур.

Як погоджено п.п.3.1.1, 3.1.3 договору виконавець зобовязаний здійснити сільськогосподарською технікою обсяг робіт, передбачений в п. 1.1. даного договору, власними силами та засобами та ін. Виконавець (його працівники) зобовязуються виконувати роботу на свій ризик, самостійно організовувати виконання робіт, проводити інструктажі з питань охорони праці своїм механізаторам, не підлягає під дію правил внутрішньо-трудового розпорядку замовника; регулює трудові відносини самостійно; не має права на одержання допомоги, виплат соціального характеру від замовника, самостійно сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне, соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та проводить відповідні виплати своїм працівникам.

Згідно з пунктами 4.1.-4.2. договору після виконання робіт складається акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначаються обсяги виконаних робіт, якість та їх вартість згідно п. 1.1. даного договору. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку, виписаного за фактичний обсяг наданих послуг, підтверджених актами виконаних робіт і підписаними особами замовника та виконавця протягом 10 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно п. 8.1. цього договору, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунку-до повного виконання договірних зобов'язань.

Даний договір підписано сторонами, в т.ч. зі сторони позивача - ОСОБА_4 директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплено печаткою підприємства.

Позивач - ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", звертаючись до суду з позовом про визнання договору №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 02.09.2013 року недійсним, посилається на те, що спірний договір є фіктивним, оскільки був укладений внаслідок домовленості представника однієї сторони з другою стороною з метою завдання матеріальної шкоди Замовнику безпідставною виплатою коштів Виконавцю робіт. Крім того, вказує, що договір завідомо не міг бути виконаний відповідачем у звязку з відсутністю в ФОП ОСОБА_1 будь-яких засобів для виконання робіт зазначених в договорі, а тому, на підставі ст.234 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним, так як сторони не мали на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

Однак, суд не приймає доводів позивача та не вбачає правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Обставини, на які посилається позивач, як на підстави для визнання недійсним договору, були предметом судових розглядів у справах № 903/1112/14 за позовом ДП Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору №11 від 02.09.2013 року та № 903/63/16 за позовом дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, рішення у яких набрали законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, в рішенні господарського суду Волинської області від 15.03.2016 р. у справі № 903/63/16 встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності зловмисної домовленості директора позивача з відповідачем під час укладення оспорюваного договору, його твердження ґрунтуються на припущеннях, що не підтверджено будь-якими доказами.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про те, що директор підприємства діяв за зловмисною домовленістю з другою стороною, оскільки після підписання спірного договору був представником ФОП ОСОБА_1 у спорах з ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам". Як встановлено судом та вбачається з пояснень представника відповідача, це відбувалося після його звільнення з посади директора ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам", та не може бути беззаперечним доказом факту наявності зловмисної домовленості між сторонами договору. Щодо того, що договір укладений на умовах не вигідних замовнику, то суд враховує те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.ст. 627, 632 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними доказами наявності обставин, що є підставою для визнання спірного договору недійсними на підставі ст.232 ЦК України, а тому відмовляє в позові.

Вищим господарським судом України у постанові від 10.08.2016 р., прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на рішення господарського суду Волинської області від 15 березня 2016 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 7 червня 2016 року у справі №903/63/16 встановлено:

«Як правильно зазначено попередніми судовими інстанціями доказів того, що директор позивача діяв за зловмисною домовленістю з другою стороною, позивач не надав.

За наявності таких фактів суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання договору №11 від 2 вересня 2013 року недійсним.

Суд апеляційної інстанції правильно відхилив як безпідставне твердження позивача про те, що оспорюваний договір укладений на умовах не вигідних замовнику з огляду на приписи ст.ст. 627, 632 ЦК України, якими встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.»

Рішенням господарського суду від 23.12.2015 року у справі №903/1112/14, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 17.02.2015 року та Постановою касації від 22.04.2015 року, було відмовлено в позові ДП Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору №11 від 02.09.2013 року з підстав відсутності в директора ДП повноважень на підписання договору та укладення договору з перевищенням повноважень. Даними судовими актами встановлено, що договір про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року №13 підписаний з боку позивача директором ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам та скріплений печаткою, а зі строни відповідача його уповноваженим представником за довіреністю від 15.08.2013 року; умови договору не містять посилань на статут ДП Луга-Нова ПП Універсам; у ЄДРПОУ відсутні відомості щодо обмеження директора позивача на укладення договорів; сторонами були вчинені дії з виконання договору, про що свідчить підписаний ними акт прийняття виконаних робіт від 05.12.2013 року №13, що вказує про його спрямованість на реальне настання правових наслідків.

Щодо посилань позивача на фіктивність правочину № 11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року у звязку з відсутністю у сторін, які його уклали, наміру створення правових наслідків, слід зазначити:

Частина 1 статті 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються ним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Таким чином, фіктивний правочин існує лише на папері. Його основне завдання полягає в тому, щоб створити уявлення в оточуючих суб'єктів про наявність правового зв'язку між сторонами такого правочину.

При цьому сторони за допомогою фіктивного правочину намагаються прикрити свої неправомірні дії, зокрема: заволодіння майном, несплата податків, кредитних зобов'язань тощо.

Враховуючи те, що сторонами договору було вчинено дії з виконання спірного договору, внутрішня воля сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, а факт виконання умов договору свідчить про відсутність підстав вважати такий договір фіктивним.

Дана правова позиція узгоджується з позиціями, відображеними у постановах Вищого господарського суду України від 24.03.2014 р. у справі № 5013/1099/12, від 04.12.2013 р. у справі № 5006/15/116пд/2012.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України,ст.ст. 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. В позові відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 25.05.2017 р.

Суддя В. А. Пахолюк