КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 911/3846/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення господарського суду міста Києва

від 11.01.2017

у справі №911/3846/16 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Виробничого кооперативу "Фірма Арка"

про відшкодування збитків, ціна позову 8720 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до Виробничого кооперативу "Фірма Арка" про стягнення коштів в розмірі 8720 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір №41-В-РЕФ-15 про надання послуг від 25 травня 2015 р., згідно якого відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги з приймання та утилізації лльяльних вод, а позивач - оплачувати надані послуги. 29 грудня 2015 р. позивач в рахунок оплати наданих йому послуг за цим договором платіжним дорученням №1662 перерахував відповідачу 52320 грн (з урахуванням 8720 грн. ПДВ). Всупереч умов п. 2.1.11 договору відповідач видав йому на вказану суму податкову накладну №4 від 29 грудня 2015 р., оформлену без дотримання вимог ст.ст. 187, 201 Податкового кодексу України, а саме: з порушенням порядку заповнення її в частині дати видачі та найменування його підприємства. Посилаючись на те, що вказані порушення відповідача унеможливили віднесення суми податку на додатну вартість до складу податкового кредиту, посилаючись на п.4.4 договору позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 8720 грн. збитків, а також понесені у справі судові витрати.

Ухвалою господарського суду Київської області суду від 29 листопада 2016 р. справу передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.01.2017 у позові Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не пов'язані з виконанням відповідачем зобов'язання за договором про надання послуг №41-В-РЕФ-15 від 25 травня 2015 р., а стосуються виконання вимог податкового законодавства, яке визначає інші правові наслідки порушення постачальником обов'язку видати податкову декларацію, не пов'язані з виникненням у покупця права вимагати відшкодування збитків або шкоди.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва у справі №911/3846/16 від 11.01.2017 скасувати.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що позовні вимоги безпосередньо пов'язані з виконанням відповідачем зобов'язань за договором, посилаючись на те, що відповідно до пункту 4.4 договору, у разі реєстрації виконавцем податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим замовник втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, виконавець за першою вимогою замовника протягом 7 календарних днів з дати отримання такої вимоги сплачує замовнику штраф в розмірі такого податкового кредиту.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 24.03.2017 апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 12.04.2017.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 12.04.2017 представник позивача надала пояснення по суті спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 12.04.2017 розгляд справи відкладено на 17.05.2017.

В судове засідання апеляційної інстанції 17.05.2017 представники сторін не з'явились.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

25.05.2015 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України", як замовником, та Виробничим кооперативом "Фірма Арка", як виконавцем, укладено договір про надання послуг №41-В-РЕФ-15 (далі за текстом - Договір), згідно з яким виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги з приймання та утилізації лльяльних вод, а останній - оплачувати надані послуги.

Відповідно до п.2.1.11. Договору виконавець зобов'язаний надати замовнику належним чином оформлену податкову накладну/розрахунок коригування податкової накладної, складену(і) в електронній формі на зареєстровану(і) в електронній формі та зареєстровану(і) в Єдиному державному реєстрі накладних (ЄРПН) в порядку та строки, визначені законодавством України.

Замовник зобов'язаний приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання актів здавання-приймання наданих послуг, якщо надані послуги відповідають умовам договору, і оплачувати їх у розмірах і в строк, передбачених цим договором (п.2.3.1. Договору).

Виходячи зі змісту пунктів 3.1. - 3.2. Договору загальна ціна послуг за цим договором складає 292338 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 48723 грн.; загальна ціна послуг за цим договором визначена на підставі додатку №1, що є невід'ємною частиною Договору. Оплата вартості послуг здійснюється прямим банківським переведенням коштів на рахунок виконавця за фактично надані послуги, протягом 15 банківських днів з моменту отримання замовником рахунку, на підставі підписаних сторонами актів здавання-приймання наданих послуг.

Колегією суддів встановлено, що на підставі платіжного доручення №1662 від 29 грудня 2015 р. позивач сплатив відповідачу 52320 грн. в рахунок оплати наданих йому послуг згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 22 грудня 2015 р. за Договором.

29 грудня 2015 р. відповідач видав позивачу на вказану суму податкову накладну №4, де сума податку на додану вартість становила 8720 грн.

В квітні 2016 р. позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав перерахувати суму понесених збитків в частині 20% ПДВ в сумі 8720,00 грн., посилаючись на те, що податкова накладна не відповідає п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України, що унеможливлює віднести суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Проте відповідачем не виконано дану претензію, не надано відповідної відповіді.

Спір виник внаслідок того, що видана відповідачем податкова накладна була оформлена без дотримання вимог ст.ст. 187, 201 Податкового кодексу України, а саме: з порушенням порядку заповнення її в частині дати видачі та найменування підприємства позивача, що унеможливило віднести суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту, в зв'язку з чим замовник поніс збитки у вигляді зайво сплаченої суми податку на додану вартість в розмірі 8720 грн., при цьому позивач посилається на невиконання відповідачем п.4.4 Договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідні положення встановлені також в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як встановлено вище, згідно п. п.2.1.11. Договору виконавець зобов'язаний надати замовнику належним чином оформлену податкову накладну/розрахунок коригування податкової накладної, складену(і) в електронній формі на зареєстровану(і) в електронній формі та зареєстровану(і) в Єдиному державному реєстрі накладних (ЄРПН) в порядку та строки, визначені законодавством України.

Відповідно до вимог абз. 1 ст. 201 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, (далі - Закон), платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця в один із способів: у паперовому вигляді або в електронній формі.

Згідно п.п. 201.6, 201.10 вказаної статті Закону податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг (абз. 13 п. 201.10 ст. 201 Закону).

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією (абз. 13 п. 201.10 ст. 201 Закону).

З урахуванням вказаних вимог податкового законодавства, позивач для включення податку у розмірі 8720 грн. до складу податкового кредиту повинен був протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, додати до декларації скаргу на відповідача, додавши до неї акт приймання-передачі виконаних робіт від 22 грудня 2015 р., податкову накладну № 4 від 29 грудня 2015 р. та платіжне доручення № 1662 від 29 грудня 2015 р.

Посилання позивача на пункт 4.4. Договору як на підставу виникнення у відповідача відповідальності за порушення зобов'язання за договором є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту вказаного пункту Договору, виконавець несе відповідальність перед замовником у разі реєстрації виконавцем податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Разом з тим, пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин сторін) не встановлено жодних строків реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, заявлені позивачем вимоги не пов'язані з виконанням відповідачем зобов'язання за договором про надання послуг №41-В-РЕФ-15 від 25 травня 2015 р., а стосуються виконання вимог податкового законодавства, яке визначає інші правові наслідки порушення постачальником обов'язку видати податкову декларацію, не пов'язані з виникненням у покупця права вимагати відшкодування збитків або шкоди.

З огляду на вищенаведене, вимога позивача про стягнення коштів (збитків) в розмірі 8720 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2017 у справі №911/3846/16 - без змін.

2. Матеріали справи №911/3846/16 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко