РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017Справа №910/16049/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Комані Консалтинг»
про звернення стягнення на предмет іпотеки
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Семеняка В.В., Сандуляк С.А.
від відповідача: від третьої особи: Сацюк В.В. Пархоменко О.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Експерт» про звернення стягнення на майно, яке передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки №10/14/03/043/1 від 03.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. 03.04.2007 та зареєстрованого в реєстрі за №873/50, а саме: нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальна площа 2023,1 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтернет Експерт» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1003, виданий 05.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 у загальній сумі 6 234 157,38 доларів США, у тому числі: за тілом кредиту - 3 959677,19 доларів США, за відсотками - 2 274 480,19 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем всупереч положенням іпотечного договору, вже після винесення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, було здійснено ряд будівельних робіт, в результаті яких відбулася зміна/реконструкція предмету іпотеки за рахунок внутрішнього простору приміщень. В подальшому, як вказує позивач, відповідачем здійснено незаконний поділ предмета іпотеки та отримано 2 свідоцтва про право власності, а саме на нежитлове приміщення площею 5859 кв.м. та на нежитлові приміщення площею 2023,1 кв.м. При цьому, записи про іпотеку та обтяження майна не були перенесені державним реєстратором до розділу, відкритого для об'єкту площею 2023,1 кв.м., чим порушено права позивача як іпотекодержателя. Посилаючись на перехід іпотеки на новостворене майно в силу ч. 3 ст. 5, ст. 23 Закону України «Про іпотеку», позивач звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на нежитлові приміщення площею 2023,1 кв.м.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.09.2016 р. порушено провадження у справі, до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг».

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 19.09.2016 проти задоволення позову заперечив та зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт» є законним набувачем спірного майна на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2016, який недійсним не визнавався. Відповідач вказав, що придбане майно не є частиною предмета іпотеки, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт» за зобов'язаннями боржника не відповідає та є неналежним відповідачем у справі. При цьому, за змістом заперечень відповідача, безпідставними є посилання позивача на порушення норм закону державними реєстраторами та Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» без пред'явлення окремих вимог до вказаних осіб або встановлення компетентними органами фактів протиправності їх дій.

Третя особа в письмових поясненнях від 19.09.2016 та від 03.10.2016 вказала, що права позивача як іпотекодержателя жодним чином не порушені, оскільки банк вже скористався своїм правом на звернення стягнення на майно, яке було передано в іпотеку. На теперішній час здійснюється виконавче провадження з примусового виконання відповідного рішення суду. В свою чергу, нерухоме майно, з приводу якого заявлено даний позов, є новоствореним окремим об'єктом власності, який не є предметом іпотеки, а посилання позивача на незаконність дій державних реєстраторів та Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» не підтверджуються жодними доказами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2016, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 06.02.2017, в межах забезпечення позову у справі №910/16049/16 накладено арешт на нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальною площею 2023,1 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт», а також заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт» вчиняти дії, які можуть призвести до відчуження нежитлових приміщень будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальною площею 2023,1 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2016 зупинено провадження у справі до розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва справи №826/25908/15.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016, яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2017, ухвалу господарського суду міста Києва від 17.10.2016 про зупинення провадження у справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2017, після повернення матеріалів справи з Вищого господарського суду України, розгляд справи призначено на 15.03.2017.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/930 від 14.03.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з закінченням терміну повноважень у судді Карабань Я.А.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2017 справу №910/16049/16 передано для розгляду судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2017 справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду на 03.04.2017.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.04.2017 оголошено перерву до 19.04.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.04.2017 строк вирішення спору за клопотанням відповідача продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 15.05.2017.

Представники позивача у судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання з'явились, проти задоволення позову надали заперечення.

Присутній в судовому засіданні представник третьої особи надала пояснення по суті спору.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України у судових засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкрістар» (позичальник) укладено кредитний договір №010/14/043 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого кредитор зобов'язався відкрити позичальнику невідновлювальну кредитну лінію (кредит) з лімітом 7 000 000 доларів США на умовах, встановлених договором, а боржник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

З метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкрістар» грошових зобов'язань перед позивачем за Кредитним договором, між позивачем (іпотеко держатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №010/14/03/043/1 від 03.04.2007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. та зареєстрований в реєстрі за №872 (далі - Договір іпотеки), згідно з умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» передало в іпотеку нежилу будівлю (літ. Г) виробничого корпусу №8б, загальною площею 6013,60 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, 3.

У зв'язку з посвідченням вищевказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. накладено заборону на відчуження вказаного в даному договорі об'єкту нерухомого майна, яку зареєстровано в реєстрі за №873/50, а також внесено відповідний запис до Державного реєстру іпотек за №4752617 від 04.04.2007.

На виконання умов Кредитного договору 03.04.2007 позивачем виплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Інкрістар» кредитні кошти в сумі 35 353 500 грн., що станом на 03.04.2007 еквівалентно 7 000 000 доларів США.

29.09.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкрістар» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» (новий боржник) укладено договір про переведення боргу, згідно з умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкрістар» перевело на Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» свої боргові зобов'язання, що виникли на підставі Кредитного договору.

Також, 29.09.2008 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкрістар» укладено додаткову угоду №010/14/04/443 до Кредитного договору, згідно з умовами якої сторони домовились перевести заборгованість по Кредитному договору з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкрістар» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг».

Внаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» грошових зобов'язань за Кредитним договором позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 5011-33/7282-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 010/14/03/043/1 від 03.04.2007 - нежилу будівлю (літ. Г), розташовану за адресою: м. Київ, вулиця Сурикова, будинок № 3 (виробничий корпусу № 8б, загальною площею 6013,60 кв.м) в рахунок погашення кредитної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест компані консалтинг» за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007.

Одночасно з цим, як свідчать матеріали справи, у 2015 році Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» здійснено добудову будівлі за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, 3 (літ. Г), внаслідок чого загальна площа приміщень збільшилась до 7 818,3 кв.м.

27.05.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» отримано свідоцтво №38175289 про право власності на майно - будівлю виробничого корпусу №8б (літ. Г), загальною площею 7 818,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, рішення про державну реєстрацію права №21626771 від 27.05.2015).

28.05.2015 загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» прийнято рішення, яке оформлене протоколом №21/12, про поділ об'єкта нерухомого майна, що складається з будівлі виробничого корпусу №8б (літ. Г), загальною площею 7 818,3 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, на два окремих об'єкта: будівлю виробничого корпусу №8б (літ. Г), загальною площею 5 859,0 кв.м., та будівлю виробничого корпусу №8б (літ. Г), загальною площею 2 023,1 кв.м., які залишаються за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, 3.

23.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» отримало свідоцтво №46228364 про право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№ 2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальною площею 2023,1 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; рішення про державну реєстрацію прав №25537508 від 23.10.2015). При цьому, державним реєстратором не вносились до нового розділу записи про іпотеку та обтяження майна.

30.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» отримало свідоцтво №46684421 про право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№ 3, 4, 5, 7, 10, 14) (літ. Г), загальною площею 5859 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, будинок 3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; рішення про внесення змін до запису від 30.10.2015).

24.10.2015 нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№ 2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальною площею 2023,1 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, будинок 3, були відчужені Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проджектс Медіа» на підставі договору про припинення зобов'язання переданням відступного.

24.11.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Проджектс Медіа» отримало свідоцтво №48291504 про право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№ 2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальною площею 2023,1 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, будинок 3.

05.04.2016 право власності на спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№ 2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальною площею 2023,1 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, будинок 3, зареєстровано за відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт», на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для звернення стягнення на нежитлові приміщення площею 2023,1 кв.м., право власності на які зареєстровано за відповідачем, в рахунок погашення заборгованості третьої особи, оскільки в силу закону іпотека залишається дійсною для набувача предмета іпотеки.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 у справі №910/29799/15 встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» грошових зобов'язань за Кредитним договором та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за тілом кредиту 3 959 677,19 доларів США, за відсотками 2 274 480,19 доларів США, пеню за тілом кредиту 19 506 155, 85 грн., пеню за відсотками 10 621 877,60 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 182 700 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як встановлено судом вище, рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі №5011-33/7282-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015, звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки - нежилу будівлю (літ. Г), розташовану за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3 (виробничий корпусу №8б, загальною площею 6013,6 кв.м) в рахунок погашення заборгованості третьої особи за Кредитним договором.

В свою чергу, предметом розглядуваного позову є вимога позивача про звернення стягнення на нерухоме майно площею 2023,1 кв.м., яке утворене в результаті добудови та подальшого поділу нежитлової будівлі (літ. Г), розташованої за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, та яке на теперішній час зареєстроване за відповідачем.

Відповідно до п. 3.1.4 Договору іпотеки іпотекодавець не має права проводити будь-які будівельні роботи відносно предмета іпотеки, окрім поточного або капітального ремонту, в тому числі реконструкції (переобладнання, перепланування).

Частиною 3 статті 5 Закону України «Про іпотеку», на яку позивач посилається як на підставу позовних вимог, визначено, що іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

З листа вих. №28/05-1 від 28.05.2015 Приватного підприємства «Макропроект», яким було проведено технічну інвентаризацію будівлі та виготовлено технічну документацію по об'єкту за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, 3 літ. Г, вбачається, що відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованою Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в місті Києві від 06.01.2015 за №КВ97, проведено реконструкцію приміщень за рахунок внутрішнього простору та введено в експлуатацію згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в місті Києві від 16.04.2015 за №КВ35. У зв'язку з реконструкцією загальна площа об'єкту збільшилась до 7818,3 кв.м. В фактичному користуванні в частині будівлі по групам приміщень 3, 4, 5, 7, 10, 14 знаходиться площа 5661,9 кв.м. та 197,1 кв.м. місць спільного користування. По групам приміщень 2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15 площа складає 1933,0 кв.м. та 90,1 кв.м. місць спільного користування. Група приміщень 3, 4, 5, 7, 10, 14 загальна площа, яка до реконструкції складала 6013,6 кв.м., зменшилась за рахунок перепланування.

За висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 06.07.2016 у справі №6-1213цс16, майно не є новоствореним, якщо воно створене з прив'язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів.

Однак, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70383978 від 12.10.2016 вбачається, що 23.10.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Музиченко О.В. було прийнято рішення №25537508 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№ 2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальною площею 2023,1 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00). Жодних відомостей про іпотеку та/чи обтяження майна до нового розділу внесено не було.

При цьому, спірний об'єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 00) було зареєстровано внаслідок поділу предмета іпотеки - будівлі виробничого корпусу №8б (літ. Г), загальною площею 7 818,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3 (реєстраційний номер 00). На підставі рішення державного реєстратора від 30.10.2015 до запису щодо об'єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 00, стосовно якого зареєстровано іпотеку та обтяження, внесено зміни, а саме вказано нову площу 5 859 кв.м. та позначено «об'єкт в процесі поділу».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відповідній редакції у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер. Записи про речові права та їх обтяження щодо об'єкта, який поділяється, або при виділі частки із цього об'єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, що відкриті на кожний новостворений об'єкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені об'єкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об'єктів, яких вони стосуються.

Позивач у позовній заяві вказує на неправомірність рішення державного реєстратора №25537508 від 23.10.2015 про реєстрацію права власності на спірне майно та рішення державного реєстратора від 30.10.2015 про внесення змін до запису щодо майна, яке є предметом іпотеки, посилаючись при цьому на порушення встановленого законом порядку здійснення реєстраційних дій при поділі об'єкта нерухомого майна. Зокрема, за твердженнями позивача, державними реєстраторами неправомірно не внесено до нового розділу відомості про іпотеку та обтяження майна, чим порушено права позивача як іпотекодержателя, а також безпідставно внесено зміни до запису щодо об'єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 00, а не скасовано вказаний запис.

Приймаючи до уваги вказані доводи позивача, господарський суд, однак, звертає увагу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», що здійснення державної реєстрації прав в розумінні норм закону означає підтвердження державою фактів набуття, припинення чи переходу відповідних речових прав, що надає право управненій особі (особі, за якою таке право зареєстровано) посилатися на відомості з Державного реєстру прав у спорах з третіми особами для підтвердження відповідних фактів у встановленому порядку.

При цьому, нездійснення органом державної реєстрації заходів для забезпечення відповідності відомостей Державного реєстру прав існуючим фактам не позбавляє заінтересовану особу права спростувати відомості, надані в установленому порядку з Державного реєстру прав, шляхом заявлення відповідних вимог та надання належних та допустимих доказів на підтвердження інших фактів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частин 2, 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується.

Тобто, законом встановлено порядок скасування рішення про державну реєстрацію прав, та/або документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, за рішенням суду, у разі коли за наслідками оцінки доводів учасників судового процесу та наданих ними доказів судом буде встановлено протиправність такого рішення та/або документів. Натомість, матеріали даної справи не містять документів, на підставі яких державними реєстраторами приймались рішення, про неправомірність яких заявляє позивач. Жодним судовим рішенням неправомірності дій держаних реєстраторів не встановлено. Відповідних позовних вимог в межах даної справи позивачем також не заявлено.

З огляду на зазначене, рішення державного реєстратора №25537508 від 23.10.2015 про реєстрацію права власності на спірне майно як окремий об'єкт нерухомості (без обтяження його іпотекою), не може не братися судом до уваги без заявлення відповідних вимог, без належного доведення позивачем його неправомірності, за відсутності у матеріалах справи документів, на підставі яких таке рішення приймалось, та без отримання відповідних пояснень державного реєстратора.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду технічні паспорти на об'єкти нерухомості за адресою: м. Київ, вул. вул. Сурикова, буд. 3 (літ. Г) та зазначено, що спірне майно створено за рахунок внутрішнього простору будівлі, яка є предметом іпотеки, з використанням її функціональних елементів.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проте, в судовому засіданні представником позивача були висловлені заперечення проти пропозиції суду про призначення у справі судової експертизи з метою встановлення обставин реконструкції предмета іпотеки та підтвердження або спростування факту створення спірного майна як окремого об'єкту нерухомості.

Статями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

В свою чергу, обов'язок доказування, встановлений статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За висновками суду, всупереч ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не було доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів того факту, що в силу ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотека за Договором іпотеки поширюється на спірне нерухоме майно площею 2023,1 кв.м., та не спростовано державної реєстрації права власності на вказане майно як на окремий об'єкт нерухомості.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи висновки суду про недоведення позивачем неправомірності рішень державних реєстраторів та факту поширення іпотеки на спірне нерухоме майно, необґрунтованими є також доводи Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про перехід до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт» як набувача предмета іпотеки, в порядку статті 23 Закону України «Про іпотеку», усіх прав та обов'язків іпотекодавця за Договором іпотеки.

Відповідно, судом не приймаються до уваги і доводи про нікчемність в силу ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» договору про припинення зобов'язання переданням відступного від 24.10.2015, за яким спірне майно відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проджектс Медіа», та договору купівлі-продажу, посвідченого 05.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., на підставі якого майно придбано відповідачем. Недійсними вказані правочини також не визнавались.

При цьому, згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Окрім того, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, господарський суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 та 2 ст. 590 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вказав Верховний Суд України в постанові від 13.03.2017 у справі №753/17748/15-ц, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Однак, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі суди не прийняли до уваги та не надали оцінки іншому рішенню, яким позовні вимоги банку до боржника задоволено та стягнуто з останнього заборгованість за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; суди не з'ясували чи виконано зазначене судове рішення.

Відповідно до листа Верховного суду України «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» від 01.02.2015 суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04.09.2013 р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Натомість, матеріали даної справи містять докази, що позивачем попередньо неодноразово вживались заходи щодо погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» за Кредитним договором.

Зокрема, рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі №5011-33/7282-2012, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки - нежилу будівлю (літ. Г), розташовану за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3 (виробничий корпусу №8б, загальною площею 6013,6 кв.м).

Постановою державного виконавця від 10.09.2015 відкрито виконавче провадження ВП№48706661 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 у справі №5011-33/7282-2012, а постановою від 10.11.2015 накладено арешт на майно боржника - нежилу будівлю (літ. Г), розташовану за адресою: м. Київ, вул. Суркова, буд. 3 (виробничий корпус №8б, загальною площею 6 013,60 кв.м.).

Згодом, постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 у справі №910/29799/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» заборгованість за тілом кредиту 3 959 677,19 доларів США, за відсотками 2 274 480,19 доларів США, пеню за тілом кредиту 19 506 155, 85 грн., пеню за відсотками 10 621 877,60 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 182 700 грн.

Тобто, позивач як іподекодержатель за Договором іпотеки скористався правом на звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, яке набрало законної сили та на теперішній час виконується державним виконавцем.

Також судом встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у справі №910/18739/16 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг», введено процедуру розпорядження майном боржника, внаслідок чого позивач не позбавлений права вступити у справу по банкрутство боржника в якості забезпеченого кредитора.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, позивачем не було доведено суду наявності підстав для звернення стягнення на спірне майно, у тому числі, не обґрунтовано належним чином порушення прав позивача як іпотекодержателя за наявності іншого судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вимоги банку задоволено у повному обсязі. Неможливість виконання вказаного рішення суду Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» також не підтверджено.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Експерт» про звернення стягнення на майно, яке передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки №10/14/03/043/1 від 03.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. 03.04.2007 та зареєстрованого в реєстрі за №873/50, а саме: нежитлові приміщення будівлі виробничого корпусу №8б (групи приміщень №№2, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 15) (літ. Г), загальна площа 2023,1 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтернет Експерт» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1003, виданий 05.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №010/14/043 від 03.04.2007 у загальній сумі 6 234 157,38 доларів США, у тому числі: за тілом кредиту - 3 959677,19 доларів США, за відсотками - 2 274 480,19 доларів США, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання даного позову покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.05.2017 р.

Суддя В.П. Босий