ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 травня 2017 року Справа № 920/490/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого), Куровського С.В., Ткаченко Н.Г.
розглянувши касаційну скаргуТОВ "Українська ферросплавна компанія" в особі ліквідатора Єрьоміної Ольги Юріївни
на ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 16.10.2013 року
у справі Господарського суду№ 920/490/13 Сумської області
за позовомПАТ "Сумське науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе"
до1. ТОВ "Фрунзе-Сервіс"; 2. ТОВ "Українська ферросплавна компанія"
простягнення 2 280 490, 62 грн.
В С Т А Н О В И В :

23.03.2017 року, як вбачається з відтиску штампа вхідної кореспонденції Харківського апеляційного господарського суду, ТОВ "Українська ферросплавна компанія" в особі ліквідатора Єрьоміної Ольги Юріївни (далі - скаржник) звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 23.03.2017 року на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 16.10.2013 року у справі №920/490/13.

Відповідно до статті 110 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили. Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про повернення касаційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Відповідно до частини 1 статті 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції про прийняття відмови ТОВ "Українська ферросплавна компанія" від апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду від 06.06.2013 року та рішення місцевого господарського суду від 04.07.2013 року у даній справі прийнято 16.10.2013 року, а 18.10.2013 року її копії надіслано сторонам у справі в кількості трьох примірників (том 2, а.с. 86 - 87); при цьому, в межах двадцятиденного строку на касаційне оскарження зазначена ухвала апеляційного суду учасниками провадження у справі не оскаржувалася.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач-2 - ТОВ "Українська ферросплавна компанія", яке перебуває в процедурі банкрутства на стадії ліквідації, в особі ліквідатора Єрьоміної О.Ю. звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції від 16.10.2013 року лише 23.03.2017 року, що підтверджується відтиском штампа вхідної кореспонденції Харківського апеляційного господарського суду (вх. №423), тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної ухвали апеляційного суду більш як на три роки, що не заперечується скаржником.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги від 23.03.2017 року, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду від 16.10.2013 року, обґрунтоване тим, що арбітражному керуючому Єрьоміній О.Ю., призначеній ліквідатором ТОВ "Українська ферросплавна компанія" ухвалою місцевого господарського суду від 18.01.2017 року у справі про банкрутство №922/4675/15, стало відомо про прийняття ухвали апеляційного суду від 16.10.2013 року у справі №920/490/13 лише 14.03.2017 року. Зазначені обставини ліквідатор відповідача-2 вважає поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 16.10.2013 року у даній справі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що особа, яка призначена господарським судом ліквідатором юридичної особи-банкрута, виконує повноваження її керівника та діє від її імені у відносинах із третіми особами в силу закону (частини 2 статті 41 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року, норми якої застосовуються в ліквідаційній процедурі підприємства-відповідача-2, та частини 1 статті 28 ГПК України).

Отже, перебіг строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду від 16.10.2013 року про прийняття відмови відповідача-2 від апеляційної скарги на ухвалу від 06.06.2013 року та рішення від 14.07.2013 року суду першої інстанції у справі №920/490/13 розпочався для відповідача-2, як юридичної особи, з дня її оголошення апеляційним судом та не пов'язаний з моментом, коли новопризначеному ліквідатору ТОВ "Українська ферросплавна компанія" Єрьоміній О.Ю. стало відомо про прийняття оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України відповідно до Постанови №14/054 від 19.08.2014 року у справі №5013/492/12.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, впродовж значного періоду часу (більш як три роки) з моменту винесення ухвали апеляційного суду від 16.10.2013 року керівник ТОВ "Українська ферросплавна компанія", який діяв від імені та в інтересах юридичної особи-відповідача-2, не звертався до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на зазначену ухвалу особисто в силу наданих йому повноважень чи через залученого на підставі довіреності представника. При цьому, арбітражний керуючий Беліков О.П., який здійснював повноваження ліквідатора ТОВ "Українська ферросплавна компанія" в період з 25.07.2016 року по 18.01.2017 року, а, відтак, виконував обов'язки керівника відповідача-2-банкрута, не ініціював оскарження ухвали апеляційного суду від 16.10.2013 року у даній справі в касаційному порядку. Відтак, зазначена ухвала суду апеляційної інстанції набрала законної сили.

Окрім аргументів про призначення нової особи, яка виконує повноваження керівника боржника - ліквідатора Єроміної О.Ю., жодних переконливих доказів, які б зазначали про наявність особливих та непереборних обставин, що перешкодили відповідачу-2, діючому в особі органів його управління у 2013 році, звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду від 16.10.2013 року з дотриманням процесуальних строків та виправдовували станом на 2017 рік втручання касаційного суду у принцип правової визначеності, скаржником не надано.

Отже, поновлення відповідачу-2 пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 16.10.2013 року у справі №920/490/13 матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності, порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України щодо повноважень суду на поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення зі спливом значного періоду часу відповідно до Постанови від 13.07.2016 року у справі №Б29/162-10.

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відмову ТОВ "Українська ферросплавна компанія" в особі ліквідатора Єрьоміної Ольги Юріївни у поновленні пропущеного строку, встановленого для подання касаційної скарги, за відсутності поважних причин його пропуску скаржником більш як на три роки, та повернення поданої скаржником касаційної скарги від 23.03.2017 року на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 16.10.2013 року у справі №920/490/13 на підставі пункту 5 частини 1 статті 1113 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 53, 86, 110, пунктом 5 частині 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

1. Відмовити ТОВ "Українська ферросплавна компанія" в особі ліквідатора Єрьоміної Ольги Юріївни у поновленні пропущеного строку, встановленого для подання касаційної скарги на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 16.10.2013 року у справі №920/490/13.

2. Касаційну скаргу ТОВ "Українська ферросплавна компанія" в особі ліквідатора Єрьоміної Ольги Юріївни на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 16.10.2013 року у справі №920/490/13 повернути скаржнику.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Куровський

Н.Г. Ткаченко