донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

24.05.2017 справа №45/79б-908/4389/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіАгапов О.Л. Будко Н.В., Сгара Е.В.
при секретарі при участі представників сторін від апелянта від боржника від кредиторів розглянувши апеляційну скаргу Дьома К.Г. Мастепанова О.В (довіреність від 22.04.17) не з'явились Пчолкіна Л.В. (довіреність від 03.06.16) ОСОБА_7
на ухвалу господарського суду Донецької області
від14.03.17 р.
у справі№45/79б-908/4389/14

про Банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасіфік", м. Маріуполь, Донецької області
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.10.2011р. за заявою Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя порушена справа про банкрутство відсутнього боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАСІФІК», м. Маріуполь на підставі ст.52 Закону Україну «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 30.06.1999р. (із змінами та доповненнями).

Постановою господарського суду Донецької області від 02.11.2011р. боржник визнаний банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначений арбітражний керуючий Демидов О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.01.2013р. припинені повноваження арбітражного керуючого Демидова О.В. в якості ліквідатора ТОВ «ПАСІФІК», м. Маріуполь, ліквідатором по справі призначено арбітражного керуючого Забродіна О.М.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.07.2013р. замінено кредитора Жовтневу міжрайонну державну податкову інспекції м. Маріуполя Донецької області на її правонаступника - Жовтневу об'єднану державну податкову інспекцію м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області.

У зв'язку з проведенням на території м. Донецька та Донецької області антитерористичної операції матеріали справи №45/79б втрачені.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 02.09.14р. №28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області, здійснюється господарським судом Запорізької області.

28.10.2014р. до господарського суду Запорізької області надійшла заява Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», м. Київ (далі за тексом - Банк) №200-12-4-7/1740 від 18.09.2014р. про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність об'єкту нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.10.2014р. документи та матеріали до справи №45/79б про банкрутство Товариства з обмеженої відповідальністю «ПАСІФІК», м. Маріуполь прийняті до провадження; судове засідання призначено на 20.11.2014р.

28.10.2014р. до господарського суду Запорізької області надійшла заява ПАТ «ОТП Банк» від 18.09.2014р. про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_7

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.10.2014р. задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову; накладено арешт на нежитлове приміщення №6 (а/п), а саме: кімнати 1-10, 12-15, сходові клітини 1, загальною площею 529,0кв. м., що знаходиться за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2, прим. 66, яке належить громадянці ОСОБА_7

08.12.2014р. до господарського суду Запорізької області надійшли наступні документи:

- заява ПАТ «ОТП Банк», м. Київ №200-12-4.7/2233 від 05.12.2014р. про уточнення вимог заяви про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність об'єкту нерухомого майна;

- клопотання ОСОБА_12 №б/н від 08.12.2014р. про припинення провадження по справі за заявою ПАТ «ОТП Банк», м. Київ про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність ТОВ «ПАСІФІК» об'єкту нерухомого майна;

- заява ПАТ «ОТП Банк», м. Київ №200-12-47/2235 від 05.12.2014р. про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке належить ТОВ «НЬЮ СТЕП», м. Маріуполь.

Ухвалами господарського суду Запорізької області від 08.12.2014р. судове засідання з розгляду заяви ПАТ «ОТП Банк», м. Київ про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність об'єкту нерухомого майна відкладено на 14.01.2015р.; задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» від 05.12.2014р. про забезпечення позову; накладено арешт на нежитлове приміщення №66, загальною площею 529,0кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2 яке належить ТОВ «НЬЮ СТЕП».

14.01.2015р. до господарського суду Запорізької області від ПАТ «ОТП Банк», м. Київ надійшла заява №200-12-4.7/34 від 12.01.2015 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення №66, загальною площею 529,0кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2

26.01.2015р. до господарського суду Запорізької області від ПАТ «ОТП Банк» надійшло клопотання №200-12-4.7/122 від 23.01.2015р. про залучення до участі у справі в якості відповідача гр. ОСОБА_13

19.03.2015р. до господарського суду Запорізької області від ПАТ «ОТП Банк» надійшла заява №200-12-4-7/123 від 23.01.2015р. про уточнення вимог заяви про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність об'єкту нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.03.2015р. задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» від 05.12.2014р. про уточнення вимог; задоволено клопотання від 23.01.2015р. про залучення до участі у справі в якості відповідача гр. ОСОБА_13; залучено до участі у справі в якості відповідача 3 фізичну особу ОСОБА_13; залучено до участі у справі з власної ініціативи суду у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Реєстраційну службу Маріупольського МУЮ Донецької області; задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» від 12.01.2015 про забезпечення позову; накладено арешт на нежитлове приміщення №66, загальною площею 529,0кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2; відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_12 №б/н від 08.12.2014р. про припинення провадження по справі за заявою ПАТ «ОТП Банк», м. Київ про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність ТОВ «ПАСІФІК» об'єкту нерухомого майна.

Господарським судом Запорізької області 30.04.2015р. винесено ухвалу про передачу справи (матеріалів справи) №45/79б про банкрутство ТОВ «ПАСІФІК», м. Маріуполь до господарського суду Донецької області.

19.05.2015р. до господарського суду Донецької області за підсудністю надійшли матеріали справи №45/79б про банкрутство ТОВ «ПАСІФІК», м. Маріуполь.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.05.2015р. розгляд справи призначено на 17.07.2015р.; ПАТ «ОТП Банк», м. Київ зобов'язано надати суду додаткові документи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.01.2016р. відновлено втрачену справу №45/79б за заявою Жовтневої ОДПІ м. Маріуполь Головного управління Міндоходів у Донецькій області про банкрутство ТОВ «ПАСІФІК», м. Маріуполь частково; розгляд справи, у тому числі заяви ПАТ «ОТП Банк», м. Київ, №200-12-4-7/1740 від 18.09.2014р. про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність об'єкту нерухомого майна, призначено до розгляду.

15.03.2016р. до господарського суду Донецької області надійшла заява ПАТ «ОТП Банк» м. Київ, у якій кредитор просив:

- розглянути вимоги ПАТ «ОТП Банк», викладені в первісній заяві №200-12-4/1740 від 18.09.2014р.;

- не розглядати заяви ПАТ «ОТП Банк» про уточнення вимог №200-12-4-7/2233 від 05.12.2014р. та №200-12-4-7/123 від 23.01.2015р.

27.04.2016р. до суду від ліквідатора надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів. Також від нього надійшла заява від 29.03.2016р. про скасування арештів та обтяжень, накладених на майно боржника.

05.05.2016р. на електронну пошту господарського суду Донецької області надійшла заява ліквідатора №02-01/01 від 04.05.2016р. про вжиття заходів забезпечення інтересів банкрута та забезпеченого кредитора. Аналогічна за своїм змістом заява ліквідатора надійшла до канцелярії суду 11.05.2016р. засобами поштового зв'язку.

23.06.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_13 з повідомленням про те, що договір купівлі-продажу від 25.11.2014р. є чинним та відповідно власником спірного майна є ОСОБА_13 До заяви додані: копія договору купівлі-продажу від 25.11.2014р., копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 25.11.2014р., копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2016р.

26.10.2016р. на електронну пошту господарського суду Донецької області від ліквідатора надійшли наступні документи:

- клопотання №02-01/11 від 25.10.2016р. про залишення без розгляду заяви про скасування арештів та обтяжень, накладених на майно боржника;

- клопотання №02-01/12 від 25.10.2016р. про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.10.2016р. заяву ліквідатора №02-01/01 від 29.03.2016р. про скасування арештів та обтяжень, накладених на майно боржника залишено без розгляду.

05.12.16р. до суду надійшла заява ліквідатора №б/н від 30.11.2016р. про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.12.2016р. вказана заява прийнята в межах справи про банкрутство ТОВ «ПАСІФІК» до розгляду.

14.03.2017р. представником ліквідатора до суду надана заява №б/н від 14.03.2017р. про залишення без розгляду подану ліквідатором ТОВ «ПАСІФІК» заяву про вжиття заходів забезпечення позову від 04.05.2016р. №02-01/01.

В силу п.1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 22 грудня 2011 року N4212-VI, який вступив в дію 19.01.2013р., положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Вказана справа порушена 24.10.2011р., постанова господарського суду винесена судом 02.11.2011р., тобто до набрання чинності зазначеним законом.

З огляду на зазначене, провадження у даній справі здійснюється відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 30.06.1999р. (із змінами та доповненнями).

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції з 19.01.2013р., статтю 16 ГПК України доповнено частиною такого змісту: «справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство», а також доповнено частину 1 статті 12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов'язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.07.2016р. №01-06/2511/16 «Про внесення змін до пункту 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.11.2012р. №4212-VI)" за наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Такі зміни щодо виключної підсудності певних спорів судам, у провадженні яких перебуває справа про банкрутство, набрали чинності з 19.01.2013р.

Отже, законодавець змінив норми процесуального права у частині виключної підсудності і такі зміни поширюються на всі правовідносини у майнових спорах з боржником, які розглядаються судами у справах про банкрутство після 19.01.2013р., незалежно від того, що до боржника можуть застосовуватися окремі положення матеріального та процесуального права, визначені Законом про банкрутство в редакції, яка існувала до набрання чинності Законом України №4212-VІ від 22.12.2011р. та в силу пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень продовжує застосовуватися до окремих боржників.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові №16/047 від 13.04.2016р. у справі №908/4804/14, який, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011р.), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 13.04.2016р. щодо застосування норм процесуального права, відповідно до ст.111-28 ГПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують положення статей 16, 12 ГПК України.

Отже, ініційований ПАТ «ОТП Банк», м. Київ та ліквідатором спір у справі про банкрутство про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення (витребування за ст.388 ЦК України) майна банкрута, господарський суд розглянув з врахуванням виключної підсудності, в межах провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАСІФІК».

Розглянувши в судовому засіданні 14.03.2017р. матеріали справи, заяви ПАТ «ОТП Банк», м. Київ №200-12-4-7/1740 від 18.09.2014р. та ліквідатора Забродіна О.М. №б/н від 30.11.2016р. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення (витребування за ст.388 ЦК України) майна, Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.03.2017 року у справі № 45/79б-908/4389/14 (в редакції ухвали суду від 10.04.2017 року про виправлення описки) задоволена заява Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», м. Київ №200-12-4-7/1740 від 18.09.2014р. про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та повернення у власність об'єкту нерухомого майна.

Задоволена заява ліквідатора ТОВ «ПАСІФІК» Забродіна О.М. №б/н від 30.11.2016р. про визнання договору купівлі-продажу від 13.06.2012р. недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 13.06.2012р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАСІФІК» в особі ліквідатора Демидова О.В. та ОСОБА_7, що посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько Мариною Юхимівною 13.12.2012р. за реєстровим номером 650.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_13 (паспорт НОМЕР_3, виданий 28.07.1995р. Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАСІФІК» (Донецька область, м. Маріуполь, Приморський район, провулок Дніпровський, буд. 15) об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2, приміщення 66, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАСІФІК» на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому 30.08.2005р. за реєстровим номером 6863 приватним нотаріусом Апалько М.Ю.

Залишено без розгляду заяву ліквідатора №02-01/01 від 04.05.2016р. про вжиття заходів забезпечення інтересів банкрута та забезпеченого кредитора.

Від фізичної особи ОСОБА_7 надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду, я якій апелянт, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для вирішення спору, просить скасувати ухвалу суду на прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяв про визнання договору купівлі-продажу майна недійсним та витребування майна.

В обґрунтування скарги заявник, зокрема, посилається на те, заявниками вибраний невірний спосіб захисту. Крім того, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2012 року у справі № 5006/41/24пн/2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2013 року, встановлено, що за приписами ст.30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» реалізація майна банкрута здійснюється виключно на конкурсних засадах, а саме на відкритих торгах або аукціоні і ліквідатор не може встановлювати порядок проведення конкурсу (аукціону) на власний розсуд, а порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Порушений порядок проведення торгів, визначених цим Законом, став підставою для прийняття відповідного рішення Донецьким апеляційним господарським судом у справі № 5006/41/24пн/2012. Розглядаючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що задоволення заяви ліквідатора не призведе до бажаних результатів відновлення прав банкрута як власника майна, оскільки реалізація спірного майна Боржника на аукціоні проводиться для погашення заборгованості перед кредиторами та підстава реалізації майна (справа про банкрутство) не відпала.

Поза увагою господарського суду залишився і факт того, що відповідно до вищевказаного Закону (малу приватизацію) позивачі у справі не входять до кола осіб, яких Закон наділяє правом оскарження правочинів, укладених за результатами торгів (аукціону). Ними пропущений і місячний строк для оскарження (апеляційна скарга, додаткові пояснення до скарги).

У зв'язку з находженням у відпустці головуючого судді Геза Т.Д. на момент дати розгляду справи відповідно до п.2.3.49, п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу, розпорядженням від 10.05.2017 №726 призначено повторний автоматичний розподіл справи №45/79б-908/4389/14, змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя - Агапов О.Л., судді: Будко Н.В., Сгара Е.В.

ТОВ «ПАСІФІК» та ПАТ «ОТП Банк» у відзивах на скаргу вказали на її безпідставність.

22.05.2017 року від ТОВ «ПАСІФІК» надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги на продовження строку її розгляду на 15 днів.

Враховуючи, що Донецьким апеляційним господарським судом розгляд скарги неодноразово відкладався, скорочений строк розгляду скарг на ухвали господарських судів, передбачений ГПК України, те, що наявні у справі документи дозволяють розглянути спір по суті, клопотання відхилене.

Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

У поданій заяві ПАТ «ОТП Банк» просив господарський суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13.06.2012р., укладений між ТОВ «ПАСІФІК» в особі ліквідатора Демидова О.В. та ОСОБА_7, що посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько Мариною Юхимівною 13.06.2012р. за реєстровим номером 650;

- застосувати наслідки недійсності правочинну, а саме: повернути у власність ТОВ «ПАСІФІК» об'єкт нерухомого майна, переданий за недійсним правочином - нежитлове приміщення за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2, приміщення 66, що належить ТОВ «ПАСІФІК» на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому 30.08.2005р. за реєстраційним номером 6863 приватним нотаріусом Апалько М.Ю.

В свою чергу ліквідатор Забродін О.М. в заяві №б/н від 30.11.2016р. також просив суд визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу та витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_13, м. Маріуполь на користь ТОВ «ПАСІФІК», м. Маріуполь об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2, приміщення 66, що належить ТОВ «ПАСІФІК» на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому 30.08.2005р. за реєстраційним номером 6863 приватним нотаріусом Апалько М.Ю.

08.12.2014р. та 19.03.2015р. ПАТ «ОТП Банк», м. Київ до суду подані заяви №200-12-4.7/2233 від 05.12.2014р. та №200-12-4-7/123 від 23.01.2015р. про уточнення вимог заяви про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Заявою, наданою до суду 15.03.2016р. ПАТ «ОТП Банк» просив суд розглянути вимоги, викладені в первісній заяві №200-12-4/1740 від 18.09.2014р. та не розглядати заяви про уточнення вимог №200-12-4-7/2233 від 05.12.2014р. та №200-12-4-7/123 від 23.01.2015р.

Враховуючи викладене, господарським судом розглянуті первісні вимоги ПАТ «ОТП Банк» м. Київ, що заявлені в заяві №200-12-4-7/1740 від 18.09.2014р. (т. 1 а.с. 23-26).

В обґрунтування вимог, викладених у заявах ПАТ «ОТП Банк» та ліквідатор посилались на те, що спірний договір купівлі-продажу укладено на підставі протоколу аукціону (відкритих торгах) №008 від 13.06.2012р., який постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2014р визнаний недійсним, внаслідок чого у особи, яка придбала майно (ОСОБА_7.) були відсутні законні підставі для відчуження нежитлового приміщення, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу є недійсним.

При цьому ПАТ «ОТП Банк» та ліквідатор зазначали, що:

- реалізація майна у процедурі банкрутства складається з двох правочинів: проведення публічних торгів та визначення переможця, а також укладання договору купівлі-продажу (у випадках, передбачених законом, із додержанням письмової нотаріально посвідченої форми). При цьому підставою дійсності другого правочинну є додержання першого, тобто умов та порядку проведення аукціону;

- продаж майна на торгах (аукціоні), проведених з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством, виключає можливість визнання особи, яка придбала товар на таких торгах (аукціоні), добросовісним набувачем відповідного майна;

- комітет кредиторів не надавав ліквідатору Демидову О.В. повноважень на укладання оспорюваного договору, а тому банкрут при укладанні даного правочинну не набув цивільної дієздатності шляхом одержання згоди від комітету кредиторів, а оспорюваний правочин не відповідає його внутрішній волі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

В ході ліквідаційної процедури ТОВ «ПАСІФІК» ліквідатором Демидовим О.В. виявлено та включено до складу ліквідаційної маси майно банкрута, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2005р., а саме - нежитлове приміщення 66, розташоване за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2 прим. 66.

13.06.2012р. ліквідатором із залученням Товарної біржі «Донбаська товарна біржа» проведені відкриті торги (аукціон) з реалізації вказаного майна банкрута.

Результати аукціону оформлені протоколом №008 від 13.06.2012р., згідно якого переможцем аукціону визнано ОСОБА_7

Ч.10 ст.30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на час проведення аукціону) регламентовано, що продаж майна банкрута оформлюється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів.

Продаж відповідного майна, на підставі протоколу аукціону №008 від 13.06.2012р., було оформлено договором купівлі-продажу.

Так, 13.06.2012р. між переможцем аукціону ОСОБА_7 та ТОВ «ПАСІФІК» в особі ліквідатора Демидова О.В. був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за №650, засвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. та за актом прийому-передачі від 13.06.2012р., вказане майно було передане переможцю та зареєстроване за нею міським КП «Маріупольське БТІ», відповідно до витягу №34497721.

Порядок продажу майна ТОВ «ПАСІФІК» в ліквідаційній процедурі на предмет його додержання ліквідатором Демидовим О.В. та організатором аукціону досліджувався судами в позовному провадженні в межах справи №5006/41/24пн/2012.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2012р. визнано недійсними відкриті торги, що проведені 13.06.2012р. з реалізації нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2 прим. 66.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що торги від 13.06.2012р. з реалізації майна банкрута були проведені з порушенням вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 19.01.2013р.), а реалізація майна на вказаних торгах порушила майнові права та законні інтереси позивача - ПАТ «ОТП Банк», м. Київ як кредитора та іпотекодержателя.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2013р. постанова Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2012р. у справі №5006/41/24пн/2012 залишена без змін.

Отже, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2012р. та постанова Вищого господарського суду України від 12.02.2013р. (якою залишено в силі постанову Донецького апеляційного господарського суду) підтверджує факт неправомірності проведення аукціону, а також визначення переможця аукціону і пов'язаного з цим завершення процедури торгів шляхом підписання протоколу ліцитатором та покупцем, за яким останній нібито одержав право на придбання об'єкта продажу.

Приймаючи спірну ухвалу господарський суд констатував, що в силу приписів ст.35 ГПК України, встановлені у вказаному судовому рішенні факти мають преюдиційне значення для даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи в подальшому 06.09.2014р. ОСОБА_7 внесла придбаний на аукціоні об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2 прим. 66, який виступає предметом спірного договору, до статутного капіталу ТОВ «НЬЮ СТЕП» (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.09.2014р.).

За висновком господарського суду у справі №5006/41/24пн/2012 ОСОБА_7 приймала участь як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та на час відчуження майна (у вигляді передачі нерухомого майна до Статутного капіталу ТОВ «НЬЮ СТЕП») була обізнана про факт визнання аукціону з продажу майна банкрута недійсним.

В свою чергу 25.11.2014р. між ТОВ «НЬЮ СТЕП» та ОСОБА_13 укладено договір купівлі продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2 прим. 66, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В. за реєстраційним номером 2349.

В силу приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у справі про банкрутство угода може бути визнана недійсною відповідно до цивільного законодавства України.

Оскільки постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2012р. у справі №5006/41/24пн/2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2013р., аукціон, проведений 13.06.2012р. визнано недійсним у зв'язку із його невідповідністю вимогам законодавства, а відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, тому відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, на думку господарського суду, він не може створювати юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що за змістом вказаних приписів закону підставами недійсності укладеного за результатами відкритих торгів у формі аукціону правочинну є недодержання вимог закону під час їх проведення, господарський суд прийшов до висновку, що встановлення порушень Закону про банкрутство під час проведення аукціону (відкритих торгів) та визнання його результатів недійсним, відповідно, є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.06.2012р., укладеного за результатами таких торгів.

З огляду на зазначене, господарський суд ухвалив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13.06.2012р., укладений між ТОВ «ПАСІФІК» в особі ліквідатора Демидова О.В. та ОСОБА_7, що посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. 13.12.2012р. за реєстровим номером 650.

Суд першої інстанції дійшов також до висновку, що якщо після укладання недійсного правочинну було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочинну, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває із володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

У такому випадку, діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім договором у ланцюгу договорів права відчужувати це майно. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2011р. у справі №5002-8/5447-2010.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з того, що відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна сторона має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічна норма закріплена в ст.20 ГК України.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст.387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

За висновком господарського суду диспозиція ст.388 ЦК України не потребує доведення недобросовісності набувача, оскільки питання витребування майна від недобросовісного набувача врегульовано ст.387 ЦК України і власник може витребувати його від останнього в будь якому випадку.

Витребовуючи ж майно від добросовісного набувача власник має довести лише вказані обставини, передбачені ч.1 ст.388 ЦК України.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Вирішуючи господарський спір суд першої інстанції послався на постанову Пленуму Вищого господарського суду №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», відповідно до п.2.15 якого продаж майна на торгах (аукціоні), проведених з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством, виключає можливість визнання особи, яка придбала товар на таких торгах (аукціоні), добросовісним набувачем.

За вказаних обставин, щодо встановлення судом недійсності аукціону з продажу майна ТОВ «ПАСІФІК», оформленого протоколом від 13.06.2012р. та договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 13.06.2012р., укладеного між ТОВ «ПАСІФІК» в особі ліквідатора Демидова О.В. та ОСОБА_7, остання, за рішенням суду першої інстанції, не набула на законних підставах прав власника вищевказаного нежитлового приміщення.

Разом з тим, станом на дату судового засіданні спірне майно перебувало у власності ОСОБА_16, так як, зокрема після визнання результатів проведення аукціону від 13.06.2012р. з продажу майна ТОВ «ПАСІФІК», оформленого протоколом від 13.06.2012р. недійсними, воно було неодноразово відчужено, що встановлено вище.

При цьому, господарський суд констатував, що на час укладання договору купівлі продажу між ТОВ «НЬЮ-СТЕП» та ОСОБА_13, нерухоме майно, яке було об'єктом продажу на аукціоні,перебувало під арештом, що підтверджується ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.10.2014р. та витягом з Державного реєстру іпотек.

Крім того, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.09.2014р. гр. ОСОБА_13 значиться у переліку засновників (учасників) юридичної особи ТОВ «НЬЮ СТЕП».

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 за вищевказаних обставин, на думку господарського суду, не набула права власності на нерухоме майно, то вона, відповідно, не мало прав на його відчуження в подальшому іншим особам, в тому числі шляхом внесення до Статутного фонду ТОВ «НЬЮ СТЕП».

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

У зв'язку з тим, що майно ТОВ «ПАСІФІК» було відчужене особою (ОСОБА_7.), яка не мала права на вчинення дій по розпорядженню таким майном (боржника, після визнання торгів недійсними), господарський суд дійшов до висновку, що спірне майно ТОВ «ПАСІФІК» вибуло з його володіння не з власної волі.

Господарський суд зазначив, що оскільки первісний договір купівлі-продажу від 13.06.2012р., укладений між ліквідатором ТОВ «ПАСІФІК» Демидовим О.В. та гр. ОСОБА_7, за яким спірне майно вибуло з власності банкрута, визнано недійсним в судовому порядку, то підстава, на якій придбане спірне майно наступними набувачами у ланцюгу наступних угод, згодом відпала, отже особа, за якою зареєстровано право власності на момент звернення кредитора ПАТ «ОТП Банк», м. Київ та ліквідатора із заявами про повернення (витребування в порядку ст.388 ЦК України) спірного майна, зобов'язана повернути таке майно.

Відповідно, визнання недійсним вказаного правочину (з підстав недійсності аукціону, проведеного з порушеннями закону при здійсненні процедури продажу) виключає можливість наявності волі відчужувача (ТОВ «ПАСІФІК», від імені якого діяв ліквідатор Демидов О.В.) на вчинення даного правочинну.

За таких обставин, на думку господарського суду, майно ТОВ «ПАСІФІК» підлягало витребуванню з чужого незаконного володіння, а саме у ОСОБА_16, тобто в особи, у володінні якої знаходилось спірне майно.

Щодо заяви ліквідатора №02-01/01 від 04.05.2016р. про вжиття заходів забезпечення інтересів банкрута та забезпеченого кредитора, господарський суд зазначає наступне:

У поданій заяві ліквідатор з метою забезпечення збереження майна банкрута та здійснення ліквідаційної процедури у встановленому Законом порядку, а також з метою захисту прав і законних інтересів кредиторів у справі про банкрутство, просив суд заборонити ОСОБА_13 та будь-яким іншим особам, окрім ТОВ «ПАСІФІК» відчужувати у будь-який спосіб нежитлове приміщення №66, загальною площею 529 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2.

14.03.2017р. представником ліквідатора до суду надана заява №б/н від 14.03.2017р. про залишення без розгляду заяви ліквідатора №02-01/01 від 04.05.2016р. про вжиття заходів забезпечення інтересів банкрута та забезпеченого кредитора.

Відповідно до ч.2 ст.4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ч.2 ст.22 ГПК України сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Беручи до уваги вказані приписи закону, суд дійшов висновку, що заява представника ліквідатора №б/н від 14.03.2017р., відповідає правам ліквідатора (як сторони у справі про банкрутство), передбаченим ст.22 ГПК України, не суперечить законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших учасників судового процесу.

При цьому, подання представником ліквідатора вказаної заяви, виключає розгляд по суті заяви ліквідатора №02-01/01 від 04.05.2016р. про вжиття заходів забезпечення інтересів банкрута та забезпеченого кредитора.

Враховуючи вищевикладене суд вважав за можливе задовольнити заяву представника ліквідатора №б/н від 14.03.2017р. та залишити без розгляду заяву ліквідатора №02-01/01 від 04.05.2016р. про вжиття заходів забезпечення інтересів банкрута та забезпеченого кредитора.

При розгляді апеляційної скаргу, враховуючи що судом першої інстанції розглянуті позовні заяви в межах справи про банкрутство, заяву ліквідатора про вжиття заходів судова колегія розцінює як клопотання, заявлене при вирішенні господарського спору.

Апеляційна скарга розглянута відповідно до вимог ст.101 ГПК України.

Встановлено, що підставою для визнання аукціону недійсним згідно постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року у справі № 5006/41/24пн/2012 (т.5, а.с. 38-41) були порушення процедури його проведення (не зазначення конкретної дати проведення аукціону, що призвело до позбавлення потенційних покупців подати пропозиції щодо придбання майна, порушення ведення протоколу аукціону), допущене порушення ліквідатором, який виявивши спірне майно банкрута, не поставив питання про перехід до загальних судових процедур у справі про банкрутство відсутнього боржника.

З постанови Донецького апеляційного господарського суду вбачається, що аукціон проведений повторно, оскільки 18.05.2012 року аукціон з продажі майна ТОВ «ПАСІФІК» не відбувся у зв'язку з відсутністю бажаючих прийняти участь в аукціоні.

Відповідність оцінки майна не оспорювалась.

Згідно Протоколу збору кредиторів ТОВ «ПАСІФІК» від 26.06.2012 року за результатами аукціону від 13.06.2012 року на р/р банкрута, з урахуванням винагороди Донбаської товарної біржі за проведення аукціону у розмірі 10% від вартості лоту, надійшло 183 639, 76 грн., які використані на витати, пов'язані з ліквідаційною процедурою та погашення вимог кредиторів у справі. (т.5, а.с.15-16).

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

1) Господарським судом при вирішенні спору безпідставно застосована ст.35 ГПК України, оскільки при розгляді справи № 5006/41/24пн/2012 ні ТОВ «НЬЮ СТЕП», ні останній власник спірного майна ОСОБА_13 не брали участь при вирішенні спору у вказаній справі.

2) Заявниками на думку колегії суддів не доведено факту порушення їх прав, яким би кореспондував, обраний спосіб захисту.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст.20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб (Постанова Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі № 6-194цс 14).

Судова колегія виходить з того, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Звертаючись з позовами до господарського суду позивачі посилались на необхідність судового захисту їх порушеного права у спосіб визнання недійсним договору та витребування майна від особи, що набула право власності на це майно. Майно вибуло із власності ТОВ «ПАСІФІК» в результаті торгів з реалізації майна, результати яких в подальшому було визнано недійсними.

При цьому заявниками жодним чином не доведено, що задоволення їх позову призведе до бажаних результатів відновлення як прав іпотекодержателя, так і банкрута, адже підстави для реалізації спірного майна не відпали.

Крім того, з огляду на обставини справи, а також приймаючи до уваги, що нежитлове приміщення, що було реалізовано на відкритих торгах, було предметом відповідних договорів іпотеки, право власності ТОВ «ПАСІФІК» було обтяжено на користь ПАТ «ОТБ Банк»» та подальша доля цього майна вже не в повній мірі залежала від волевиявлення товариства - банкрута, хоча до моменту проведення торгів ТОВ «ПАСІФІК» і було його власником.

Таким чином, витребування майна у спорі, що розглядається, не призведе до поновлення прав та охоронюваних законом інтересів, адже не зробить можливим вільне володіння, користування та розпорядження цим майном, та єдиним наслідком такого рішення суду має бути його подальша повторна реалізація.

Наведене дає суду привід дійти висновку, що навіть за умови формального визнання недійсними результатів торгів, проведених 13.06.2012р. з реалізації майна банкрута, недотримання всіх вимог закону під час їх проведення, не обов'язково матиме своїми наслідками витребування майна від його набувача.

В межах цієї справи задоволення позову про витребування майна цілком вірогідно призведе чи має призвести до поновлення процедури реалізації майна, та з огляду на те, що судом, яким надана оцінка проведеним торгам, не встановлено інших порушень вимог законодавства, окрім порушення процедури проведення торгів, задоволення позову про витребування майна з цих підстав, свідчило б про суто формальний підхід суду до розглядуваної справи, адже в перебігу її розгляду судом не встановлено того, що право заявників є таким, що порушено та підлягає судовому захисту, як не встановлено і взаємозв'язку між змістом порушеного права та обраним способом його захисту.

Господарський суд, приймаючи ухвалу, обмежився посиланням на обставини встановлені постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року у справі № 5006/4124 пн2012, яким визнані недійсними відкриті торги, що проведені 13.06.2012 року з реалізації нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: Донецька область, АДРЕСА_2 прим.66, жодним чином не обґрунтував суті порушеного права, з урахуванням обставин, що викладені вище, адже підстави з яких визнано недійсними відкриті торги не дають підстав дійти висновку про створення для суду преюдиціального обов'язку задовольнити позов в тому числі і про витребування майна за відсутності належного обґрунтування позивачами суті та змісту порушеного суб'єктивного права з метою захисту якого подано позов.

Оскільки заявниками жодним чином не заперечується факт існування станом на час проведення торгів заборгованості банкрута перед кредиторами та правомірності процедури визначення початкової ціни майна, його вибуття з метою реалізації, судова колегія вважає що витребування майна на користь ТОВ «ПАСІФІК» не призведе до поновлення його прав, адже може призвести лише до повторного виставлення цього майна на торги з метою погашення вимог кредиторів, тобто не призведе та не може призвести до поновлення прав ТОВ «ПАСІФІК», що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, задоволення позову має призвести до наслідку повторного отримання коштів за реалізоване майно, незважаючи на факт того, що отримані за спірним договором кошти вже використані в процесі ліквідаційної процедури банкрута.

При розгляді скарги судова колегія враховує і факт того, що відповідно до ст.20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», відповідно до вимог якого проведені торги з реалізації майна банкрута, встановлені Законом порушення процедури торгів можуть бути підставою для визнання судом недійсними угод, укладених на аукціоні, конкурсі. Заява про визнання угод недійсними подається будь-ким з учасників аукціону, конкурсу або органом приватизаціїу місячний строк з дати проведення аукціону, завершення конкурсу.

Позивачі у справі не відносяться до вказаних цим Законом суб'єктів, які можуть вимагати визнання недійними угод, укладених на аукціоні, конкурсі.

Пропущений і визначений Законом строк для пред'явлення позову про визнання угоди недійсною.

3) Заявники обґрунтовували свої вимоги про витребування майна посиланням на положення ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, що надають власнику майна право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як вбачається зі змісту наведених положень Закону позивачем за таким позовом може бути неволодіючий власник, а відповідачем має бути незаконний володілець майна власника.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень станом на час розгляду справи власником спірного майна був ОСОБА_13.(т.8,а.с.24-27).

Захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до 392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно (постанови ВСУ від 04.12.2012 у справі №26/133, від 11.12.2012 у справі №56/68 та від 29.04.2015 у справі №903/134/13-г).

Обраний ліквідатором спосіб захисту порушеного права за своїми ознаками відповідає способу захисту, визначеному п. 4 ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України відновлення становища, яке існувало до порушення.

Власник може захистити порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст.16 ЦК, у тому числі у випадках, зазначених у ст.388 ЦК, за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Наведене дає суду підстави дійти висновку, що віндикаційний позов може бути задоволено лише за наявності доказів приналежності майна позивачу, факту вибуття цього майна із володіння, факту неправомірного перебування цього майна у володінні іншої особи, яка володіє ним без відповідної правової підстави.

В межах розглядуваної справи ліквідатором не доведено приналежності права власності ТОВ «ПАСІФІК» на спірне майно станом на час розгляду справи, власником майна був ОСОБА_13, що позбавляє заявників позовів права на використання правового механізму визначеного ст.388 ЦК України щодо повноважень на витребування майна із володіння ОСОБА_13

Зважаючи на принцип диспозитивності судового процесу та враховуючи відсутність у ТОВ «ПАСІФІК» на час розгляду спору у суді першої інстанції статусу власника спірного майна, позовні вимоги про його витребування задоволенню судом не підлягають також і з цих підстав.

4) Вирішуючи спір про витребування майна на суд покладається обов'язок щодо встановлення всіх фактів, визначених ст. 387 та 388 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст.387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Що стосується ПАТ «ОТП Банк», то воно взагалі не було і не є власником майна.

Згідно ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися, якщо набувач майна знав чи міг знати про відсутність у продавця повноважень на відчуження.

В межах розглядуваної справи, заявниками, (зокрема ліквідатором, оскільки Банк не був і не є власником спірного майна) не доведено та господарським судом не встановлено того факту, що ОСОБА_13 міг чи повинен був знати про порушення процедури проведених 13.06.2012 року торгів, як і те, що станом на 13.06.2012 року про це повинна була знати переможець торгів ОСОБА_7, якою перераховані кошти за придбане приміщення, які в подальшому використані на задоволення вимог кредиторів самого банкрута.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що набувач (у спорі, що розглядається - ОСОБА_13.) знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» від 06.11.09р. № 9).

При цьому, згідно з ч. 5 ст.12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, адже положеннями вказаної статті встановлено, що якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду.

Висновок суду першої інстанції про недобросовісність ОСОБА_17, зроблений на підставі тільки того, що він та ОСОБА_7 є учасниками ТОВ «Нью Степ», заснований лише на припущенні. З урахуванням вказаного та факту оплатності правочину, ОСОБА_13 є добросовісним набувачем спірного майна витребування якого можливо лише із дотриманням вимог ст.388 Цивільного кодексу України.

При розгляду скарги судова колегія враховує і позицію Вищого господарського суду України при розгляді аналогічного спору у справі № 911/706/16 (рішення господарського суду Київської області від 19.05.2016р., постанова ВГСУ від 22.11.2016 року).

Посилання суду першої інстанції як на підставу задоволення позовів у повному обсязі на п.2.15 постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» є помилковим. Відповідно до цього пункту наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу резюмується.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав або повинен був знати про наявність перешкод до вчинення правочину, зокрема те, що продавець майна не мав права його відчужувати, це може свідчити про недобросовісність набувача й бути підставою для задоволення позову про витребування у нього цього майна.

Продаж майна на торгах (аукціоні), проведених з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством, виключає можливість визнання особи, яка придбала товар на таких торгах (аукціоні), добросовісним набувачем відповідного майна.

Громадянин ОСОБА_13 придбав спірне майно у ТОВ «Нью Степ» на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2014 року.

З урахуванням вищевказаного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають віднесенню на ТОВ «ПАСІФІК» та ПАТ «ОТП Банк» в рівних долях.

На підставі викладеного, керуючись ст.33, 34, 43, 49, 99, 101-103, п.4 ст.104, ст.105, 106 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу господарського суду Донецької області від 14.03.2017 року у справі № 45/79б-908/4389/14 скасувати.

У задоволенні заяв ПАТ «ОТП Банк» та ліквідатора ТОВ «ПАСІФІК» Забродіна О.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.06.2012 року, повернення у власність нерухомого майна, витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (01601, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ) на користь ОСОБА_7 (87517, АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) 1515 грн. 80 коп. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень) 80 коп. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАСІФІК» (87517, м. Маріуполь, Донецької області, пров. Дніпровський, буд. 15, код ЄДРПОУ - 24654798) на користь ОСОБА_7 (87500, АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) 1515 грн. 80 коп. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень) 80 коп. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Накази видати господарському суду Донецької області.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: Н.В. Будко

Е.В. Сгара