РІШЕННЯ

24.05.2017Справа №910/6177/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/6177/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІТО», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Разнотех», м. Київ, і публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», м. Суми,

про стягнення 398 534,26 грн.,

за участю представників:

позивача - Криштак О.О. (довіреність від 10.04.2017 № б/н);

відповідача-1 - не з'явилися;

відповідача-2 - Сафронов М.А. (довіреність від 30.12.2016 № 18-49/15).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТО» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Разнотех» (далі - ТОВ «Разнотех») і публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - Об'єднання) про:

- стягнення 288 934,05 грн. основної заборгованості за договором від 07.02.2014 № 3/1400011 (далі - Договір); 17 189,89 грн. пені; 27 448,136 грн. 3% річних та 10 099,61 грн. втрат від інфляції з відповідача-2;

- солідарне стягнення з відповідачів 54 862,58 грн. на підставі договору поруки від 27.08.2015 № б/н (далі - Договір поруки).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 було порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 23.05.2017.

19.05.2017 ТОВ «Разнотех» подало суду відзив на позовну заяву, в якому заперечило проти задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення, посилаючись на припинення поруки.

23.05.2017 Об'єднання подало суду відзив на позовну заяву, в якому заперечило проти задоволення позовних вимог та просило застосувати наслідки спливу спеціальної позовної давності в частині вимог щодо стягнення пені.

У судовому засіданні 23.05.2017 було оголошено перерву до 24.05.2017 відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Представник позивача у судовому засіданні 24.05.2017 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 24.05.2017 надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у відзиві від 19.05.2017 просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Разнотех».

Ухвала Господарського суду міста Києва була надіслана учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 24.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.02.2014 Товариством (постачальник) і Об'єднанням (покупець) було укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (товар) на умовах, в порядку і в строки, визначені Договором (пункт 1.1 Договору);

- кількість і ціна товару, яка поставляється у відповідності до Договору, інша характеристика товару зазначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору (пункт 1.2 Договору);

- ціна товару вказується у специфікаціях в гривнях на умовах DDP м. Суми (пункт 2.1 Договору);

- датою поставки товару вважається дата передачі товару покупцю, яка зазначена у видатковій накладній (пункт 4.1 Договору);

- умови оплати товару зазначаються у специфікаціях (пункт 6.1 Договору);

- Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 та може бути продовжений за згодою обох сторін (пункт 11.3 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - директором ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту, та від відповідача-2 - ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 28.12.2013 №18-49/1244, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений позивачем і відповідачем-2 Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач на виконання умов Договору та специфікацій № 3 (вартість товару 728 742,10 грн., що еквівалентно 48 872,13 євро без ПДВ) та № 9 (вартість товару 4 835 631,80 грн.) поставив відповідачу-2 товар, що підтверджується видатковими накладними від 15.05.2014 № РН-0000393 та від 27.08.2015 № РН-0000893.

Вказані накладні підписані повноважними представниками та приймаються судом як належні докази виконання Товариством договірних зобов'язань.

Відповідач-2 умови Договору виконав частково та перерахував на користь позивача грошові кошти таким чином:

- 780 536,78 грн. (48 671 євро) 23.04.2014 за товар отриманий по специфікації № 3;

- 4 835 631,80 грн. 27.08.2015 за товар отриманий по специфікації № 9.

Таким чином, заборгованість за поставлений товар складає: 288 934,05 грн. (9 975,56 євро за курсом НБУ станом на 31.03.2017) за специфікацією № 3; 54 862,58 грн. за специфікацією № 9.

Об'єднання у визначені специфікаціями строки заборгованість за товар не погасило (протягом десяти банківських днів після підписання специфікації № 3, а саме до 22.04.2004; протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару, а саме до 26.08.2015); доказів протилежного не подано.

Позивач неодноразово звертався до відповідача-2 з вимогами погасити заборгованість (від 02.06.2014 № 164; від 01.12.2015 № 445; від 16.08.2016 № 343), які залишені без відповіді та належного реагування.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за Договором у сумі 343 796,63 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню та стягненню з відповідача-2.

Що ж до позовних вимог про солідарне стягнення на підставі Договору поруки, то слід вказати таке.

27.08.2015 ТОВ «Разнотех» (поручитель) та Товариством (кредитор) було укладено Договір поруки, за умовами якого:

- поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань Об'єднання (боржника), що виникли з основного договору (пункт 1.1 Договору поруки);

- під основним договором розуміють специфікацію № 9 до Договору, який був укладений кредитором і боржником (пункт 2.1 Договору поруки);

- строк виконання зобов'язання за основним договором становить 54 862,58 грн. до 26.09.2015 (пункт 2.2 Договору поруки);

- поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання, але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання зазначеного в пункті 4 Договору поруки (пункт 3.1 Договору поруки);

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником згідно основного договору у сумі 54 862,58 грн. (пункт 4.1 Договору поруки);

- Договір поруки набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється відповідно до чинного законодавства України (пункт 7.1 Договору поруки).

Договір поруки підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - директором ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту, та від відповідача-1 - директором ОСОБА_5, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір поруки у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір поруки є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Отже, укладений учасниками процесу Договір поруки за своєю правовою природою є договором поруки.

Слід зазначити, що позивач не подав суду жодного документального підтвердження звернення до відповідача-1 з вимогою виконання Договору поруки, а тому порука є припиненою, виходячи з такого.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, порука припинилася 26.03.2016, тобто після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання в порядку статті 559 ЦК України.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача-2: 10 099,61 грн. втрат від інфляції, 27 448,13 грн. 3% річних і 17 189,89 грн. пені.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3 % річних та втрат від інфляції, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Твердження Об'єднання про необґрунтованість та безпідставність нарахування втрат від інфляції на суму боргу за специфікацією № 9 не є обґрунтованими, оскільки і специфікація і рахунок на оплату були виставлені в гривнях.

Позивач, здійснюючи розрахунок втрат від інфляції, нараховував її на суму боргу, яка була визначена у гривнях у специфікації № 9.

Відповідно до пункту 8.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Що ж до позовних вимог про стягнення пені, то вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що у випадку прострочки оплати за Договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,2% простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше 5 % вартості простроченого платежу.

Відповідачем-2 було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Так, позивач нарахував пеню з 16.05.2014 по 14.11.2014 на суму боргу 9 975,56 грн. та з 27.09.2015 по 26.03.2016 на суму боргу 54 862,58 грн.

У свою чергу, Товариство звернулося до суду з даним позовом лише 14.04.2017.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 257 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити у зв'язку із спливом строку спеціальної позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач-2 не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідач-2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, Ковпаківський район, вул. Горького, 58; ідентифікаційний код: 05747991) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІТО» (03032, м. Київ, проспект Валерія Лобановського, 4-Г; ідентифікаційний код: 23577475): 343 796 (триста сорок три тисячі сімсот дев'яносто шість) грн. 63 коп. заборгованості; 27 448 (двадцять сім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 13 коп. 3 % річних; 10 099 (десять тисяч дев'яносто дев'ять) грн. 61 коп. втрат від інфляції та 5 720 (п'ять тисяч сімсот двадцять) грн. 17 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» відмовити.

4. У задоволенні позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Разнотех» відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 26.05.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук