ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Справа № 910/17673/16

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Васищака І.М., суддів Бондар С.В., Грека Б.М., за участі представників сторін Л. Супрун (дов. від 03.01.17), Н. Чехоєвої (дов. від 18.08.16), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 8 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року у справі № 910/17673/16 за позовом Державної екологічної інспекції у місті Києві до ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Київський крематорій", третя особа - Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про стягнення 78 362 грн 46 коп.,

УСТАНОВИВ:
У вересні 2016 року Державна екологічна інспекція у місті Києві звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Київський крематорій" про стягнення 78 362 грн 46 коп. збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 8 грудня 2016 року (суддя Є. Павленко) у позові відмовлено з мотивів безпідставності вимог.

На стадії апеляційного провадження до участі у справі третьою особою залучено Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року рішення залишено без змін.

Державна екологічна інспекція у місті Києві просить судові рішення скасувати з підстав неправильного застосування господарськими судами статті 1166 Цивільного кодексу України, статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" статей 11, 33 і 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", статей 33 і 43 Господарського процесуального господарського кодексу та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства "Київський крематорій" проти доводів касаційної скарги заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) право на подання відзиву на касаційну скаргу не використав і його представник у судове засідання не з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Господарськими судами встановлено, що Державною екологічною інспекцією в місті Києві у березні 2016 року здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства "Київський крематорій", якою, зокрема, установлено, що з 24 січня до 17 березня 2014 року відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарних джерел без відповідного дозволу (Акт перевірки № 05/156а).

Позивач вважає, що внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства державі завдані збитки у розмірі 78 362 грн 46 коп., які відповідач не відшкодував, що й спричинило спір.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди виходили з того, що відповідач завчасно подав Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, необхідні для отримання такого дозволу, проте в установлений пунктом 8 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 302, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), 30-денний строк його не отримав, а отже відсутня вина особи у завданні збитків.

Також суди прийняли до уваги можливі негативні наслідки зупинки роботи підприємства.

Таких висновків господарські суди дійшли без урахування всіх обставин справи та вимог закону.

За змістом статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємства, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані здійснювати, зокрема, організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин.

Частиною п'ятою статті 11 цього Закону встановлено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Статтею 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" визначено, що документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

За змістом пункту 2 Порядку дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Дозвіл видається суб'єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди. Дозвіл видається безоплатно на строк не менш як п'ять років: суб'єкту господарювання, об'єкт якого відповідно до законодавства належить до першої групи, - Мінприроди за погодженням з Держсанепідслужбою; суб'єкту господарювання, об'єкт якого відповідно до законодавства належить до другої або третьої групи, - обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища через дозвільні центри за погодженням з територіальними органами Держсанепідслужби.

Як убачається з матеріалів справи, 23 січня 2009 року Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) відповідачу був виданий дозвіл № -10071 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, строк дії якого до 24 січня 2014 року.

Докази про те, що відповідач у період з 24 січня до 17 березня 2014 року здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на підставі дозволу в матеріалах справи відсутні.

Відповідач доводить відсутність вини у завданні шкоди порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря поданням 20 грудня 2013 року Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" та не дотриманням цим органом строку видачі дозволу.

Статтею 41 Закону "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" встановлено, що порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними, місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 7 цього Закону встановлений порядок видачі (переоформлення, видачі дублікатів, анулювання) регіональними та місцевими дозвільними органами документів дозвільного характеру, відповідно до якого суб'єкт господарювання або уповноважена ним особа подає державному адміністратору, який здійснює прийом суб'єктів господарювання в дозвільному центрі, заяву, форма якої затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, та за погодженням з дозвільними органами. До заяви додаються документи, необхідні для видачі документа дозвільного характеру, передбачені законодавством.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази подання ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства "Київський крематорій" такої заяви Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Сам лише факт подання відповідачем "Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" не доводить дотримання особою порядку видачі документів дозвільного характеру.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" відповідач 17 лютого 2014 року звернувся до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про видачу дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, до якої були додані документи, необхідні для видачі дозволу, і 18 березня ц.р. відповідачу був виданий дозвіл.

Зазначеним обставинам господарські суди оцінки не дали.

Посилання господарського суду апеляційної інстанції на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 4 листопада 2014 року у справі № 904/1197/14 господарського суду Дніпропетровської області, не можуть бути враховані при вирішенні даного спору з огляду на різні фактичні обставини справ щодо доведення особою відсутності вини у завданні шкоди.

Таким чином, усупереч вимогам статті 43 Господарського процесуального кодексу України, місцевим і апеляційним господарськими судами не надано належної оцінки всім доказам в їх сукупності і колегія суддів дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання їм належної юридичної оцінки, у зв'язку з чим рішення та постанова, що оспорюються, підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд, при якому суду слід урахувати викладене, вжити всіх передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи, дійсних прав та обов'язків сторін і залежно від установленого ухвалити відповідне рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 8 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року у справі № 910/17673/16 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий, суддя І. М. Васищак
Суддя С. В. Бондар
Суддя Б.М. Грек