ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р. Справа № 909/302/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Кранбудмонтаж", вул. Сагайдачного, б. 11, кв. 99,смт. Добротвір, Кам''янка-Бузький район, Львівська область,80411

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Континенталь", вул.Чорновола, 99, м. Івано-Франківськ,76005

про стягнення заборгованості в сумі 54 893, 00 грн.

Представники сторін:

Від позивача:ОСОБА_2 ( довіреність №15-0317 від 31.03.17)- представник

Від відповідача:ОСОБА_3 ( посвідчення №560 від 29..10.2007)-адвокат

ОСОБА_4 ( довіреність б/н від 18.05.17)-представник;

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Кранбудмонтаж" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Континенталь" про стягнення заборгованості в сумі 54 893, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2017року порушено провадження у справі № 909/302/17 та призначено її до розгляду на 04.04.2017 року. Ухвалами суду від 04.04.2017року, від 18.04.2017року в порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено.

Під час судового засідання 23.05.2017року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини ( вх.7525/17 від 11.05.2017року).

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи по суті встановив.

Між ТОВ «КРАНБУДМОНТАЖ» та ТОВ «КОНТИНЕНТАЛЬ» укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів №31/0516 від 31.05.2015р. (надалі за текстом договір) на суму 150 000 грн..

Згідно п.7.1. Договору термін дії Договору - з 31.05.2016 року до 30.06.2016 року. Відповідно до п.4.2. Договору Продавець зобов'язувався поставити товар до 30.06.2016 року.

Згідно п.2.2. договору по домовленості сторін покупець міг проводити попередню оплату згідно рахунків продавця. Так, посилаючись на дану умову Договору, ТОВ «Кранбудмонтаж», здійснив передоплату товару платіжним дорученням № 169 від 31.05.2016 року та перерахував відповідачу кошти в сумі 30 000 грн. та платіжним дорученням № 171 від 31.05.2016 року та перерахував відповідачу кошти в сумі 20 000 грн. Загальна сума попереднього платежу становить 50 000 грн.

Після здійснення оплати свої зобов'язання відповідач не виконав та не поставив товар - будівельні матеріали, згідно Договору позивачу.

Позивач направив відповідачу претензією №53-0916 від 21.09.2016року про повернення коштів за непоставлену продукцію, однак, відповідач на претензію не відповів та добровільно повертати кошти за непоставлену продукцію не повернув.

Враховуючи той факт, що відповідач не повернув кошти та не поставив товар, відповідач просить суд, в порядку ст. 536 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача 4893,грн.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Визначаючи правову природу укладеного сторонами договору, встановлено, що такий має ознаки договору купівлі-продажу. Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «КРАНБУДМОНТАЖ» та ТОВ «КОНТИНЕНТАЛЬ» укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів №31/0516 від 31.05.2015 року згідно п.1.1-1.3 якого, продавець зобов'язався передати згідно наданих видаткових накладних будівельні матеріали, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах договору.

П. 2.2. договору по домовленості сторін покупець може проводити попередню оплату згідно рахунків продавця.

Судом встановлено, що відповідачем отримано згідно платіжних доручень № 169 від 31.05.2016року та платіжного доручення № 171 від 31.05.2016року кошти у сумі 50000грн. Кошти перераховані згідно рахунку-фактури № СФ-00000001 від 31.05.2016року.

Відповідач свої зобов'язання не виконав, товар (будівельні матеріали) не поставив, кошти не повернув.

Частиною 2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З направленої позивачем на адресу відповідача претензії від 21.09.2016року вбачається, що позивач скористався своїм правом на відмову від передачі товару і вимагав повернення суми попередньої оплати за товар, який не був поставлений. Такі вимоги позивача повністю відповідають положенням ст.ст.665,670,693 ЦК України.

Оскільки між сторонами не було встановлено строку виконання відповідачем обовязку щодо повернення позивачу суми попередньої оплати за непоставлений товар, то слід застосовувати положення ч.2 ст.530 ЦК України.

Відповідні вимоги позивача щодо повернення суми попередньої оплати за поставлений товар були викладені в претензії від 21.09.2016року, яка отримана відповідачем 27.09.2016р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, у встановлений строк від дня предявлення претензії, відповідачем не було повернуто позивачу суму попередньої оплати за непоставлений товар, а тому позовні вимоги про її стягнення з відповідача є обґрунтованими і підлягають задоволенню

Суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача в частині стягнення основного боргу, а саме 50000грн.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до приписів ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

При цьому, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідач не виконав свої зобов'язання, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Враховуючи наявність невиконаного зобов'язання, позивач в порядку ст. ст. 231, 232 ГК України, ст. 536 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача проценти за увесь час користування чужими коштами у розмірі 4893,00 грн.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Зі змісту вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що обов'язковою умовою для застосування відповідальності у вигляді стягнення, зокрема, пені, за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні статті 625 ЦК України. За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 ЦК України), згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Як встановлено судом, умовами Договору розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено.

Статтею 230 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Відповідно до положень частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції, що встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором лише за порушення грошових зобовязань.

Ураховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за увесь час користування чужими коштами у розмірі 4893,00 грн., не ґрунтується на вимогах чинного законодавства., отже в цій частині позову слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 1.07.2015року у справі 910/14120/14.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, на основі вище вказаного, обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 50000грн. заборгованості. В частині стягнення процентів за увесь час користування чужими коштами у розмірі 4893,00 грн., - відмовити.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, правило ст.49 Господарського процесуального кодексу України, щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною ставкою (п. 4.1.постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України"№7 від 21.02.13р.).

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 536, 599, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 49, ст. 82 -84Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Кранбудмонтаж", вул. Сагайдачного, б. 11, кв. 99,смт. Добротвір, Кам''янка-Бузький район, Львівська область до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Континенталь", вул.Чорновола, 99, м. Івано-Франківськ про стягнення заборгованості в сумі 54 893, 00 грн. задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТАЛЬ», м. Івано-Франквськ, вул. Чорновола, 99 () на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КРАНБУДМОНТАЖ» Львівська область, Кам'янка-Бузький р-н., смт. Добротвір, вул.. Сагайдачного, 11 к.99 (Код ) - 50 000грн. ( п'ятдесят тисяч грн.) заборгованості та 1457,28грн. (одна тисяча чотириста п'ятдесят сім грн. 28коп.) судового збору.

В частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТАЛЬ», м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 99 процентів за увесь час користування чужими коштами у розмірі 4893,00 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.05.17

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.