ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017р. Справа № 914/397/17

за позовом: ОСОБА_1, м.Хмельницький

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут», м.Львів

до відповідача-2: ОСОБА_2, м.Тернопіль

до відповідача-3: ОСОБА_3, м.Львів

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, м.Львів

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_5, м.Жашків Черкаської області

про визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства в розмірі 18,83%, що становить 1167460,00грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: ОСОБА_6 - представник за довіреністю

від відповідача-2: ОСОБА_7 - представник за довіреністю

від відповідача-3: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: ОСОБА_8 - представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено ОСОБА_1, м.Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут», м.Львів, до ОСОБА_2, м.Тернопіль, до ОСОБА_3, м.Львів про визнання права власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі, що становить 1167460,00грн.

Ухвалою суду від 02.03.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 22.03.2017р. Ухвалою суду від 22.03.2017р. за клопотанням позивача до участі у справі залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог спору на стороні позивача, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 30.03.2017р. Ухвалою суду від 30.03.2017р. розгляд справи відкладено на 25.04.2017р. для надання можливості учасникам судового процесу ознайомитись з поданими документами. Ухвалою суду від 25.04.2017р. не прийнято до розгляду заяви позивача заяви про збільшення та уточнення позовних вимог (вх.№15093/17 та вх.№15094/17 від 25.04.2017р.), відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі (вх.№1848/17 від 25.04.2017р.) та за клопотанням представника позивача строк вирішення спору продовжено на 15 днів й відкладено розгляд справи відкласти на 11.05.2017р. з метою повного та всестороннього розгляду справи.

Учасникам судового процесу роз'яснено права у відповідності до ст.ст. 20, 22, 27 ГПК України.

Позивачем явки повноважного представника в судове засідання 11.05.2017р. не забезпечено, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином. Однак, ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог (вх.№16576/17 від 10.05.2017р.), в якій просить про визнати право власності ОСОБА_1 на частку в статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 18,83%, що становить 1167460,00грн.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відтак, вказану заяву прийнято судом, подальший розгляд справи відбувається з її врахуванням.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано порушенням його права власності, зважаючи на те, що відповідачем-2 - ОСОБА_2 в березні 2016 року виготовлено витяг з протоколу з протоколу зборів засновників ТзОВ «Ресторан «Беркут», згідно якого позивача виключено з числа учасників товариства, включено ОСОБА_2 до складу учасників товариства, звільнено директора товариства та здійснено перерозподіл часток. Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач-2 оспорює право власності позивача на частку у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут».

Представник відповідача-1 в судове засідання 11.05.2017р. з'явився, з мотивів, наведених у відзиві (вх.№11109/17 від 22.03.2017р.), підтримав позовні вимоги, зокрема зазначив, що після збільшення у вересні 2016 року статутного капіталу ТзОВ «Ресторан «Беркут» та прийняття нового учасника до складу товариства, ОСОБА_1 є учасником ТзОВ «Ресторан «Беркут», розмір його внеску - 1167460,00грн., що становить 18,83% статутного капіталу товариства. Відтак, просив позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідач-2 в судове засідання 11.05.2017р. з'явився, з підстав, вказаних у письмових запереченнях (вх.№12210/17 від 30.03.2017р.), просив у задоволенні позову відмовити, оскільки постановами Львівського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України по справі №914/1905/15 встановлено, що ОСОБА_2 є власником частки у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут» у розмірі 95,694%, а тому посилання позивача на порушення права власності, яке не існує, вважає безпідставними. Також подав клопотання про застосування строків позовної давності (вх.№16665/17 від 11.05.2017р.).

Відповідачем-3 явки повноважного представника в судове засідання 11.05.2017р. не забезпечено, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином. До матеріалів справи долучено відзив ОСОБА_3 (вх.№11108/17 від 22.03.2017р.), в якому він просив позов задоволити в повному обсязі.

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, явки повноважного представника в судове засідання 11.05.2017р. не забезпечила, хоча про час та місце проведення судового засідання її повідомлено належним чином. До матеріалів справи долучено відзив ОСОБА_4 на позовну заяву (вх.№11572/17 від 27.03.2017р.), в якому просить розглядати справи за її відсутності та позов задоволити.

Представник третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, в судове засідання 11.05.2017р. з'явився, з мотивів, наведених у поданому ним відзиві (вх.№11574/17 від 27.03.2017р.), просив позов задоволити.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу, судом встановлено таке.

13 червня 2003 року загальними зборами засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут» прийнято рішення про прийняття ОСОБА_1 до складу засновників Товариства в розмірі частки 95,694%, що становить 717 709,00 грн., за умови, що ОСОБА_1 стане повноправним власником даної частки з моменту нотаріального посвідчення відповідних змін до статуту до установчого договору Товариства.

На виконання рішення зборів засновників ТзОВ «Ресторан «Беркут» від 13.06.2003р., 18 червня 2003 року оформлено угоду про внесення змін та доповнень до установчого договору та змін та доповнень до статуту, яка посвідчена приватним нотаріусом і зареєстрована в реєстрі за № 2943, 2946, 2947.

22 жовтня 2003 року рішенням загальних зборів учасників ТзОВ «Ресторан «Беркут» прийнято рішення збільшити розмір статутного капіталу до 1 200 000,00 грн., у зв'язку з цим визначені частки: ОСОБА_1 - 1 167 709,00 грн., що становило 97,3091% статутного капіталу; ОСОБА_9 - 32 291,00 грн., що становило 2,6909% статутного капіталу. Вказані зміни та доповнення до Статуту ТзОВ "Ресторан "Беркут" зареєстровані Управлінням промисловості та підприємництва Львівської міської ради, номер запису 1389-ф.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2006р. по справі №2-6051/06 право власності на частку в розмірі 95,694% у статутному фонді ТзОВ "Ресторан "Беркут" визнано за ОСОБА_2 При цьому, з моменту набуття ОСОБА_2 права власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут» він не здійснював вступ у товариство, загальними зборами учасників товариства не приймалося рішення із вказаного питання. Крім того, відомості про зміни у складі учасників ТзОВ не вносились до Єдиного державного реєстру, а тому починаючи із 18 червня 2003 року до складу учасників ТзОВ «Ресторан «Беркут» незмінно входили ОСОБА_1 та ОСОБА_9

24 жовтня 2011 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено договір уступки права вимоги. Згідно п. 1 договору, первинний кредитор (ОСОБА_2) поступається новим кредиторам (ОСОБА_1 та ОСОБА_9) правами вимоги на передачу до ТзОВ "Ресторан "Беркут" набутої первинним кредитором на підставі рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2006р. по справі №2-6051/06 про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо визнання за ним права власності на частку в розмірі 95,694% у статутному фонді ТзОВ "Ресторан "Беркут" та на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 19.10.2010 р. про прийняття відмови ОСОБА_2 від позову до ТзОВ "Ресторан "Беркут" про визнання недійсними рішення зборів учасників ТзОВ "Ресторан "Беркут" від 22.10.2003р. (яке оформлене протоколом №8), змін та доповнень до статуту ТзОВ "Ресторан "Беркут", скасування державної реєстрації змін та доповнень до статуту ТзОВ "Ресторан "Беркут" по справі №4/25. Як вбачається з тексту даного договору, відмовившись від позову ОСОБА_2 фактично визнає, що законним власником частки в розмірі 95,694% у статутному капіталі ТзОВ "Ресторан "Беркут" є і залишається ОСОБА_1

Згідно п. 3 договору, з моменту відступлення права вимоги за цим договором, до нових кредиторів переходять всі права та обов'язки первинного кредитора щодо набутої первинним кредитором на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2006р. по справі №2-6051/06 власності на частку в розмірі 95,694% у статутному фонді ТзОВ "Ресторан "Беркут". З цієї дати первинний кредитор втрачає всі права та обов'язки щодо частки в розмірі 95,694% у статутному фонді ТзОВ "Ресторан "Беркут" як особисто, так і через створені чи набуті ним суб'єкти підприємницької діяльності. Згідно п.4 договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами.

Також, 24 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та директором ТзОВ "Ресторан "Беркут" ОСОБА_3 укладено угоду про припинення зобов'язань, що випливають з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2006р. по справі №2-6051/06.

Згідно п. 1 вказаної угоди, ОСОБА_2 визнає та підтверджує, що згідно заяви, яку він подає до Господарського суду Львівської області по справі №4/25 та після підписання договору уступки права вимоги з ОСОБА_1 та ОСОБА_9 від 24.10.2011р. частка в статутному капіталі ТзОВ "Ресторан "Беркут" в розмірі 95,694% належить ОСОБА_1 ОСОБА_2 немає жодних майнових, корпоративних та грошових вимог до ТзОВ "Ресторан "Беркут" та ОСОБА_1

Згідно п. 2 угоди, у зв'язку з підписанням договору уступки права вимоги, вимоги ОСОБА_2 до ТзОВ "Ресторан "Беркут" та ОСОБА_1 втратили будь-які майнові, корпоративні та грошові вимоги, що випливають з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2006р. ОСОБА_2 констатує та підтверджує, що жодних інших майнових, корпоративних та грошових вимог, що випливають із зазначеного рішення немає.

Таким чином, на підставі укладених угод від 24 жовтня 2011 року ОСОБА_1 набуто право власності на частку в розмірі 95,694% статутного капіталу ТзОВ «Ресторан «Беркут».

Після цього, у вересні 2016 року на загальних зборах ТзОВ "Ресторан "Беркут" прийнято рішення про збільшення розміру статутного капіталу до 6 200 000,00 грн., а також про включення до складу учасників товариства нового учасника ОСОБА_5, та здійснено перерозподіл часток учасників в статутному капіталі. В результаті перерозподілу часток розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТзОВ "Ресторан "Беркут" в грошовому еквіваленті залишився 1 167 460 грн., що в процентному співвідношенні становить 18,83 %, ОСОБА_5 - 4 950 080,00 грн. - 79,84%, ОСОБА_4 82 460,00 грн. - 1,33%.

Зважаючи на те, що згідно договору уступки права вимоги від 24.10.2011р. та угоди про припинення зобов'язань, що випливають з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2006р. по справі №2-6051/06 від 24 жовтня 2011 р., ОСОБА_2 відступлено право власності на частку в ТзОВ "Ресторан "Беркут" до ОСОБА_1 та беручи до уваги здійснений перерозподіл часток у статутному капіталі товариства та дані, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником частки у ТзОВ "Ресторан "Беркут", що становить 18,83%, а в грошовому виразі - 1 167 460,00 грн.

Як зазначається у позовній заяві, 25 березня 2016 року ОСОБА_2 виготовлено витяг з протоколу №1/2016 зборів засновників ТзОВ "Ресторан "Беркут". Згідно цього протоколу ОСОБА_1 виключено з числа учасників товариства, включено ОСОБА_2 до складу учасників товариства, звільнено директора товариства та здійснено перерозподіл часток. Зазначені дії ОСОБА_2 зумовили звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання права власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут», оскільки ОСОБА_2 здійснено спробу втрутитись в роботу органів управління ТзОВ "Ресторан "Беркут" чим порушено право власності ОСОБА_1 на частку в товаристві та право його участі у ньому.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 147 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Суд звертає увагу, що з вищенаведеної норми закону вбачається, що лише у разі продажу частки інші учасники товариства наділені переважним правом щодо її купівлі, проте будь-яких обмежень щодо відступлення частки товариства у інший спосіб відмінній від її продажу положення ст. 147 ЦК України не містять.

Учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (ст. 10 Закону «Про господарські товариства»).

Згідно з ч. 1 ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016р. № 4, право власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТОВ. Право участі у ТОВ або ТДВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у ТОВ або ТДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства. Закон не пов'язує момент виникнення права участі у ТОВ або ТДВ з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ або ТДВ. Водночас згідно з положеннями статті 89 ЦК України відомості про зміни у складі учасників ТОВ або ТДВ підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру. Правові наслідки наявності або відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному реєстрі визначено статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що до моменту укладення договору уступки права вимоги від 24 жовтня 2011 р. та угоди про припинення зобов'язань, що випливають з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2006р. по справі №2-6051/06 від 24 жовтня 2011 р. ОСОБА_2 міг вільно розпоряджатися належною йому часткою у статутному капіталі товариства, адже жодних обмежень щодо здійснення такого відступлення законом не встановлено. ОСОБА_2 розпорядився своєю часткою здійснивши її відступлення на законних підставах на ОСОБА_1, який і є власником частки у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут». В матеріалах справи відсутні документи, які би спростовували зазначене.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення права власності на належну йому частку у статутному капіталі товариства. Витяг із протоколу №1/2016 від 25 березня 2016 року зборів засновників ТзОВ "Ресторан "Беркут" не може свідчити про порушення прав позивача, оскільки ОСОБА_2 не набув права участі в товаристві та у нього відсутні права учасника такого товариства, що передбачені Законом України "Про господарські товариства", а тому наявність такого протоколу не породжує жодних прав та обов'язків для діючих учасників ТзОВ "Ресторан "Беркут".

Крім цього, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.10.2016р. за №22315694, вбачається, що засновником ТзОВ "Ресторан "Беркут" із часткою у розмірі 18,83%, що в грошовому виразі становить 1 167 460,00 грн. є ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з п. 8 ч. 2. ст. 9 зазначеного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб як перелік засновників (учасників) юридичної особи: прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), серія та номер паспорта, якщо засновник - фізична особа; найменування, країна резидентства, місцезнаходження та ідентифікаційний код, якщо засновник - юридична особа; відмітка про закінчення повноважень засновника громадського формування у зв'язку з державною реєстрацією.

В статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" зазначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо заперечень, наданих представником ОСОБА_2 у судових засіданнях та наведених у поданих суду письмових запереченнях (вх.№12210/17 від 30.03.2017р.), слід зазначити таке.

Так, дійсно, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.12.2015р. по справі №914/1905/15, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2016р., визнано недійсною заяву про вихід ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ «Ресторан «Беркут» від 28.08.2008р., визнано недійсним рішення зборів учасників ТОВ «Ресторан «Беркут» від 28.08.2008р., оформленого протоколом б/н від 28.08.2008р., а також визнано недійсним рішення зборів учасників ТОВ «Ресторан «Беркут» від 03.02.2015р., оформленого протоколом №2. В даній постанові Львівським апеляційним господарським судом досліджувались підстави набуття ОСОБА_2 права власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Беркут» у 2003 році, законність вчинення 28.08.2008р. ОСОБА_3 одностороннього правочину - подання заяви про вихід з числа засновників товариства за ОСОБА_2 і встановивши факт недійсності заяви від 28.08.2008р. про вихід ОСОБА_2 та передачі його частки у розмірі 95,694%, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимоги позивача у цій справі - ОСОБА_2 стосовно визнання недійсними і рішень загальних зборів, які були предметом розгляду у цій справі - від 28.08.2008р. та від 03.02.2015р. з підстав не повідомлення про їх скликання учасника товариства - ОСОБА_2 та відсутністю кворуму. Проте, слід вказати, що при розгляді зазначеної справи, враховуючи заявлені позовні вимоги, судом не встановлено будь-якої преюдиційності щодо обставин, які мали місце у 2011 році - зокрема, щодо укладення договору уступки права вимоги від 24.10.2011р. та угоди від 24.10.2011р. про припинення зобов»язань, що випливають з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2006р. №2-6051/06. Заперечення ОСОБА_2 щодо не підписання таких угод не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки такі заперечення не підтверджені належними та допустимими доказами. Щодо зауваження ОСОБА_2 про те, що господарським судом Тернопільської області ніколи не розлядалась справа №2-6051/06, що підтверджено довідкою відповідного суду №876/16 від 23.06.2016р. (долучено до матеріалів справи), то слід вказати, що в угоді про припинення зобов»язань від 24.10.2011р. є посилання на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.11.2006р. №2-6051/06, повний текст якого міститься в матеріалах справи, а не на рішення господарського суду Тернопільської області. За таких обставин, враховуючи також і дані ЄДРЮОФОП станом на день винесення рішення по справі, про що вже зазначалось вище, заперечення відповідача-2 суд не може вважати обґрунтованими.

Щодо клопотання ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.37 Постанови №4 від 25.02.2016р. роз'яснено, що права учасника товариства, які випливають з права його участі у цьому товаристві, не є особистими немайновими правами у розумінні статті 100 ЦК України. Отже, до вимог, що виникають внаслідок невизнання, оспорення чи порушення таких прав необхідно застосовувати загальну позовну давність.

Як визначено ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальний строк позовної давності, встановлений ст.258 ЦК України, не стосується заявлених по справі вимог.

Як визначено ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін (ч.2).

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порядок зупинення та переривання позовної давності визначено ст.262 та ст.263 ЦК України відповідно.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд звертає увагу на роз'яснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р., в яких, зокрема, зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову зважаючи на його безпідставність, тобто недоведеність порушеного права позивача, суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви відповідача-2 про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 16.05.2017р.

Cуддя Щигельська О.І.