ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 року Справа № 904/9775/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Джихур О.В.

секретар судового засідання Дон О.Я.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1, представник, довіреність №30/12-3 від 30.12.2016р.

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2, представник, довіреність №7 від 10.01.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016р. у справі №904/9775/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія", смт.Пісочин, Харківський район, Харківська область

до Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА", м.Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 94680,00 грн.

та

за зустрічним позовом Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія", смт.Пісочин, Харківський район, Харківська область

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 170634,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016р. у справі №904/9775/16 (суддя Суховаров А.В.) відмовлено в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" до Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА" про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 94680,00 грн. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" на користь Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА" заборгованість у розмірі 47340,00 грн. та 710,10 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване відсутністю підстав для задоволення вимог позивача про повернення перерахованої ним передплати на суму 94680,00 грн., оскільки Договір укладений між сторонами не розірваний та є чинним на момент розгляду справи, а матеріалами справи спростовується твердження позивача за первісним позовом щодо прострочки відповідачем за первісним позовом виконання зобов'язань за Договором. Разом з тим, суд дійшов висновку про доведеність позивачем за зустрічним позовом факту повідомлення відповідача за зустрічним позовом про необхідність проведення останнім передплати №2 відповідно до умов Договору та визнав правомірними вимоги про необхідність перерахування Приватному підприємству "Вагова компанія "МІКА" передплати №2 у розмірі 47340,00 грн. Судом відхилено посилання позивача за зустрічним позовом на додаткові витрати, понесені ним у зв'язку з укладенням угод з іншими підприємствами, з метою виконання зобов'язань за Договором укладеним з відповідачем за зустрічним позовом, оскільки умовами Договору не передбачена сплата замовником будь-яких додаткових витрат виконавця. Судом встановлено, що при здійсненні розрахунку пені позивачем за зустрічним позовом не враховано ст.232 Господарського кодексу України та дату фактичного отримання відповідачем за зустрічним позовом претензії, тому визнано вимоги про стягнення пені обґрунтованими за період з 10.02.2015р. по 10.08.2015р. на суму 13563,58 грн., проте враховуючи, що відповідно до положень ст.258 Цивільного кодексу України сплинув строк позовної давності, про застосування яких заявлено ТОВ "Східна вугільна компанія", у задоволенні вимог про стягнення пені судом відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом (ТОВ "СВК") подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016р. у справі №904/9775/16 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ "СВК" до ПП "ВК "МІКА" про стягнення заборгованості в сумі 94680,00 грн., та повністю відмовити у задоволенні зустрічного позову ПП "ВК "МІКА" до ТОВ "СВК".

В обґрунтування вимог в апеляційній скарзі ТОВ "СВК" посилається на те, що зазначене рішення суду першої інстанції суперечить нормам матеріального та процесуального права, а саме ст.538 Цивільного кодексу України, ст.ст. 43, 60, 104 ГПК України. Звертає увагу суду на те, що юридичною адресою ТОВ "СВК" з грудня 2014 року по даний час є - 62416, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Крупської, буд. 15, офіс 305, а до перереєстрації на території України це товариство було зареєстровано за адресою - 94800, Луганська область, м. Свердловськ, вул. Глінки, 1. Вказує, що ТОВ "СВК" ніколи не було зареєстровано та не знаходилося за адресою: 01135, м. Київ, вул. Жилянська, 97-3, крім того, за зазначеною адресою ніколи не знаходилися ні керівні органи, ні повноважні представники підприємства. Вважає, що суд безпідставно та необґрунтовано прийняв до уваги твердження ПП "ВК "МІКА", що представник ТОВ "СВК" - Рибалко за цією адресою отримав кореспонденцію для ТОВ "СВК". Наголошує, що Рибалко ніколи не працював на підприємстві і ТОВ "СВК" ніякій особі довіреності на отримання поштової кореспонденції за вказаною адресою вул. Жилянська, 97 в місті Києві не надавало. Стверджує, що ТОВ "СВК" не отримувало від ПП "ВК "МІКА" зазначений в товарно-транспортній накладній №1411 від 14.11.2013р. товар. На думку скаржника, вказана накладна лише підтверджує отримання ПП "ВК "МІКА" комплекту фундаменту у ПП "ЕПФ "Еталон М" та його транспортування. Вважає, що судом в порушення ст.538 Цивільного кодексу України прийнято рішення про стягнення з ТОВ "СВК" суми заборгованості у розмірі 47340,00 грн., при відсутності доказів виконання ПП "ВК "МІКА" договору поставки №2120/13 від 03.09.2013р. Крім того, ТОВ "СВК" вказує на те, що в порушення ст. 60 ГПК України зустрічний позов ПП "ВК "МІКА" подало тільки 16.11.2016р. вже після того, як 09.11.2016р. вже було розпочато розгляд первісного позову по суті.

Відповідач за первісним позовом та водночас позивач за зустрічним позовом (ПП "ВК "МІКА") у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що претензія про сплату передплати №2 надсилалась на адресу ТОВ "СВК", яка була повідомлена менеджеру ПП "ВК "МІКА", як тимчасова поштова адреса для листування, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на сході України, та була отримана представником ТОВ "СВК" Рибалко за дорученням. Вважає посилання ТОВ "СВК" на лист Київської міської дирекції Українського підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 11.08.2014р. №30-818 таким, що не має відношення до зазначеного судового розгляду. Твердження ТОВ "СВК" про невиконання умов договору ПП "ВК "МІКА" в частині не поставлення комплекту залізобетонного фундаменту є таким, що не відповідає дійсності. З приводу порушення вимог ст. 60 ГПК України ПП "ВК "МІКА" висловило думку, що зустрічна позовна заява була подана без порушень цієї статті, а судовий розгляд було проведено належним чином. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "СВК" в повному обсязі, залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016р. у справі №904/9775/16 без змін.

В судових засідання представник ТОВ "СВК" підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представник ПП "ВК "МІКА" заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 10.04.2017р. оголошувалась перерва до 26.04.20176р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суд від 26.04.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "СВК" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016р. у справі №904/9775/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кузнєцова І.Л., Джихур О.В., у зв'язку з чим розгляд справи розпочатий заново, а в судовому засіданні оголошено перерву до 22.05.2017р.

В судовому засіданні 22.05.2017. за результатами перегляду справи колегією суддів суду апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції при перегляді справи встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" (Замовник, надалі також - ТОВ "СВК") та Приватним підприємством "Вагова компанія "МІКА" (Виконавець, надалі також - ПП "ВК "МІКА") 03.09.2013р. був укладений Договір поставки №2120/13, за яким Виконавець створює та передає, а Замовник приймає та сплачує наступне обладнання та послуги, в подальшому продукція/виконання робіт: ваги автомобільні "ЄрМак ВА-60-2-20" 12м-1 комплект.

Відповідно до п. 1.2. Договору перелік продукції та послуг, що передаються Замовнику згідно з цим договором, наведений в Специфікації (Додаток 1), яка є невідємною частиною цього договору.

Зі Специфікації до Договору вбачається, що поставці підлягали ваги автомобільні "ЄрМак ВА-60-2-20" 12м-1 комплект, в складі: обладнання вагів, в тому числі на 1 комплект в сумі 81175,00 грн., комплекту збірного залізобетонного фундаменту в сумі 26000,00 грн. та послуги на суму 24325,00 грн. Загальна сума з ПДВ склала 157800,00 грн.

Сторонами досягнуто згоди в п. 2.2. Договору, що розрахунок виконується в національній валюті України, шляхом перерахування грошових на поточний рахунок Виконавця, зазначений в договорі, в наступному порядку:

94680,00 грн. в тому числі ПДВ - 15780,00 грн. - передплата №1;

47340,00 грн. в тому числі ПДВ - 7890,00 грн. - передплата №2 перед поставкою обладнання вагів;

15780,00 грн. в тому числі ПДВ -2630,00 грн. - на протязі не більше 7-ми банківських днів після підписання акту виконаних робіт.

У п. 3 Договору сторони встановили такий термін його виконання:

- виготовлення обладнання - на протязі 30-ти календарних днів після передплати №1 (п.п. 3.1. Договору);

- доставка комлекта збірного залізобетонного фундамента - на протязі 25-ти днів після передплати №1 (п.п. 3.2. Договору);

- доставка обладнання вагів після виготовлення обладнання та на протязі 4-х днів після передплати №2 (п.п. 3.3. Договору);

- Шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, проведення випробувань, участь у метрологічній атестації - на протязі 10-ти календарних днів після виконання Замовником передплати №2 згідно пункту 2.2., та виконання умов, передбачених п.п. 9.1., 9.2. цього Договору (п.п. 3.4. Договору).

Договір відповідно до п. 9.7. його умов розпочинає діяти з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

На виконання умов договору Замовником на рахунок Виконавця була перерахована передплата №1 в сумі 94680,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1782 від 26.09.2013р. та не заперечується Виконавцем.

Отже, з урахуванням сплати Замовником 26.09.2013р. передплати №1, у строк до 21.10.2013р. Виконавець зобов'язаний був доставити Замовнику комплект збірного залізобетонного фундаменту, а у строк до 26.10.2013р. Виконавець повинен був виготовити відповідне обладнання вагів автомобільних.

21.10.2017р. ТОВ "СВК" (Замовник) посилаючись на невиконання ПП "ВК "МІКА" (Виконавцем) п. 3.2. Договору, яким встановлено, що доставка комплекту збірного залізобетонного фундаменту здійснюється на протязі 25-ти днів після передплати №1, а відповідно до змісту Договору терміни поставки продукції є такими, що настали, а Виконавець - продукцію не поставив та не повернув отриману передплату, звернувся до ПП "ВК "МІКА" з позовними вимогами про стягнення грошових коштів в сумі 94680,00 грн. - передплати №1. Позовні вимоги обґрунтовані посланням на те, що статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати, яке може здійснити шляхом предявлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - позовній заяві.

ПП "ВК "МІКА" зі своє сторони 16.11.2016р. звернулось з зустрічним позовом до ТОВ "СВК" про стягнення грошових коштів в сумі 170634,00 грн., яка складається з: суми 23760,00 грн. - за замовлення та поставку датчиків ваги С16А2С3/30t та вузли С16/ZoU44A3; суми 62000,00 грн. - за виготовлення металевої платформи для автомобільних ваг ЕрМак ВА; суми 31200,00 грн. - за комплект поставленого залізобетонного фундаменту; суми 6000,00 грн. - за послуги, що надані авто перевізником за доставку залізобетонного фундаменту; суми 47674,00 грн. - штрафних санкцій, відповідно до умов п. 6.3. Договору. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що після отримання першої передплати ПП "ВК "МІКА" задля виконання своїх зобов'язань перед ТОВ "СВК" уклало договори з постачальниками та понесло витрати на придбання залізобетонного комплекту фундаменту та необхідного обладнання, але після доставки комплекту фундаменту ТОВ "СВК" не сплатило грошові кошти по виставленому рахунку №СФ-367 від 05.11.2013р. (суму 47340,00 грн. - передплати №2) та нічого не пояснило з приводу затягування термінів виконання укладеного між сторонами договору. Тому ПП "ВК "МІКА" вважає безпідставними через три роки претензії ТОВ "СВК" з приводу невиконання зобов'язань та повернення передплати №1 та заявляє вимоги про відшкодування понесених збитків та сплату штрафних санкцій за порушення Замовником строків оплати продукції/виконаних робіт. В подальшому клопотанням від 30.11.2016р. ПП "ВК "МІКА" зменшило позовні вимоги на суму 23760,00 грн. (вартості датчиків ваги С16А2С3/30t та вузлів С16/ZoU44A3) та остаточно просило стягнути з відповідача за зустрічним позовом суму заборгованості 146724,00 грн.

Суд першої інстанції відмовив у позовних вимогах ТОВ "СВК" (Замовника) за первісним позовом до ПП "ВК "МІКА" (Виконавця), посилаючись на положення ст. 613 Цивільного кодексу України "Прострочення кредитора" та приписи п. 2.2. Договору, якими передбачена поставка обладнання після здійснення Замовником передплати №2, яка не була здійснена.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками, виходячи із наступних міркувань.

Як встановлено вище судом апеляційної інстанції, розділом 2 та розділом 3 Договору сторонами визначена певна послідовність порядку розрахунків та терміну виконання етапів передачі продукції і виконання послуг за договором, яка є наступною:

- передплата №1 в сумі 94680,00 грн. з ПДВ (п. 2.2 Договору);

- виготовлення обладнання на протязі 30-ти календарних днів після передплати №1 (п. 3.1. Договору);

- доставка комплекту збірного залізобетонного фундаменту на протязі 25-ти днів після передплати №1 (п. 3.2. Договору);

- передплата №2 в сумі 47340,00 грн. з ПДВ перед поставкою обладнання вагів (п.2.2.);

- доставка обладнання вагів після виготовлення обладнання та на протязі 4-х днів після передплати №2 (п. 3.3. Договору);

- шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, проведення випробувань, участь у метрологічній атестації на протязі 10-ти календарних днів після виконання Замовником передплати №2 згідно пункту 2.2. та виконання умов, передбачених в п.п. 9.1., 9.2. цього договору (п. 3.4. Договору).

Сторонами узгоджено, що доставка комплекту збірного залізобетонного фундаменту та обладнання ваг виконується до складу Замовника - Луганська область, м. Свердловськ, смт. Володарськ, шахта ім. Володарського (п. 3.6. Договору).

Окремо, за умовами п. 9.1. Договору сторони визначили, що Замовник виконує піщано-щебеневу підкладку, встановлює плити згідно з документацією наданої Виконавцем, забезпечує підготовку місця для встановлення термінала вагів: виконує прокладання контуру заземлення (опір контуру - не більше 4-х Ом) та підведення живлення (змінна напруга 220 В) відповідної потужності.

Також Замовник надає вантажопідйомне обладнання г/п не менше 10 тонн, стропальника і робітників на час монтажу ВПП, слюсаря та електрозварювальника зі штатним приладдям та матеріали для виконання робіт (п. 9.2. Договору).

Відтак, відповідно до наведених умов Договору, після отримання передплати №1 в обов'язок Виконавця входить доставка комплекту збірного залізобетонного фундаменту, а в обов'язок Замовника входить підготовка місця та встановлення цього фундаменту згідно з документацією наданої Виконавцем.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до п. 3.7. Договору право власності на продукцію переходить Покупцеві з моменту передачі продукції по видатковій накладній та акту виконаних робіт.

При цьому умовами Договору не передбачено оформлення окремої процедури приймання-передачі комплекту збірного залізобетонного фундаменту від Виконавця у власність Замовника, оскільки, відповідно до пункту 3.7. Договору, право власності на продукцію переходить Покупцю з моменту передачі продукції по видатковій накладній та акту виконаних робіт, тобто не поетапно, а в цілому готових до експлуатації автомобільних вагів після закінчення робіт за договором, як це передбачено в пунктах 5.1. та 5.2. Розділу 5 Договору "Порядок здачі та приймання продукції".

Як стверджувало ПП "ВК "МІКА", після виготовлення фундаменту 05.11.2013р. представником цього підприємства на електронну адресу представника ТОВ "СВК" ОСОБА_3, (), було направлено листа за вих. №552 від 05.11.2013р. з проханням надіслати доручення на отримання фундаменту, а разом з цим листом було направлено рахунок-фактуру №СФ-367 від 05.11.2013р. на суму 47340,00 грн. (передплата №2). Не дочекавшись доручення від ТОВ "СВК" підприємство за участю свого представника ОСОБА_4 отримало від ПП "ЕПФ "Еталон М" вантаж збірного залізобетонного фундаменту та організувало його перевезення на адресу ТОВ "СВК", але в подальшому ТОВ "СВК" як замовником нічого не пояснено про причини несплати грошових коштів по виставленому рахунку №СФ-367 від 05.11.2013р. на суму 47340,00 грн. (передплата №2) та з приводу затягування термінів виконання укладеного між сторонами договору.

У відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України під час здійснення правочину воля сторін може бути виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Спірний договір, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, не містить положень щодо обміну інформації між сторонами шляхом надіслання факсограми або електронним зв'язком. Положеннями пункту 4.2. Договору передбачена можливість повідомлення виконавця про неякісний товар в період гарантійного терміну шляхом направлення факсу та надіслання документів на електронну адресу Замовника. Проте за змістом Договору це єдиний випадок, за наявності якого можливе направлення у такий спосіб документів при виконанні цього Договору.

Тому щодо твердження ПП "ВК "МІКА" про відправлення 05.11.2013р. на електронну адресу ТОВ "СВК" () вимоги та рахунку на оплату суд першої інстанції вірно визнав такі дії Виконавця неналежним повідомленням Замовника щодо здійснення передплати №2.

Разом із цим колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено, що ПП "ВК "МІКА" виконало свій обов'язок доставки елементів збірного залізобетонного фундаменту на територію шахти ім. Володарського, смт. Володарськ, м. Свердловськ, Луганська область, що підтверджено: договором на виготовлення залізобетонного фундаменту із ПП "ЕПФ "Еталон М" за №13/13 від 18.10.2013р., сплатою грошових коштів за цим договором, отримання від ПП "ЕПФ "Еталон М" за накладною №52 від 14.11.2013р. вантажу з комплектом фундаменту, договором з перевізником ТОВ "Голдемтранс" від 14.11.2013р., товарно-транспортною накладною №1411 від 14.11.2013р. на перевезення комплекту фундаменту 8х4 в т.ч. ПДН - 14-4.0 - 8 шт., пандус ПД-3В - 4 шт. до ТОВ "СВК", сплатою грошових коштів за перевезення вантажу за платіжним дорученням №1031 від 15.11.2013р. відповідно до виставленого рахунку ТОВ " Голдемтранс" №6Л від 15.11.2013р., актом здачі - приймання виконаних робіт із ТОВ "Голдемтранс" №15/11 від 15.11.2013р.

Окрім зазначених вище доказів, факт доставки Замовнику (на територію шахти ім.Володарського) комплекту збірного залізобетонного фундаменту підтверджено в матеріалах справи копією ОСОБА_4 від 23.12.2016р., складеного представником ПП "ВК "МІКА" ОСОБА_5, головним інженером ООО "Восточная угольная компанія" ОСОБА_6А, заст. начальника добувної дільниці ООО "Восточная угольная компанія" ОСОБА_7, та затвердженим директором ООО "Восточная угольная компанія" ОСОБА_8 з відповідними фотоматеріалами.

Приймає до уваги колегія суддів і той факт, що Договір поставки №2120/13 від 03.09.2013р. був укладений ТОВ "СВК" в особі директора ОСОБА_9, а відтак зазначений вище ОСОБА_7 від 23.12.2016р. затверджено особою, яка безпосередньо укладала Договір зі сторони ТОВ "СВК" та була обізнана про зміст договірних відносин сторін.

Щодо заперечень ТОВ "СВК" про неналежність зазначених доказів про доставку комплекту залізобетонного фундаменту на шахту ім. Володарського, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції з таких підстав.

Як вбачається зі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" (в новій редакції, державну реєстрацію якої проведено 30.12.2014р.) цей Статут Товариства затверджено у зв'язку зі зміною юридичної адреси Товариства та приведення Статуту Товариства у відповідність до діючого законодавства, як це вказано в протоколі позачергових зборів Учасника товариства від 26 грудня 2014 року. Згідно з п. 2.2. означеного Статуту, місцезнаходженням Товариства визначено: Україна, 62416, Харківська область, Харківський район, смт. Песочин, вул. Крупської, буд. 15 офіс 305.

Відповідно до ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.06.2016р., керівником ТОВ "СВК" наразі є ОСОБА_10.

В матеріалах справи наявний лист Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України від 27.08.2015р., яким повідомлено ТОВ "Східна вугільна компанія" про те, що територія Луганської області (у тому числі м. Свердловськ та Свердловський район) з 07 квітня 2014 року визначена районом проведення АТО.

Із заяви директора ТОВ "Східна вугільна компанія" ОСОБА_10 до Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві від 29.04.2016р. про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у захопленні майна шахти ім. Володарського вбачається, що з початком бойових дій на території Свердловського району у квітні 2014 року склались обставини, що призвели до фактичної неможливості подальшої роботи шахти та фактичне захоплення шахти озброєними особами.

Відтак наявними в справі доказами підтверджено знаходження керівних органів ТОВ "СВК" за новою юридичною адресою у смт. Песочин в Харківському районі Харківської області, у той час як фактичне розміщення шахти ім. Володарського залишається смт.Володарського, м. Свердловськ Луганської області - на території, яка визначена районом проведення АТО.

Зі змісту зазначеного вище ОСОБА_7 від 23.12.2016р. можна побачити, що на цей час шахта ім. Володарського фактично перебуває у відання ООО "Восточная угольная компания", тобто особи з тотожнім найменуванням до найменування ТОВ "Східна вугільна компанія".

Водночас ці докази не спростовують того факту, що представник ПП "ВК "МІКА" ОСОБА_2 мав можливість оглянути та засвідчити наявність на території шахти ім. Володарського окремих елементів з доставленого на цю шахту у листопаді 2013 року комплекту залізобетонного фундаменту за участю осіб, які на цей час мають фактичний доступ до майна цієї шахти.

Наведене спростовує твердження ТОВ "СВК" щодо не доведення ПП "ВК "МІКА" належними доказами факту приймання-передачі зазначеного комплекту збірного залізобетонного фундаменту, оскільки за умовами Договору приймання-передача цієї частини автомобільних вагів у якості окремої Продукції (Товару) не передбачено. Натомість факт доставки цього майна у визначене умовами Договору місце (шахту ім. Володарського) знайшов підтвердження в матеріалах даної справи.

27.12.2013р. ПП "ВК "МІКА" поштовим зв'язком (простим листом) повторно направлено на адресу ТОВ "СВК" рахунок №СФ-367 від 05.11.2013р. на суму 47340,00 грн., що підтверджено списком поштових відправлень рекомендованих листів від 27.12.2013р. Доказів отримання цього листа та сплати цього рахунку зі сторони ТОВ "СВК" матеріали справи не містять.

20.01.2015р. ПП "ВК "МІКА" була відправлена претензія на адресу ТОВ "СВК" у м.Київ вул. Жилянська, 97-3 з вимогою про погашення заборгованості в розмірі 47340,00 грн. (передплата №2) та про сплату неустойки за 436 днів прострочення.

Доказів про направлення будь-яких звернень у зв'язку з прострочкою виконання умов Договору в частині поставки автомобільних вагів, як і доказів направлення на адресу ПП "ВК "МІКА" повідомлень про відмову від цього Договору ТОВ "СВК" в матеріали справи не надало.

Наведені вище обставин свідчать, що обидві сторони приступили до фактичного виконання Договору (за замовленням Виконавця був виготовлений комплект збірного залізобетонного фундаменту та доставлений перевізником на шахту ім. Володарського, а Замовник здійснив попередню оплату №1 та дозволив розвантаження на території своєї шахти означеного вантажу), однак після цього Замовник (ТОВ "СВК") не вчинив зі своєї сторони передбачених Договором необхідних дій, за яких Виконавець (ПП "ВК "МІКА") мав би можливість приступити до подальшого виконання свого обов'язку за Договором з поставки обладнання вагів та його шеф-монтаж та налагодження.

Таким чином, зазначений Договір фактично виконувався сторонами до певного етапу, але остаточно, відповідно до мети цього Договору, яка полягає в поставці шляхом приймання-передачі від Виконавця до Замовника автомобільних ваг, до цього часу не завершений.

При цьому направляючи у грудні 2014 року та у січні 2015 року до ТОВ "СВК" вимоги про сплату передплати №2 в сумі 47340,00 грн., ПП "ВК "МІКА" фактично визнавала свій обов'язок з подальшого виконання Договору, але не враховує на відсутність такої можливості зі сторони Замовника, оскільки шахта ім. Володарського знаходиться в районі проведення АТО та її господарська діяльність не контролюється зі сторони ТОВ "СВК", тобто існують обставини, які можуть підпадати під дію пункту 7 Договору ("Форс-мажор").

Надаючи правову оцінку встановленим вище обставинам колегія суддів доходить до наступного висновку.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що шляхом попередньої оплати може бути оплачена повна вартість товару або її частина.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Так ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України встановлює, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту (частина 2 статті 538 Цивільного кодексу України). Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Положеннями ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Як вбачається з умов укладеного Договору сторонами на Замовника було покладено обов'язок попередньої оплати продукції, тобто оплати до її передання, двома платежами: першим в сумі 94680,00 грн. (передплата №1) - перед початком виготовлення обладнання та другим в сумі 47340,00 грн. (передплата №2) - перед поставкою обладнання вагів, та здійснити остаточний розрахунок шляхом сплати суми 15780,00 грн. на протязі не більше 7-ми банківських днів після підписання акту виконаних робіт.

В матеріали справи не надано доказів того, що ТОВ "СВК" (Замовником) виконані умови Договору, а саме: підготовлено майданчик, зібраний збірний залізобетонний фундамент, що був доставлений перевізником на шахту ім. Володарського, та сплачено на користь ПП "ВК "МІКА" (Виконавця) передплату №2 в сумі 47340,00 грн.

За таких обставин ПП "ВК "МІКА" (Виконавець) мало право, відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, зупинити виконання Договору, або відмовитись від подальшого його виконання частково або в повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення зі сторони ПП "ВК "МІКА" (Виконавцем) свого Замовника - ТОВ "СВК" про зупинення виконання означеного Договору або про відмову від Договору, але встановлені обставини свідчать, що фактично ПП "ВК "МІКА" (Виконавець) не відмовилось від Договору, а зупинило подальше його виконання.

Таким чином, строк виконання зобов'язання зі сторони ПП "ВК "МІКА" зупиняється до вчинення ТОВ "СВК" дій, які зумовили його зупинення, а саме: до підготовки майданчика, збирання залізобетонного фундаменту та сплати передплати №2 в сумі 47340,00 грн.

На момент вирішення даного спору судом такі дії ТОВ "СВК" (Замовником) не вчинені, а об'єкт, на який ПП "ВК "МІКА" (Виконавцем) мало бути поставлено Продукцію знаходиться поза контролем Замовника, оскільки розміщений на території проведення Антитерористичної операції на сході України.

Зі своєї сторони ТОВ "СВК" (Замовник) 21.10.2017р. звернулось із позовом до ПП "ВК "МІКА" (Виконавця), який вважає вчиненням у визначеній законом процесуальній формі дії (формі позову), яка свідчить про відмову від договору за пропуском строку його виконання.

Так, згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Стаття 663 Цивільного кодексу України зобов'язує продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Дослідивши умови Договору, колегія суддів встановила, що Договором не визначений певний термін його виконання (календарна дата або подія), а визначений лише терміни та строки виконання окремих його стадій, а саме:

- виготовлення обладнання - на протязі 30-ти календарних днів після передплати №1 (пункт. 3.1. Договору);

- доставка комплекта збірного залізобетонного фундамента - на протязі 25-ти днів після передплати №2;

- шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, проведення випробувань, участь у метрологічній атестації - на протязі 10-ти календарних днів після виконання Замовником передплати №2, згідно пункту 2.2. та виконання умов, передбачених в п.п. 9.1., 9.2. цього Договору.

Отже, відмова від Договору зі сторони ТОВ "СВК" (вчинена у процесуальній формі шляхом пред'явлення позову до ПП "ВК "МІКА") є передчасною, а тому неправомірною, оскільки наразі ТОВ "СВК" так і не виконало свій обов'язок за умовами п.п. 2.2., 9.1., 9.2. Договору (не підготувало майданчик, не зібрало залізобетонний фундамент, не сплатило передплату №2), лише після виконання якого може отримати право вимагати передачі Продукції, або отримає право відмовитись від Продукції та вимагати повернення передплати №1.

До того ж, щодо права ТОВ "СВК" на повернення коштів за передплатою №1 в сумі 94680,00 грн. колегія суддів приймає до уваги, що на час вирішення спору судом Договір поставки вже є виконаним частково сторонами, оскільки саме цю суму коштів мав сплатити Замовник Виконавцю за фактом доставки на шахту комплекту збірного залізобетонного фундаменту.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ "СВК" про примусове стягнення з ПП "ВК "МІКА" суми 94680,00 (передплати №1) задоволенню не підлягають, а підстав для скасування оскарженого рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не встановлено.

Щодо зустрічного позову, то місцевий господарський суд визнав правомірними вимоги ПП "ВК "МІКА" про стягнення грошових коштів в сумі 47340,00 грн., оскільки вважав, що факт повідомлення Замовника про необхідність перерахування передплати №2 підтверджено претензією від 30.01.2015р. Доказом отримання претензії вважає суд першої інстанції є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що вказана претензія отримана 02.02.2015р.

Однак колегія суддів вважає, що такий висновок місцевого господарського суду є невірним, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними доказами, а зустрічні позовні вимоги ТОВ "ВК "МІКА" не відповідають умовам Договору та чинного законодавства, з наступних міркувань.

Встановлені судом обставини свідчать, що у зв'язку з прострочкою виконання ТОВ "СВК" своїх зобов'язань за Договором ПП "ВК "МІКА" зі своєї сторони мало підстави для зупинення виконання Договору, про що слід було повідомити ТОВ "СВК", або вимагати прийняти решту Продукції (обладнання) та сплатити повну його вартість (передплату №2). Таких дій ПП "ВК "МІКА" не вчинила.

Натомість, як випливає зі змісту претензії ПП "ВК "МІКА", Виконавець вимагає сплатити передплату №2 та додаткові санкції, але при цьому не вимагає від ТОВ "СВК" прийняти решту Продукції (обладнання), що не відповідає приписам наведеного вище законодавства. При цьому подальше виконання Договору з поставки означеного обладнання в інтересах саме ТОВ "СВК" є неможливим, оскільки шахта ім. Володарського перебуває поза його контролем.

До того ж, предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення з ТОВ "СВК" на користь ПП "ВК "МІКА" понесених витрат на закупівлю комплекту збірного залізобетонного фундаменту та обладнання та його доставку на склад Замовника (шахту ім. Володарського), тобто збитків.

Однак місцевий господарський суд на цю обставину уваги не привернув, задовольнивши частково зустрічні позовні вимоги (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог) про стягнення з ТОВ "СВК" на користь ПП "ВК "МІКА" суму 47340,00 грн. (передплати №2), про що не заявляло ПП "ВК "МІКА", чим фактично вийшов за межі підстав зустрічного позову не маючи відповідного клопотання зі сторони ПП "ВК "МІКА", як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

За наведених обставин позовні вимоги зустрічного позову в частині стягнення понесених ПП "ВК "МІКА" витрат на загальну суму 99200,00 грн. (62000,00 грн. + 31200,00 грн. + 6000,00 грн. = 99200,00 грн.) - є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають, а оскаржене рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з ТОВ "СВК" на користь ПП "ВК "МІКА" суми 47340,00 грн. заборгованості, визначеної судом з власної ініціативи до стягнення в межах цих вимог, - підлягає скасуванню.

Щодо решти вимог ПП "ВК "МІКА" за зустрічним позовом про стягнення суми 47674,00 грн. пені, то колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі вимоги не підлягають задоволенню через сплив спеціальної позовної давності, про застосування якої було заявлено ТОВ "СВК" у запереченнях на зустрічну позовну заяву, але з урахуванням наступного.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що в разі порушення строків оплати продукції/виконання робіт, Замовник зобов'язаний сплатити Виконавцю неустойку в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За визначенням ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже встановлено судом, вперше ПП "ВК "МІКА" направило рахунок №СФ-367 від 05.11.2013р. з вимогою про сплату 47340,00 грн. передплати №2 на електронну адресу ТОВ "СВК" у цей же день - 05.11.2013р., а тому, з огляду на відсутність в умовах Договору вказівок на певний строк сплати передплати №2 та з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, ПП "ВК "МІКА" могло вважати, що така оплата має бути виконана у семиденний строк, тобто до 12.11.2013р. включно. Відповідно з 13.11.2013р. ПП "ВК "МІКА" могло вважати, що її право на отримання означених грошових коштів є порушеним.

За приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, починаючи з 13.11.2013р. ПП "ВК "МІКА" могло вважати, що отримало право для нарахування пені, відповідно до умов п. 6.3 Договору, та з цієї дати розпочався перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення пені за несплату суми 47340,00 грн. передплати №2.

Згідно положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відтак період, в якому є вірним нарахування ПП "ВК "МІКА" пені, слід вважати з 13.11.2013р. по 13.05.2014р.

Частини 1 і 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначають, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів не встановила поважних причин, що призвели до пропуску ПП "ВК "МІКА" спеціального строку позовної давності для нарахування пені за період з 13.11.2013р. по 13.05.2014р., тому за заявою ТОВ "СВК" до цих вимог підлягають застосуванню наслідки, встановлені ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, - відмова у задоволенні позову в цій частині.

Щодо решти нарахувань пені за період з 05.11.2013р. по 13.11.2013р. та з 14.05.2014р. по 16.11.2016р., то такі вимоги ПП "ВК "МІКА" є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні також слід відмовити.

Дослідивши доводи апеляційної скарги ТОВ "СВК" щодо неотримання претензії ПП "ВК "МІКА" №19 від 20.01.2015р. з вимогою погасити заборгованість у сумі 47340,00 грн. - суми передплати №2 та сплатити неустойку за 436 днів прострочення, починаючи зі спливу 7 днів від 05.11.2013р. (дата направлення електронного листа про оплату), колегія суддів погоджується з тим, що Виконавцем не доведено факт повідомлення Замовника про готовність здійснити поставку обладнання вагів та про необхідність здійснення передплати №2, оскільки вказана у претензії адреса ТОВ "Східна вугільна компанія" (вул. Глінки, 1, Свердловськ, Луганська обл., 94800) не відповідає тій адресі, на яку у дійсності було відправлено цю претензію (вул. Жилянська, 97-3, м. Київ, 01135), як це вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому дата подання поштового відправлення зазначена 30.01.2015р., тоді як претензія містить дату 20.01.2015р. Тобто, означене поштове повідомлення не підтверджує направлення претензії за належною ТОВ "СВК" юридичною адресою.

Як вбачається з ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.06.2016р. станом на 30.12.2014р. відбулася зміна місцезнаходження Замовника.

Тобто, навіть якщо ТОВ "СВК" у 2014 році деякий час перебувало за адресою вул. Жилянська, 97-3, м.Київ, то у 2015 році - на день відправки поштового повідомлення ця адреса вже була змінена, оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань була внесена нова адреса.

Зі своєї сторони ТОВ "СВК" наголошувало на тому, що зазначена у вказаному поштовому повідомленні особа (Рибалко), яка отримала поштове відправлення за адресою: м.Київ, вул. Жилянська, 97-3, не є працівником цього товариства та не була уповноважена на отримання поштової кореспонденції. ПП "ВК "МІКА" не спростувало цього факту.

З огляду на наведені вище висновки суду апеляційної інстанції, слід визнати невірними окремі висновки суду першої інстанції щодо порядку обрахунку періодів для нарахування пені з 10.02.2015р. по 10.08.2015р. на суму 13563,58 грн. та застосування спеціальної позовної давності до цих вимог. Разом із цим такі висновки суду першої інстанції не призвели до прийняття невірного рішення в цій частині.

Відповідно до п.п. 2, 3 та 4 ч.1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права - є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Як зазначається у п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" якщо порушення норм процесуального права не підпадає під ознаки, зазначені у пунктах 1-7 частини третьої статті 104 ГПК, господарський суд оцінює порушення норм процесуального права, виходячи з конкретних обставин справи та приписів частини другої зазначеної статті ГПК.

Дослідивши доводи апеляційної скарги ТОВ "СВК" про порушення судом першої інстанції положень ст. 60 ГПК України, які визначають правила подання зустрічного позову, колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин та наведених вище висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ПП "ВК "МІКА", прийняття такого позову судом першої інстанції та розгляд його по суті не призвів до порушення прав позивача за первісним позовом, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів не врахування підстав для відмови в прийнятті зустрічної позовної заяви, що була подана після початку розгляду справи по суті.

Разом із цим, на підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлені обставини та зроблені висновки про необґрунтованість зустрічного позову ПП "ВК "МІКА" по суті заявлених в ньому вимог - рішення суду першої інстанції в частині, якою були задоволені вимоги зустрічного позову про стягнення з ТОВ "СВК" на користь ПП "ВК "МІКА" заборгованості у розмірі 47340,00 грн. та 710,10 грн. витрат по сплаті судового збору, відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення - про відмову в задоволенні цих вимог.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені ТОВ "СВК" у зв'язку із поданням апеляційної скарги на рішення суду в сумі 2816,00 грн. (в частині оскарження зустрічного позову), згідно ст. 49, п.10 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України, покладаються в цьому розмірі на позивача за зустрічним позовом - ПП "ВК "МІКА" та підлягають відшкодуванню ТОВ "СВК" за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104 ч.1 п.п. 2, 3 та 4, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016р. у справі №904/9775/16 - скасувати в частині про часткове задоволення зустрічної позовної заяви та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" на користь Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА" заборгованості в розмірі 47340,00 грн. та 710,10 грн. витрат по сплаті судового збору, в цій частині прийняти нове рішення:

"В зустрічних позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" до Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА" про стягнення суми 47340,00 грн. - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" суму 2816 грн. 00 коп. судових витрат.

В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016р. у справі №904/9775/16 - залишити без змін".

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Джихур