ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р.Справа № 922/1229/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи", м. Львів
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 11028,10 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи", м. Львів (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд сягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків (далі за текстом - відповідач) суму основного боргу в розмірі 8947,00 грн., 3% річних в розмірі 526,87 грн. та втрати від інфляції в розмірі 1554,23 грн.

Позов мотивовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору-заявки № 18/04/15 від 18.04.2015 р. з надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу за маршрутом: смт. Понинки, Хмельницька обл. (Україна) - м. Хойнув (Польша) щодо оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.05.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 22.05.2017 р. в зв'язку з неявкою на судове засідання представника відповідача та ненаданням останнім витребуваних судом документів.

В процесі розгляду даної справи позивач листом (вх. № 14714 від 10.05.2017 р.) надав суду довідку, оборотно-сальдову відомість та картку по рахунку на підтвердження факту існування у відповідача перед позивачем заборгованості за надані послуги.

Відповідач відзиву на позов не надав.

На судове засідання 22.05.2017 р. сторони своїх уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать долучені до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 30-31).

Суд констатує, що в процесі розгляду даної справи сторонам створено належні умови для реалізації їх процесуальних прав, останні в т.ч. в обґрунтування власної правової позиції мали можливість надати суду відповідні письмові пояснення та докази, а також направити на судове засідання своїх представників.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати зазначену справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 18.04.2015 р. між позивачем як перевізником, та відповідачем, як замовником, укладено договір-заявку № 18/04/15 від 18.04.2015 р. з надання транспортно-експедиційних послуг (далі за текстом - заявка; а. с. 27) згідно з умовами якої позивач за замовленням відповідача зобов'язався здійснити перевезення вантажу з вантажу за маршрутом: смт. Понинки, Хмельницька обл. (Україна) - м. Хойнув (Польша).

Умовами зазначеної заявки передбачено наступне:

- найменування вантажу: папір вагою 20 тонн/118 м3.;

- марка та реєстраційний номер автомобілю та причепу: автомобіль "Рено" д/н НОМЕР_1, НОМЕР_4;

- Адреса та контактна особа пункту завантаження: смт. Понинки, Хмельницька обл. (Україна), вул. Перемоги, «Картонно-паперова фабрика»; НОМЕР_2 Вадим;

- Адреса та контактна особа пункту розвантаження: відповідно до CMR 59-225 Хойнув, Польша;

- дата та час погрузки: 20.04.2015 р. до 12:00;

- строк доставки вантажу: 23-24.04.2015 р.

- ставка за перевезення 700 євро за курсом НБУ на день відвантаження;

- умови оплати: безготівковий розрахунок по оригіналам документів на протязі 1-2 днів;

Суд констатує, що зазначена заявка підписана представниками позивача та відповідача та скріплена печатками підприємств.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов заявки здійснив перевезення вантажу, про що свідчить залучена до матеріалів справи Міжнародна товарно-транспортна накладна (ЦМР) № 0000435 від 24.04.2015 р. (а.с. 18), яка містить підписи представників перевізника та отримувача вантажу.

З метою оплати відповідачем послуг перевезення за заявкою, позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000460 від 24.04.2015 р. на суму 16947,00 грн. (що як зазначає позивач, станом на момент виставлення заявки за офіційним курсом НБУ становило 700 євро).

Як зазначає позивач, 12.05.2015 р. засобами поштового зв'язку ним на адресу відповідача рекомендованим листом були надіслані рахунок-фактуру № СФ-0000460 від 24.04.2015 р. на суму 16947,00 грн. (що як зазначає позивач, станом на 24.04.2015 р. за офіційним курсом НБУ становило 700 євро), та Міжнародна товарно-транспортна накладна (ЦМР) № 0000435 від 24.04.2015 р.

Проте, свої зобов'язання щодо сплати наданих позивачем послуг з перевезення відповідач виконав частково, сплативши за отриманою рахунком фактурою № СФ-0000460 від 24.04.2015 р. лише 8000 грн., про що свідчать залучені до матеріалів виписки з банківських установ.

Решту заборгованості в сумі 8947 грн. відповідач не сплатив.

З метою врегулювання спору в позасудовому порядку, позивач направив на адресу відповідача лист-претензію № 5 від 03.08.2016 р. в якій вимагав сплатити існуючий борг в сумі 8947 грн.

Проте, зазначені вимоги відповідач не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому позивач просить стягнути з відповідача борг в зазначеній сумі.

Крім того, в зв'язку з простроченням виконання відповідачем своїх зобов'язань, позивачем також заявлено до стягнення з останнього 1554,23 грн. інфляційних та 526,87 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктами 1-4 ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Під провізною платою слід розуміти винагороду за послуги по доставці вантажу до пункту призначення та його видачі уповноваженій на його одержання особі.

Матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором - заявкою на надання транспортно-експедиційних послуг № 18/04/15 від 18.04.2015 р., та невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повної сплати на користь позивача вартості наданих послуг в сумі 8947 грн.

Строк виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне:

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов'язання зі сплати вартості наданих послуг перевезення вантажу підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про його обґрунтованість та арифметичну вірність.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 526,87 грн. річних та 1554,23 грн. інфляційних за загальний період прострочення з 24.05.2015 р. по 29.03.2017 р.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні системи" (адреса: 79058, м. Львів, вул. Липинського, 6/24; ):

8947,00 грн. заборгованості за договором-заявкою № 18/04/15 від 18.04.2015 р. з надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу;

526,87 грн. 3% річних;

1554,23 грн. інфляційних витрат;

1600,00 грн. грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.05.2017 р.

Суддя О.І. Байбак