ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р.Справа № 923/10/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання - Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 17.03.2017 року

у справі № 923/10/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м.Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

про стягнення 463 983 грн. 36 коп.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", м. Київ звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон, в якій просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ грошові кошти у загальній сумі 463 983 грн. 36 коп., яка складає: основна заборгованість за кредитом: 260 000 грн. 00 коп.; нарахування процентів: 28 527 грн. 29 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту: 43 068 грн. 29 коп.; пеня за несвоєчасну сплату процентів: 1345 грн. 88 коп.; 30% за несвоєчасне повернення коштів: 10 600 грн. 03 коп.; 30% за несвоєчасне повернення кредиту: 87905 грн. 87 коп.; прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції: 32536 грн. 00 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 17.03.2017 року у справі № 923/10/17 (суддя Закурін М.К.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ 260000 грн. 00 коп. основного боргу, 28527 грн. 29 коп. процентів за користування кредитом, 43068 грн. 29 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1345 грн. 88 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, 10600 грн. 03 коп. процентів за несвоєчасне повернення коштів, 87905 грн. 87 коп. процентів за несвоєчасне повернення кредиту, 32536 грн. 00 коп. інфляційних, а також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Херсон з рішенням суду не погодилась, тому звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Херсонської області від 17.03.2017 року у справі №923/10/17 скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково. Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права і неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, на думку скаржника, позивачем і судом невірно визначено період нарахування пені і штрафу, що призвело до надмірного розміру стягнутих з відповідача штрафних санкцій.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними матеріалами, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 923/10/17.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 17.03.2017 року у справі №923/10/17 є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", м. Київ (Банк) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Херсон (Позичальник) було укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.02.2014 року №21717-59.1, відповідно до умов якого Банк відкрив Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язався надавати кредитні кошти в розмірі та на умовах, визначених цим договором, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

Згідно з пунктами 1.1.1 - 1.2 кредитного договору з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін до кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.02.2014 року №21717-59.1, ліміт кредитної лінії - 350000 грн. 00 коп.; кінцевий термін повернення кредиту - 24.02.2017 року; ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів та придбання основних засобів; тип процентної ставки за договором - фіксована; процентна ставка за користування кредитом - 25 % процентів річних. Кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Останню частину кредиту Позичальник може отримати не пізніше 23.02.2017 року.

Додатком № 1 до договору сторонами погоджено графік зменшення ліміту кредитної лінії починаючи з 11.08.2014 року та закінчуючи 27.02.2017 року щомісячними сумами повернення кредиту.

Пунктами 4.1 - 4.2 кредитного договору визначено, що повернення кредиту Позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається Позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитної лінії, що є невід'ємною частиною договору. При зменшенні ліміту кредитної лінії відповідно до встановленого графіку, терміном погашення Позичальником заборгованості за кредитом, яка перевищує ліміт кредитної лінії, встановлений на наступний строк, є день, що передує дню, з якого починає діяти новий ліміт кредитної лінії. Остаточне повернення кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій Позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного пунктом 1.1.2 договору. У випадку порушення Позичальником встановлених пунктом 4.1 договору строків повернення кредиту, сума, несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості Позичальника за кредитом.

Відповідно до пункту 4.4 кредитного договору нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається.

За умовами пункту 9.2 кредитного договору Банк має право зупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, винагород, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями, гарантами) умов договору та/або договорів забезпечення, а Позичальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги або в інший строк, встановлений у відповідній вимозі Банку, повернути суму заборгованості за кредитом, що залишились, сплатити проценти, винагороди Банку, інші платежі за договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, у разі настання будь-якого з наступних випадків: порушення Позичальником строків (термінів) сплати платежів, що встановлені договором; незгоди Позичальника та/або його поручителів (заставодавців, іпотекодавців, гарантів) із запропонованими Банком змінами умов договору та/або договорів забезпечення; невиконання Позичальником передбачених договором зобов'язань по цільовому використанню кредиту; інформація та документи, що підлягають поданню Позичальником Банку у відповідності або в зв'язку з договором, надані Позичальником несвоєчасно, в неповному обсязі, або якщо така інформація та документи або їх частина не відповідає дійсності; при виникненні обставин, які викликають загрозу своєчасному виконанню Позичальником зобов'язань за договором; погіршення фінансового стану Позичальника (наявність збиткової діяльності за даними балансу Позичальника на останню звітну дату, зменшення надходжень на рахунки Позичальника більше ніж на 50% в порівнянні з попереднім періодом тощо); несвоєчасне надання фінансової звітності; несвоєчасне надання документів, що підтверджують цільове використання кредитних коштів; несвоєчасне страхування будь-якого з предметів застави/іпотеки; Позичальником та/або поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями, гарантами) не виконуються обов'язки за договорами забезпечення, у тому числі у разі виникнення загрози втрати або зменшення вартості будь-якого з предметів забезпечення, зазначених у пункті 3.1 договору; порушення Позичальником інших умов договору.

Зазначений договір, в силу статей 173-175 Господарського кодексу України, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача оплатити надані позивачем кошти та всі необхідні платежі за договором.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

На виконання умов кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 385000 грн. 00 коп., що вбачається з меморіальних ордерів від 27.02.2014 року № 6237 на суму 243000 грн. та від 14.08.2014 року № 8730 на суму 142000 грн. 00 коп.

Відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором з порушенням умов договору, у зв'язку з чим Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", м. Київ направило Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, м. Херсон повідомлення про відкликання кредиту від 25.11.2015 року №10797/42, яке мотивовано тим, що, починаючи з 01.07.2015 року відповідач взагалі перестав виконувати умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

З виписок по банківському рахунку відповідача і розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що основна заборгованість за кредитом складає 208 000 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 52 000 грн. 00 коп., тобто на загальну суму 260 000 грн. 00 коп.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено надання банком відповідачу грошових коштів та непогашення останнім залишку кредитних коштів у розмірі 260 000 грн. 00 коп., а відповідачем не спростовано належними засобами доказування за нормами статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України існування заборгованості за кредитом, судова колегія вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і висновок суду першої інстанції про їх задоволення та стягнення є вірним.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 28 527 грн. 29 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, судова колегія зазначає наступне.

В силу приписів статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в пункті 1.1.2 договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році (метод факт/360).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок відсотків з 26.06.2015 року по 30.11.2015 року у сумі 28 527 грн. 29 коп., судова колегія вважає даний розрахунок таким, що відповідає чинному законодавству та умовам кредитного договору, тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків є обґрунтованими та правомірними, у зв'язку з чим також ці позовні вимоги правильно задоволені місцевим господарським судом в повному обсязі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов'язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

В позовній заяві Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", м. Київ просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон на користь банку витрати у вигляді нарахованого індексу інфляції на суму боргу за період прострочки виконання грошового зобов'язання з 01.07.2015 року по 01.12.2015 року у сумі 32 536 грн. 00 коп.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань за липень 2015 року - грудень 2015 року, наданий позивачем, дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 32 536 грн. 00 коп., оскільки розрахунок є вірним.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені за прострочку виконання грошового договірного зобов'язання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В позовній заяві Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", м. Київ просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон на користь банку пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 29.12.2015 року по 28.06.2016 року у сумі 43 068 грн. 29 коп., пеню за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.12.2015 року по 28.06.2016 року у сумі 1345 грн. 88 коп.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Розрахунок позовних вимог є складовою ціни позову і відповідно до норм статей 22, 54 Господарського процесуального кодексу України повинен бути обґрунтованим та підтвердженим умовами договору, укладеного сторонами.

Розділом 8 кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.02.2014 року №21717-59.1 визначено відповідальність сторін. Так, за умовами пункту 8.1 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород Банку Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не виконано вчасно грошове договірне зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитним лімітом в повному обсязі.

Судова колегія зазначає, що позивач правомірно визначив періоди нарахування пені, які узгоджуються з умовами кредитного договору в межах 6 місяців по кожному з прострочених платежів. В свою чергу відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені не заявлялось ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції, тому доводи апеляційної скарги щодо надмірних штрафних санкцій і нарахування позивачем пені за період, який перевищує 6 місяців спростовується матеріалами справи при умові укладеного сторонами без заперечень та зауважень договору в редакції, що передбачає можливість нарахування пені за весь час прострочення виконання грошового договірного зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 29.12.2015 року по 28.06.2016 року у сумі 43 068 грн. 29 коп. і пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.12.2015 року по 28.06.2016 року у сумі 1 345 грн. 88 коп., колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, тому рішення суду щодо задоволення цих позовних вимог в повному обсязі є правомірним.

Також у позовній заяві Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", м. Київ просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон на користь банку штраф 30% за несвоєчасне повернення коштів у сумі 10 600 грн. 03 коп., 30% за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 87 905 грн. 87 коп.

У пункті 8.2 кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів, Позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 % річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Договір укладено сторонами без зауважень та заперечень, пункт 8.2 кредитного договору відповідачем не викликав у останнього заперечень при його підписанні, тому нарахування штрафу за несвоєчасне повернення коштів і за несвоєчасне повернення кредиту узгоджується з умовами договору та чинного законодавства і є правомірним.

Судова колегія, перевіривши розрахунок позивача в частині штрафу за несвоєчасне повернення коштів і за несвоєчасне повернення кредиту, дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення штрафу 30% за несвоєчасне повернення коштів у сумі 10 600 грн. 03 коп., штрафу 30% за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 87 905 грн. 87 коп., оскільки розрахунок є вірним.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема, судова колегія розглянула і відхилила посилання відповідача на необхідність зменшення штрафних санкцій в порядку статті 83 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу приписів статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Так, з приписів названих статей вбачається, що при зменшенні розміру санкцій повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, а й інші інтереси, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд за клопотанням сторони або за власною ініціативою може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Основною умовою для застосування права суду на зменшення пені є правильний розрахунок її обчислення та наявні у справі належні докази того, що сума нарахованих позивачем штрафних санкцій є надмірно великою у порівнянні зі збитками кредитора, зобов'язання боржником було або виконано повністю, або частково, докази тяжкого майнового стану відповідача та т.і. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази наявності вищенаведених обставин, які б давали можливість для застосування судом вказаних норм матеріального та процесуального права України, тому вимоги скаржника в частині зменшення штрафних санкцій є необґрунтованими та недоведеними.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідач не звертався з клопотанням про зменшення штрафних санкцій до місцевого господарського суду, а зазначив про це тільки в апеляційній скарзі.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Херсонської області від 17.03.2017 року у справі №923/10/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон на рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2017 року у справі № 923/10/17 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2017 року у справі №923/10/17- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
Г.П. Разюк