РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа № 903/90/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Луцької міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 21.02.2017 року у справі № 903/90/17 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Луцької міської ради

про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною, визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю, ФОП ОСОБА_1,

відповідача - Войтина А.М., за довіреністю,

В судовому засіданні від 23.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Волинської області з позовом до Луцької міської ради про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради.

Рішенням господарського суду Волинської області від 21.02.2017 року позов задоволено. Визнано поновленим договір оренди землі від 02.09.2005 року, зареєстрований Волинською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" 13.09.2005 року за № 1, укладений між ФОП ОСОБА_1 та Луцькою міською радою на той самий строк і на тих самих умовах, які були встановлені договором. Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 13.09.2015 року. Визнано таким, що не відповідає чинному законодавству та скасовано рішення Луцької міської ради від 28.10.2015 року за № 80/80 "Про відмову підприємцю ОСОБА_1 у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу на АДРЕСА_1. Стягнуто з Луцької міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 4800 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просила оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, дослідивши повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Судами обох інстанцій встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що 02.09.2005 року між відповідачем (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди землі, згідно п.п. 1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу, яка знаходиться на: АДРЕСА_1 /кадастровий номер НОМЕР_1/, площею 3683 кв.м.

24.12.2010 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі, пунктом 17 якої встановлено, що передача земельної ділянки здійснюється на підставі рішення Луцької міської ради №20/26.26 від 10.12.2004 року.

З акту приймання - передачі від 13.09.2005 року вбачається, що позивачу передано земельну ділянку площею 3683 кв.м. по АДРЕСА_1 /кадастровий номер НОМЕР_1/ .

Пунктом 8 вказаного договору встановлено, що останній укладено на 10 років, а після закінчення строку його дії орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Крім того, у договорі чітко зазначено, що орендар має право при належному виконанні обов'язків відповідно до умов договору, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, на поновлення договору. Орендодавець зобов'язаний, зокрема, у місячний строк з дня надходження клопотання орендаря про поновлення розглянути питання про продовження договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2015 року позивачем було надіслано на адресу відповідача лист від 12.08.2015 року, в якому остання просила поновити договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, у м. Луцьку на новий термін, додавши проект додаткової угоди. Зазначене підтверджено наявною в матеріалах справи копією опису вкладення та копією фіскального чеку від 12.08.2015 року, а наявною копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджується, що вищевказаний лист адресований Луцькому міському голові вручений повноважному представнику 14.08.2015 року.

У відповідь на лист позивача, відповідач листом від 27.08.2015 року №П-2520-020 повідомив про необхідність подачі ряду документів для перевірки відповідності тексту додаткової угоди вимогам законодавства.

Судами встановлено, що відповідач у місячний строк з дня надходження листа позивача від 12.08.2015 року з проханням поновити строк договору оренди землі від 02.09.2005 року питання про продовження строку дії договору не розглянув. Натомість, 28.10.2015 року відповідачем прийнято рішення № 80/80 "Про відмову у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу на АДРЕСА_1, яким позивачу відмовлено у поновленні договору оренди землі, а договір вирішено вважати припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради, який суд першої інстанції задовольнив у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, врахувавши правову позицію позивача, викладену у надісланих на адресу апеляційного суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Відтак, договір оренди земельної ділянки підлягає поновленню (укладання додаткової угоди) без прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування при умові, якщо орендар земельної ділянки у строк, який встановлений договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, звернувся із клопотанням до орендодавця про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди.

Для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити певні юридичні факти, а саме: факт належного виконання орендарем своїх обов'язків за договором; факт повідомлення орендарем до спливу строку договору орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; факт додання до листа-повідомлення орендарем проекту додаткової угоди; факт відсутності повідомлення орендаря орендодавцем протягом місяця про наявність заперечень та своє рішення.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В підтвердження належного виконання зобов'язання в частині сплати за оренду земельної ділянки позивачем долучено до матеріалів справи копію відповідної довідки Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області; на підтвердження використання земельної ділянки за цільовим призначенням долучено копію дозволу на виконання будівельних робіт №238 від 30.03.2010 року, виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, копію технічного паспорту на об'єкт незавершеного будівництва - спортивно-оздоровчий комплекс по АДРЕСА_2, копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 68689669 від 22.09.2016 року, відповідно до якої позивач є власником об'єкту незавершеного будівництва - спортивно-оздоровчого комплексу, ступінь готовності якого становить 40%.

Відповідно до ст. 255 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Враховуючи той факт, що договір оренди землі від 02.09.2005 року зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 13.09.2005 року, а позивач надіслала відповідачу лист з проханням поновити договір оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди 12.08.2015 року, позивач у визначений Законом строк звернулась до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди землі на новий строк. Лист від 12.08.2015 року отримано відповідачем 14.08.2015 року, а відтак, згідно положень п. 28 договору оренди землі останньою датою для вирішення питання про продовження дії договору слід вважати 15.09.2015 року.

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем позивача про наявність заперечень з приводу поновлення договору оренди землі від 02.09.2005 року, а вищевказаний лист відповідача від 27.08.2015 року № П-2520-020 про необхідність надати ряд документів не містить тверджень щодо відмови позивачу у поновленні договору оренди землі.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що позивачем було виконано всі дії, необхідні для оформлення права подальшого користування земельною ділянкою, а відповідач безпідставно ухилився від підписання надісланої йому угоди про поновлення договору оренди на новий строк, суд першої інстанції, з яким повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача щодо поновлення договору оренди землі від 02.09.2005 року та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 02.09.2005 року є правомірними.

Крім того, позивачем було заявлено в суді першої інстанції вимогу про визнання таким, що не відповідає чинному законодавству та скасування рішення Луцької міської ради № 80/80 від 28.10.2015 року "Про відмову у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу на АДРЕСА_1

Згідно п. 2 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26.01.2000 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивачем було виконано всі передбачені законодавством дії, необхідні для оформлення права подальшого користування земельною ділянкою на умовах оренди.

Необхідна згода орендодавця на пролонгацію договору оренди вважається отриманою за відсутності його письмових заперечень протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди землі, тобто шляхом вчинення ним дій - бездіяльності, відповідно до ч. 3 ст. 205 ЦК України, тому, рішення Луцької міської ради №80/80 від 28.10.2015 року "Про відмову у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу на АДРЕСА_1 суперечить положенням ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та порушує право позивача на користування земельною ділянкою на умовах оренди, а відтак, судом першої інстанції винесене підставне рішення про його скасування.

Як вбачається з рішення № 80/80 від 28.10.2015 року, підставою для відмови в поновленні договору оренди землі від 13.09.2005 року було те, що з 02.09.2005 року позивачем будівництво спортивно-оздоровчого комплексу не розпочате та земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним п. 1 та пунктом 14 договору оренди землі. Також підставою був лист управління містобудування та архітектури Луцької міської ради, відповідно до якого містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу не видавалися та відсутність відомостей щодо повної сплати орендної плати за земельну ділянку, з врахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Однак, як зазначено вище, на підтвердження належного виконання зобов'язання в частині сплати за оренду земельної ділянки позивач подала копію довідки Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області; на підтвердження використання земельної ділянки за цільовим призначенням - копію дозволу на виконання будівельних робіт № 238 від 30.03.2010 року, виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, копію технічного паспорту на об'єкт незавершеного будівництва - спортивно-оздоровчий комплекс по АДРЕСА_2, копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 68689669 від 22.09.2016 року, відповідно до якої позивач є власником об'єкту незавершеного будівництва - спортивно-оздоровчого комплексу, ступінь готовності якого становить 40%.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Таким чином, позивач є власником об'єкта незавершеного будівництва, який у розумінні ч. 3 ст. 415 Цивільного кодексу України не є будівлею (спорудою), перехід права власності на яку дає підстави для застосування цієї норми. Враховуючи зазначене, судом першої інстанції підставно відхилено посилання позивача на ч. 3 ст. 415 ЦК України.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі останнього, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки спростовуються усім вищевикладеним.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 21.02.2017 року у справі № 903/90/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демянчук Ю.Г.