ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року Справа № 904/1478/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 27.04.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №17 від 31.01.2017 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у справі № 904/1478/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія-"АЛЬЯНС", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м. Дніпродзержинськ

про зобов'язання виконати умови мирової угоди .,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у даній справі (суддя О.В. Ліпинський) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альянс» про зміну способу та порядку виконання рішення - задоволено.

Змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1478/15 від 29.12.2015 року в частині зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат імені ОСОБА_3» виконати умови мирової угоди, укладеної 12.04.2002 року у справі № 16/290-6/162, шляхом здійснення поставки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альянс» за вказаними ним реквізитами готової продукції: заготовки квадратної ГОСТ 380-94 СТ 5 ПС/СП 125х125х11700 у кількості 6181,17 тонн, шляхом звернення стягнення на грошові кошти в сумі 94 571 901,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Альянс" (49000, м. Дніпро, вул. Чкалова, 11, ) 94 571 901,00грн. вартість 6181,17 тонн заготовки квадратної ГОСТ 380-94 СТ 5 ПС/СП 125х125х11700.

В задоволенні заяви в частині вжиття заходів до забезпечення виконання ухвали суду про зміну способу та порядку виконання рішення відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що передача присудженого за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.07.2016 року, у визначений в ньому спосіб, є об'єктивно неможливим з огляду на відсутність у боржника майна, що має бути передано стягувачу в натурі, таким чином суд убачає підстави для зміни способу виконання рішення шляхом стягнення з боржника вартості цього майна у розмірі, що визначений виходячи з ринкової вартості аналогічного майна за даними Дніпропетровської торгово-промислової палати станом на 28.12.2016 року (том 4, а.с. 61).

Згідно доданої у справу відповіді Дніпропетровської торгово-промислової палати від 28.12.2016 року (том 4, а.с. 61), яка надана на запит ТОВ ФК Альянс, рівень цін на металопродукцію - квадратна заготовка ГОСТ 380-94 СТ 5 ПС/СП 125х125х11700, станом на кінець листопада початок грудня 2016 року, становить 14580,00 15300,00 грн./т.

Щодо заяви Позивача про вжиття заходів забезпечення виконання ухвали суду шляхом накладення арешту на грошові кошти Відповідача, місцевий господарський суд мотивував тим, що заявлене клопотання в зазначеній частині не містить обґрунтування необхідності вжиття судом таких заходів, та не містить доказів існування достатньо обґрунтованих припущень, що грошові кошти, які наявні у відповідача, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

Не погодившись з рішенням суду, до апеляційної інстанції звернулось Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" (відповідач) із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку подання апеляційної скарги поважною і відновити пропущений строк. Зупинити виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/1478/15 від 19.04.2017 року до розгляду апеляційної скарги. Скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 по справі №904/1478/15.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на те, що суд неправильно застосував ст. 121 ГПКУ, не врахував положень, які викладені в постанові Пленуму ВГСУ N 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України». Також вказує на порушення судом вимог ст. 82 та ст. 11128 Господарського процесуального кодексу, неповне зясування обставини щодо вартості заготовки квадратної ГОСТ 380-94 СТ 5 ПС/СП 125x125x11700 мм та невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи та порушення судом прав Відповідача, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України. Наводить ряд судових рішень, у тому числі надає практику Верховного Суду України, у відповідності до якої стягнення грошових коштів замість витребовуваного майна є зміною способу захисту.

17.05.2017 року прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у справі №904/1478/15 слід залишити без змін з наступних підстав.

В силу приписів ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України „Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до п.п. 7.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

В силу ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до пункту 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Згідно п.7.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (з протоколами).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Виконання судового рішення має бути захищене як складова частина доступу до суду в світлі вимог ст. 6 Конвенції (Справа "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року.

Відповідно до пункту 43 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на справедливий суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Розглядаючи заяву про зміну способу виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року по справі № 904/1478/15, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в цілях досягнення фактичного виконання судового рішення слід змінити порядок і спосіб виконання його. Так, порядок звернення стягнення на майно боржника регламентовано розділом 7 Закону України «Про виконавче провадження». Цей розділ вміщує статтю 60, яка регламентує, який порядок дій державного виконавця має бути у разі передачі предметів, зазначених у виконавчому документі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року встановлено, що рішення про зобовязання боржника виконати умови мирової угоди шляхом здійснення поставки майна, визначеного родовими ознаками, фактично є рішенням про передачу присудженого майна за рішенням суду, державний виконавець мав організувати його виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом для виконання рішень майнового характеру, зокрема, в порядку, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Наразі ж державним виконавцем було організовано спосіб і порядок виконання судового рішення як немайнового характеру, що не відповідає суті виконавчого документа і порушує права стягувача у виконавчому провадженні.

Стосовно заперечень проти вартості присудженого майна, судова колегія зазначає про те, що статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця встановити за ринковими цінами , що діють на день визначення вартості майна, вартість майна (частина третя статті 57 Закону) у разі, коли сторони виконавчого провадження не можуть дійти згоди щодо визначення вартості майна. Натомість визначена вартість майна боржником не спростовується, зазначено тільки про його незгоду з нею.

Надана практика Верховного Суду України і Вищого господарського суду України стосується випадків витребовування індивідуально-визначеного майна у разі його втрати (знищення), і дійсно у таких випадках стягнення суми вартості втраченого майна виступає як компенсація , тобто йдеться про відшкодування шкоди, що свідчить дійсно про зміну способу захисту і недопустимо у виконавчому провадженні.

У справі ж, що розглядається, йдеться про здійснення поставки товару, визначеного родовими ознаками, за договорами на умовах давальницької сировини і таке рішення мало бути виконано як таке, що має майновий характер, чого зроблено не було.

З матеріалів справи також вбачається, що у боржника відсутнє майно, яке присуджене поставити стягувачу.

У такому випадку йдеться про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у контексті ст. 121 ГПК України, отже, про необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення з майнового способу на грошовий спосіб виконання.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала відповідає приписам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у даній справі без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у справі № 904/1478/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у справі № 904/1478/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст складений 22.05.2017 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд