ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Справа № 906/1087/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовка І.В. (головуючого, доповідача),
Грека Б.М., Карабаня В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ "Орловський" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року у справі № 906/1087/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ "Орловський" до державного підприємства "Олевське лісове господарство" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач вернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 65 172 грн. 77 коп. основного боргу (повернення передоплати); 104 890 грн. 12 коп. пені, 859 грн. 75 коп. 3% річних та 4 562 грн. 09 коп. штрафу у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов'язання з поставки попередньо оплаченого товару на умовах, визначених у договорі №354/24-03-2016 купівлі-продажу необробленої деревини.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.11.2016 року (суддя Машевська О.П.) провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 65 172 грн. 77 коп. припинено; у позові в частині стягнення пені в сумі 104 890 грн. 12 коп., 3% річних в сумі 859 грн. 75 коп. та штрафу в сумі 4 562 грн. 09 коп. - відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року (судді: Василишин А.Р., Філіпова Т.Л., Мельник О.В.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в позові щодо стягнення річних, штрафу; цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 10 489 грн. 01 коп.; річних в розмірі 859 грн. 75 коп.; штрафу в розмірі 456 грн. 21 коп.; в решті зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить постанову у справі скасувати в частині стягнення пені, штрафу та розподілу судових витрат, позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та просить залишити його без змін, а постанову апеляційного господарського суду - скасувати.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 24.03.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір №354/24-03/2016 купівлі-продажу необробленої деревини, згідно з яким, за результатами проведення аукціону із продажу необробленої деревини заготівлі другого кварталу 2016 року, який відбувся 24.03.2016 року, відповідач зобов'язався передати, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах та способом, вказаним в цьому договорі.

Умовами пункту 1.3 договору передбачено, що товаром є необроблена деревина, стандартизована в лоти, та реалізована під час аукціону, а саме: лот № 216, лот № 227, лот № 231.

Відповідно до пункту 2.1 договору загальна вартість товару становить 130 000 грн.

Умовами пункту 2.4 договору передбачено, що позивач здійснює оплату (передоплату 100% вартості) кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом трьох банківських днів після дня отримання рахунку (рахунків).

Порядок передачі та прийняття товару сторонами визначено у розділі 3 договору, зокрема у пункті 3.2 договору визначено, що продавець передає товар у власність покупця за умовами франко-склад відповідача (франко-нижній, франко-верхній, EXW-нижній) відповідно до Специфікації, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний передати позивачу товар після отримання 100% передоплати за партію товару протягом 5-ти робочих днів. Під час передачі товару відповідач надає позивачу наступні документи: товаротранспортна (залізнична) накладна, рахунок-фактура. Про відвантаження партії товару відповідач повідомляє біржу.

Права та обов'язки сторін визначено у розділі 4 договору.

Відповідальність сторін позивач та відповідач погодили у розділі 5 договору. Зокрема, відповідно до пункту 5.3 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне або не в повному обсязі надання товару, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 1% від вартості ненаданого своєчасно товару за кожен день такого ненадання. В разі, коли прострочення термінів надання товару триває більш ніж 10 (десяти) банківських днів, відповідач повертає позивачу всі сплачені ним за товар кошти, що не звільняє відповідача від сплати пені та обов'язку надання товару.

Строк дії договору, згідно з пунктом 7.2 Договору визначено з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року.

У Специфікації до договору позивач та відповідач визначили наступний асортимент товару:

1) лот №216, пиловник породи сосни, сорт 3, діаметр 26-35, довжина 4-6, кількість 50, загальна вартість 54 500 грн.;

2) лот №227, пиловник породи сосни, сорт 2, діаметр 20-25, довжина 4-6, кількість 30, загальна вартість 28 500 грн.;

3) лот №231, пиловник породи сосни, сорт 3, діаметр 20-25, довжина 4-6, кількість 50, загальна вартість 47 000 грн., загалом на суму 130 000, 00 грн.

Позивач відповідно до платіжного доручення №872 від 09.06.2016 року перерахував відповідачу кошти в сумі 123 899 грн. 72 коп.

Відповідач поставив товар позивачу згідно з видатковою накладною №254 від 27.06.2016 року на суму 64 826 грн. 95 коп. та, як свідчать її реквізити, поставка товару відбулась залізничним транспортом (вагон №68804400 відгр. 27.06.2016 року).

В свою чергу, 16.08.2016 року за №08/16-2 позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення попередньої оплати за договором в сумі 65 172 грн. 77 коп.

Не отримавши відповідь на вищевказану вимогу, позивач 19.09.2016 року повторно звернувся до Відповідача з вимогою за №09/16-2 про повернення попередньої оплати в сумі 65 172 грн. 77 коп.

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача суми основного боргу, пені, річних та штрафу.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги покупця до продавця про повернення попередньої оплати за непоставлений товар, а також стягнення пені, річних та штрафу за неналежне виконання умов договору.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, відповідач повернув позивачу попередню оплату в сумі 65 172 грн. 77 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1496 від 21.11.2016 року, а тому провадження у справі в цій частині судом першої інстанції припинено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з не доведення позивачем порушення відповідачем умови п.2.2 та п.2.8 договору купівлі-продажу в частині інформування покупця про готовність до відвантаження товару на умовах франко-склад продавця (франко-нижній, франко-верхній, EXW-нижній ( п.3.2 цього договору).

Задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний господарський суд виходив з того, що останнім терміном для здійснення поставки відповідно до договору є 16.06.2016 року, однак відповідач частково виконав свої зобов'язання лише 27.06.2016 року, а зобов'язання щодо поставки товару за договором на суму 65 172 грн. 77 коп. не було виконано взагалі. Разом з тим, розмір присуджених до стягнення штрафних санкцій апеляційний суд зменшив до 10 відсотків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки з погодженим предметом поставки (пиловник сосни, сортністю, діаметром, довжиною, кількістю, визначеною у специфікації від 24.03.2016 року), ціною ( 130 000 грн. ) та строком його дії (з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року).

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 5 статті 267 ГК України, у договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Пунктом 3.2 договору позивач та відповідач обумовили, що продавець передає товар у власність покупця за умовами франко-склад продавця (франко-нижній, франко-верхній, EXW-нижній) відповідно до Специфікації, що є невід'ємною частиною укладеного Договору.

Тобто, за умовами EXW, визначених у правилах ІНКОРТЕРМС 2010 року, термін "Франко завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб.

В свою чергу, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу, що визначено частиною 6 статті 265 ГК України.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 664 ЦК України, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

За умовою пункту 2.2 договору за 3 (три) дні до початку відвантаження товару, продавець надає покупцю та біржі повідомлення про готовність відвантаження та лист-запрошення на відбір товару.

Приписами пункту 2.8 договору передбачено, що повідомлення про готовність до відвантаження товару та лист-запрошення на відбір товару виконується продавцем шляхом направлення покупцю телефонограми, факсу, електронного листа, поштового листа тощо. В разі не підтвердження одержання такого повідомлення про це інформується біржа у письмовому вигляді, яка засвідчує добросовісність виконання обов'язків продавця за договором.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази належного виконання відповідачем умов пунктів 2.2 та 2.8 Договору щодо повідомлення позивача, зокрема, надсилання листа-запрошення на відбір товару на умовах франко-склад відповідача (франко-нижній, франко-верхній, EXW-нижній), шляхом направлення позивачу телефонограми, факсу, електронного листа, поштового листа, тощо.

Пунктом 3.3 договору визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцю товар після отримання 100% передплати за партію товару протягом 5-ти (п'яти) робочих днів.

Оскільки позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 123 899 грн. 72 коп. згідно з платіжним доручення №872 від 09.06.2016 року (а. с. 20), отже суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що поставка товару відповідно до договору має бути здійснена до 16 червня 2016 року.

Однак, відповідач частково виконав свої зобов'язання лише 27 червня 2016 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №254 від 27 червня 2016 року (а.с. 21), тобто із порушенням умов пункту 3.3 Договору.

Частина 2 статті 693 ЦК України надає право покупцю вимагати або передання оплаченого товару, або повернення суми попередньої оплати, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

16 серпня 2016 року та 19 вересня 2016 року позивач звертався до відповідача з вимогою за №09/16-2 про повернення попередньої оплати в сумі 65 172 грн. 77 коп.

Відповідач повернув позивачу попередню оплату в сумі 65 172 грн. 77 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1496 від 21 листопада 2016 року, під час розгляду даної справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач оскаржує в касаційному порядку судове рішення в частині стягнення пені та штрафу, що і є предметом касаційного перегляду.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення до 10 відсотків штрафних санкцій (пені та штрафу), що підлягають стягненню з відповідача.

Таке зменшення штрафу та пені судом апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції, відповідач повернув позивачу попередню оплату в сумі 65 172 грн 77 коп., а також позивачем не доведено настання в нього реальних збитків, зумовлених даною не поставкою.

Отже, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки присуджена до стягнення сума пені та штрафу у розмірі 10 % (10 489 грн. 01 коп. пені; 456 грн. 21 коп. штрафу), з урахуванням обставин справи та з огляду на присудження до стягнення 3% річних, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду.

За таких обставин, оскаржена постанова суду апеляційної інстанції є законною й обґрунтованою, і тому підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ "Орловський" залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року - без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Б.Грек

В.Карабань