РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа №910/5187/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВЕЛ-УКРАЇНА"

про: стягнення 3.120,27 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Самчишина Н.М. - за довіреністю від 07.03.2017 № 0703/17-02;

відповідача: Марян С.В. - за довіреністю від 30.03.2017 № 01/03.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВЕЛ-УКРАЇНА" про стягнення 3.120,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем за договором маркетингових послуг від 01.09.2014 № Л-11/1, оскільки не здійснив розрахунок за надані послуги. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 3.120,27 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.03.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/5187/17.

Відповідач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю, з огляду на те, що позивачем не подано до суду доказів направлення відповідачу акту надання послуг від 28.11.2016 № 2977. Крім того, позивачем на виконання укладеного між сторонами спору договору не доведено належними та допустимими доказами те, що в липні та грудні 2015 та в квітні 2016 останнім сплачувались на користь відповідача грошові кошти.

В судовому засіданні 22.05.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К", як виконавцем, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕВЕЛ-УКРАЇНА", як замовником, (далі - відповідач) укладено договір маркетингових послуг від 01.09.2014 № Л-11/1 (далі - Договір) відповідно до предмету якого відповідач доручає та оплачує, а позивач зобов'язується надати йому маркетингові послуги (що сприяють збільшенню обізнаності споживачів і підвищення лояльності до товару) щодо підписання договору поставки та по проведенню комплексних дій, націлених на активний продаж товару, торгівельних марок щодо якого здійснює господарську діяльність відповідач (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що послуги, що надаються позивачем згідно з даним Договором за наступними напрямками:

- розміщення продукції, щодо якої здійснює свою діяльність відповідач, на території магазинів мережі "КОНТИНЕНТ" (п. 1.2.1 Договору);

- забезпечення оптимального представлення товарного асортименту продукції, щодо якої здійсню свою діяльність відповідач, у торговому залі магазину мережі "КОНТИНЕНТ" (п. 1.2.2 Договору);

- додаткова викладка товару (п. 1.2.3 Договору);

- моніторинг споживчого попиту та дослідження споживчого ринку (п. 1.2.4 Договору);

- організація і проведення заходів з стимулювання збуту, які здійснюються відповідачем (п. 1.2.5 Договору);

- управління запасами товарів та користування їх розмірами у відповідності до потреб споживачів (п. 1.2.6 Договору);

- надання інформації про збут (п. 1.2.7 Договору);

- публікація інформаційного буклету "КОНТИНЕНТ" як інструменту прямого маркетингу (п. 1.2.8 Договору);

- моніторинг та аналіз товарообігу (п. 1.2.9 Договору);

- підписання договору поставки (п. 1.2.10 Договору);

- перепродажна підготовка товару, щодо якого здійснює свою діяльність відповідач (п. 1.2.11 Договору);

- введення до бази даних позивача нових товарів, щодо яких відповідач планує здійснювати свою господарську діяльність, та заміна існуючих (п. 1.2.12 Договору);

- надання дублікатів документів відповідачу (п. 1.2.13 Договору);

- надання в тимчасове використання відповідачу робочого місця для роботи промоутера-консультанта (п. 1.2.14 Договору);

- внесення змін до діючої специфікації (п. 1.2.15 Договору);

- інші послуги згідно домовленостей сторін (п. 1.2.16 Договору).

Положеннями п. 2.2.9 Договору визначено, що підтвердженням надання послуг за Договором є акти виконаних робіт. Відповідач зобов'язаний підписати та повернути позивачу акти виконаних робіт протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту їх отримання. У разі, якщо відповідач не передає чи не надішле позивачу підписаний примірник акту, чи не заявить письмові зауваження щодо наданих послуг, акт буде вважатись визнаним і узгодженим з боку відповідача, а послуги - наданими.

Відповідно до п. 3.1.9 Договору вартість послуг, передбачених п. 1.2.11 Договору, складає 10 % від грошової суми, сплаченої позивачем відповідачу протягом поточного облікового періоду надання послуг, за поставлений останнім або дистриб'ютором товар згідно з договором поставки товару, включаючи суми, на які сторонами було проведено взаємозалік. Оплату бонусу відповідачем здійснюється щомісяця, до 5 числа місяця, наступного за звітним, на підставі виставлених позивачем рахунків.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату послуг за Договором на загальну суму 3.120,27 грн., а саме: рахунок на оплату від 01.08.2015 № 2294 на суму 22,65 грн. (перепродажна підготовка товару за липень 2015), рахунок на оплату від 01.08.2016 № 138 на суму 100,00 грн. (перепродажна підготовка товару за грудень 2015) та рахунок на оплату від 01.05.2016 № 1204 на суму 2.997,62 грн. (перепродажна підготовка товару за квітень 2016).

Також в матеріалах справи наявний акт надання послуг від 28.11.2016 № 2977 на загальну суму 3.120,27 грн. (маркетингові послуги за Договором), який підписаний бухгалтером позивача та скріплений відбитком печатки останнього.

Спір між сторонами даного судового процесу виник внаслідок порушення, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання з оплати наданих позивачем маркетингових послуг за Договором. Виставлені позивачем рахунки на оплату від 01.08.2015 № 2294, від 01.08.2016 № 138 та від 01.05.2016 № 1204 відповідачем не сплачені, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором в сумі 3.120,27 грн. та звернення останнього до господарського суду шляхом стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Проте, позивачем на виконання пункту 2.2.9 Договору не долучено до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу направлення наявного в матеріалах справи акту надання послуг від 28.11.2016 № 2977 на загальну суму 3.120,27 грн. (маркетингові послуги за Договором), що робить неможливим встановлення факту його отримання відповідачем, та, відповідно, початку строку для надання обґрунтованих заперечень щодо його підписання.

Приписами статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проте, позивачем на виконання пункту 3.1.9 Договору не долучено до матеріалів справи жодного первинного документу, який підтверджує сплату позивачем на користь відповідача будь-яких грошових коштів на виконання укладеного між сторонами спору договору поставки.

Крім того, акт надання послуг від 28.11.2016 № 2977 на загальну суму 3.120,27 грн. взагалі не містить посилання на жодний період надання послуг за укладеним між сторонами спору Договором.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладені вище факти та обставини даного спору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 3.120,27 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки позивачем всупереч умовам укладеного між сторонами спору Договору не подано до суду доказів направлення відповідачу акту надання послуг від 28.11.2016 № 2977, поданого в обґрунтування позовних вимог, а також первинних документів, які підтверджують сплату позивачем на користь відповідача грошових коштів, які, в свою чергу, є об'єктом нарахування сум для оплати послуг за Договором.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 25 травня 2017 року

Суддя С.В. Балац