ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Справа № 910/16338/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 15.02.17 та рішення господарського суду міста Києва від 19.10.16
у справігосподарського суду міста Києва №910/16338/16
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
дотовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант",
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4,
простягнення 12 800,01грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - Грідін В.В.,

У С Т А Н О В И В:

05.09.2016 приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" 12 800,01грн. страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ "Страхова компанія "Уніка" на підставі договору добровільного комплексного страхування № 027032/4001/0003683 від 24.11.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатили страхове відшкодування потерпілій особі (страхувальнику, власнику пошкодженого автомобіля марки "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1), а тому позивач відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою, на думку позивача, є ТДВ "СК "Альфа-Гарант" як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи - власника транспортного засобу автомобіля "Daewoo", державний номер НОМЕР_2.

19.10.2016 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Пукшин Л.Г.), залишеним без змін 15.02.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Жук Г.А., Мальченко А.О., Дикунська С.Я.) позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ТДВ "СК "Альфа-Гарант" на користь ПАТ "СК "Уніка" страхове відшкодування у сумі 12 800 грн.01 коп., та судові витрати. Рішення судів попередніх інстанцій грунтуються на тому, що позивачем належними та допустимими доказами доведено заподіяння власнику автомобіля "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1 матеріальної шкоди та її розмір, правильно визначено особу, яка згідно вимог діючого законодавства повинна нести відповідальність за завдані збитки.

У касаційній скарзі товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права, тому просили постанову і рішення скасувати, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Стверджували, що договір добровільного страхування не набрав чинності, оскільки усупереч вимог ст.18 Закону України "Про страхування", ст.983 ЦК України перший страховий платіж згідно зазначеного договору внесено не було. Зазначали, що бланк полісу АІ 0562875 було втрачено, про що 24.09.2014 Моторно транспортним бюро України було надано відповідну інформацію.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як видно із матеріалів справи та установлено судами обох інстанцій, 24.11.2014 між ПАТ "СК "Уніка" (страховик) та ОСОБА_6 (страхувальник, вигодонабувач) було застраховано майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з володінням, користування і розпорядженням транспортним засобом - автомобіль марки "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1.

За змістом п.1.3. договору до страхових ризиків віднесено, зокрема, дорожньо-транспортна пригода, франшиза за яким складає 0,50% грн.

Відповідно до п.9.1 договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком або страхувальнику, вигонабувачу чи шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги страхувальнику і необхідність яких викликана страховим випадком.

Згідно з п. 1.4 договору строк його дії з 25.11.2014 р. по 24.11.2015 р. Територією дії договору визначено Україну, країни СНД та Європи. Відповідальність страховика в будь-якому випадку не поширюється на події, які мають ознаки страхового випадку, що відбилися на території Донецької, Луганської областей та АР Крим (п. 1.6 договору).

Суди попередніх інстанцій установили, що між ТДВ "СК "Альфа-Гарант" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії з 21.04.2014 до 20.04.2015 (Поліс АІ/0562875), відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника (чи інших допущених до керування осіб) транспортного засобу - автомобіль "Daewoo", державний номер НОМЕР_2.

Ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн, розмір франшизи 1000,00 грн.

Як вбачається із Полісу, який наявний в матеріалах справи, у п. 10 вказано, що страховий платіж у розмірі 391,23 грн був сплачений страхувальником 17.04.2014 о 13:00 та вказано дату укладення договору 17.04.2014. На даному Полісі міститься підпис як страхового агента ТДВ "СК "Альфа-Гарант", так і печатка товариства.

04.02.2015 на вул. Суворовській в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 під її керуванням, та "Daewoo", державний номер НОМЕР_3, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_8. Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 57296208 ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, яку постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2015 у справі №523/1891/15-п визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України.

У подальшому, 04.02.2015 страхувальник, ОСОБА_6, звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, та про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО.

Згідно Висновку №2679 від 27.02.2015 експертного товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на 04.02.2015 складає 15 405,74 грн.

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1 у результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку СТО - ТОВ "Н Моторс Юг" від 16.02.15 №НМЗНа-15261 склали 15 571,76 грн.

Згідно складеного ПАТ "СК "Уніка" страхового акту №00162267 від 03.03.2015 позивач визначив суму страхового відшкодування у розмірі 13 800,01 грн., яку було виплачено СТО - ТОВ "Н Моторс Юг" платіжним дорученням №007600 від 04.03.2015.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням викладеного, після виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1, до позивача перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вина водія ОСОБА_8, яка керувала автомобілем "Daewoo", державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2015 у справі № 523/1891/15-п.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.10.1 ст.10 Закону суб'єктами страхування укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування). Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Згідно зі ст.11 Закону страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Приписами п.17.2 ст.17 Закону унормовано, що Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Пунктом 21.1. статті 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пункт 22.1. ст. 22 Закону визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Системно проаналізувавши вищенаведені положення діючого законодавства, відповідно до яких підставою для виплати страховою компанією страхового відшкодування при настанні відповідного страхового випадку є наявний та діючий на час ДТП поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у якому визначається забезпечений транспортний засіб та умови здійснення виплати страхового відшкодування, суди обох інстанцій суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Крім того, із матеріалів справи видно, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 09.03.2016 у справі №523/7750/15-ц було відмовлено у задоволенні позовних вимог відповідача до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0562875 від 17.04.2014.

Що стосується тверджень відповідача про втрату страхового поліса, то вони обгрунтовано відхилені судами обох інстанцій, оскільки зазначені обставини не є підставою для дострокового припинення договору страхування у відповідності до ст.ст.18, 19 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як і не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування згідно ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. У спірних правовідносинах потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "Nissan Juke", державний номер НОМЕР_1. У розумінні положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Таким чином, з урахуванням умов договору добровільного комплексного страхування на транспорті та положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованого та вірного визначення позивачем розміру страхового відшкодування (з урахуванням розміру франшизи), яке підлягає сплаті відповідачем. Зважаючи на що, позов ПАТ "СК "Уніка", вимоги якого відповідали приписам закону та підтверджені належними доказами, правомірно задоволений господарським судом.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі визнаються непереконливими та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими під час розгляду справи обставинами, не спростовують висновків попередніх судових інстанцій, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 910/16338/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЛ.В. Ковтонюк
СуддяЖ.О. Корнілова