ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.2017 Справа № 904/4394/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛВЕР БЮРО", м.Костянтинівка, Донецька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтранс", м.Дніпро

про стягнення 13600 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 03 від 20.04.17р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЛВЕР БЮРО" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтранс" (далі відповідач) про стягнення 13 600,00 грн. - штрафу за договором № 049-Тр/13 від 18.04.2013 р. та витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 р. у справі № 904/4394/17 порушено провадження і розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.04.2017 р.

В судовому засіданні 25.04.2017 р. оголошено перерву до 18.05.2017 р.

Представник позивача у судовому засіданні 25.04.2017 р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання 18.05.2017 р. представник позивача не зявився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18.05.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача (25.04.2017 р.) та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЛВЕР БЮРО" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтранс" (перевізник) укладений Договір № 049-Тр/13 (далі - Договір) за умов п.1.1. якого експедитор доручає, а перевізник приймає на себе зобовязання за рахунок експедитора від свого імя виконання послуг з організації транспортно-експедиторського обслуговування (далі - ТЕО) вантажів по Україні, країнам СНГ та країнам Європи.

Пунктом 1.2. Договору № 049-Тр/13 від 18.04.2013р. передбачено: обєм і вартість послуг по транспортно-експедиційному обслуговуванню, строки та умови їх виконання оговорюються у заявці. Заявка має юридичну силу і є невідємною частиною договору лише в разі її узгодження і підтвердження обома сторонами письмово з допомогою факсимільного звязку.

Пунктом 2.1.1 Договору імперативно встановлено зобовязання експедитора подавати заявку на перевезення вантажів, яка містить вимоги до составу, маршруту руху, дати завантаження, строку доставки, інформацію про вантаж, адреси завантаження і розвантаження, інформацію про контактних осіб, вартість перевезення, відомості про склад тимчасового зберігання чи митний склад не пізніше 72 годин до запланованої подачі автотранспорту під завантаження для імпортного вантажу.

Проте, як вбачається з наявних доказів, обставин справи і не заперечується позивачем, 19 січня 2017 року о 17 годин 48 хвилин співробітник підприємства позивача без визначених і не підтверджених повноважень ОСОБА_2 електронною поштою в порушення умов п. 2.1.1. Договору № 049-Тр/13 від 18.04.2013р. надіслала відповідачу:

- заявку на виконання ТЕО № СА-024 від 19.01.2017р. до Договору № 049-Тр/13 від 18.04.2013р. з зазначенням міста завантаження: Balikesir, дата завантаження: 20.01.2017р., час завантаження: 09:00;

- заявку на виконання ТЕО № СА-025 від 19.01.2017р. до Договору № 049-Тр/13 від 18.04.2013р. з зазначенням міста завантаження: Balikesir, дата завантаження: 20.01.2017р., час завантаження: 08:00.

З матеріалів справи вбачається, що погодження заявки належним чином з боку позивача відбулось лише 23.01.2017р. о 14:07, що підтверджується копіями заявок позивача в первинному вигляді, електронним листуванням сторін та листом-відповіддю ТОВ "Інтранс" № 20/03-1 від 20.03.2017р. на претензію ТОВ "Сілвер бюро" № 17 від 24.01.2017р.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно припису ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною 2 ст. 237 Цивільного кодексу України встановлено, - не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені.

Згідно ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Абзацем першим ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України встановлено, що Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 92 Цивільного кодексу України, якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність зобовязань ТОВ "Інтранс" в межах заявок позивача на виконання ТЕО № № СА-024, СА-025 від 19.01.2017р. до Договору № 049-Тр/13 від 18.04.2013р. станом на 08:00 годину 20.01.2017р., адже факт їх не погодження і не підтвердження уповноваженою особою ТОВ "Сілвер бюро" на відповідний час відповідного терміну дає підстав вважати ці заявки такими, що не набрали юридичної сили, не стали невідємною частиною Договору № 049-Тр/13 від 18.04.2013р. і не створили для сторін договору ані прав, ані обовязків.

Таким чином, посилання позивача на приписи норм, передбачених ст. ст. 934, 526, 610, 611, 624 Цивільного кодексу України, як на матеріально-правове обґрунтування позовних вимог є безпідставним.

Правова позиція позивача у справі, за нашим переконанням, суперечить засадам добросовісності, розумності та справедливості інституту зобовязального права, адже відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, ст. 549 Цивільного кодексу України штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити, застосовуються лише у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2 Господарського процесуального кодексу України правом на звернення до господарського суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу наділені підприємства та організації, права та інтереси яких дійсно порушені.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги поданими суду доказами. Обовязок доказування згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача викладені у позовній заяві безпідставні, не доведені та необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню з підстав наведених судом з вищевикладеного, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 47, 33, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя ОСОБА_3

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "23 " травня 2017 р.

Повне рішення складено 18.05.2017