РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2017Справа №910/2739/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк"

до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"

про стягнення 242510 грн. 50 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Білоконь М.В. - представник за довіреністю № 8-юр від 03.11.2016;

від відповідача: Яців О.Р. - представник за довіреністю № 399 від 28.09.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.02.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" з вимогами до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" про стягнення 242510 грн. 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 24.09.2009 між сторонами було укладено договір про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ, за яким позивач розмістив у банку відповідача грошові кошти в доларах США у розмірі 40000,00 дол. США, однак листом №1183-7-21 від 08.05.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача повідомила відповідача про розірвання зокрема договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.09.2009, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач повинен був повернути йому суму депозиту у строк до 11.05.2015. Разом з тим, оскільки депозит було повернуто позивачу 04.09.2015 у сумі 16043,75 дол. США та 16.11.2015 у сумі 23956,25 дол. США, позивач на підставі ст. 1048, 1214 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача проценти за користування відповідачем грошовими коштами (безпідставного збереження грошей після закінчення дії договору у зв'язку з його розірванням) у розмірі облікової ставки, що становить 242510,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2739/17 та справу призначено до розгляду на 10.03.2017.

06.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю представника взяти участь у судовому засіданні.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.03.2017 оголошено перерву до 18.04.2017.

30.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову з підстав необґрунтованості визначення позивачем дати, з якої він вважає договір про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ розірваним; суму коштів у розмірі 16043,75 дол. США позивачу було повернуто 11.08.2015, а не 04.09.2015, решту суми у розмірі 23956,25 дол. США було повернуто позивачу 15.11.2016; позивач, зазначаючи про безпідставність збереження відповідачем грошових коштів позивача в межах вимог про стягнення процентів за користування коштами в порядку ст. 1214 Цивільного кодексу України, одночасно заявляє про наявність обов'язку відповідача щодо оплати процентів за сумою позики, що виникли на підставі договору, тобто доводи позивача протирічать одні одним.

У судове засідання 18.04.2017 з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, а також подали клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, яке судом задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 розгляд справи відкладено до 19.05.2017.

04.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення, відповідно до яких відповідач зазначає, що для фізичних та юридичних осіб на сьогодні відсутній такий вклад, як вклад на вимогу, при цьому, відповідач зазначає, що розмір процентної ставки за користування банком сумою депозиту за спірним договором становив 1%.

У судове засідання 19.05.2017 з'явились представники позивача та відповідача Представник позивача підтримав позов в повному обсязі та подав розрахунок вимог, представник відповідача заперечив проти позову.

У судовому засіданні 19.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

24.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк", правонаступником якого відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (надалі - відповідач) та Відкритим акціонерним товариством "Європейський газовий банк", правонаступником прав якого якого відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк", затвердженого протоколом №2 від 23.04.2014, та даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" (надалі - позивач), укладено Договір доручення № 01/V/ЄГБ (надалі - Договір доручення), копія якого подана позивачем 10.03.2017.

За умовами Договору доручення відповідач, який є Принципіальним Учасником міжнародної платіжної системи Visa International, США (далі - Visa) прийняв на себе зобов'язання виконувати від імені та за рахунок позивача всі необхідні дії по наданню позивачу послуг, спрямованих на вступ до Visa і подальшу участь Позивача у Visa в якості асоційованого учасника, виконувати від імені і за рахунок позивача розрахунки в іноземній валюті з Visa по операціям емісії та еквайрінгу позивача, а також здійснювати всі інші розрахунки, пов'язані з виконанням всіх інших зобов'язань позивача як асоційованого учасника Visa.

Відповідно до п. 9.1. Договору доручення, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту припинення його дії у встановлених даним договором порядку та підставах.

Дію даного договору може бути припинено шляхом повідомлення іншої сторони в письмовій формі не пізніше ніж за 45 днів до бажаної дати припинення дії договору (п. 9.2. Договору доручення).

Судом встановлено, що 24.02.2009 між сторонами укладено Договір про встановлення кореспондентських відносин № 03/V/ЄГБ (надалі - Договір про встановлення кореспондентських відносин), у відповідності з яким відповідач відкриває позивачу кореспондентські рахунки та надає комплекс послуг з розрахункового обслуговування за операціями з використанням банківських платіжних карток Visa (копія договору подана позивачем 10.03.2017).

Відповідно до п. 8.1. Договору про встановлення кореспондентських відносин, цей договір набирає сили з дати підписання обома сторонами і діє протягом терміну дії Договору доручення.

Судом встановлено, що 24.02.2009 між сторонами укладено Договір про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ (надалі - Договір про міжбанківський депозит), у відповідності з яким позивач розміщує в установі відповідача грошові кошти в доларах США (надалі - Депозит) у розмірі, що розраховується відповідачем відповідно до п. 3.3.5. та п. 4.1.4. Договору доручення і є гарантійним покриттям позивача при його розрахунках з Visa через установу відповідача (копія договору долучена до позову).

Для розміщення суми Депозиту відповідачем було відкрито позивачу рахунок № 19.

Відповідно до п. п. 1.4., 1.7., 4.1. Договору про міжбанківський депозит, відповідач приймає Депозит на термін виконання сторонами зобов'язань, що передбачені Договором доручення та Договором про встановлення кореспондентських відносин. Сума Депозиту повертається позивачу протягом двох банківських днів після закінчення терміну залучення депозиту. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до закінчення терміну залучення суми Депозиту, встановленого п. 1.4. цього Договору.

Додатковим договором № 20 від 19.02.2014 р. до Договору про міжбанківський депозит сторони погодили, що процентна ставка за користування банком сумою депозиту вкладника складає 1% річних. Проценти за користування сумою депозиту нараховуються не пізніше останнього банківського дня місяця та сплачуються банком вкладнику в валюті суми депозиту щомісячно в останній банківський день місяця за фактичну кількість календарних днів користування сумою депозиту. За перший та останній день користування сумою депозиту проценти не нараховуються. При розрахунку процентів за сумою депозиту використовується розрахункова база факт/360 днів.

Додатковим договором № 21 від 12.06.2014 р. до Договору про міжбанківський депозит сторони погодили, що сума Депозиту складає 40000,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 21.07.2015 р. (1 долар США = 22,0321 грн.), складає 881 284,00 гривень.

Дослідивши зміст укладеного договору про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ від 24 вересня 2009 року, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

Як встановлено приписами ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (стаття 1059 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України (стаття 1061 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Судом встановлено, що 17.11.2014 постановою Правління Національного банку України № 725 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк", у Публічному акціонерному товаристві "Європейський газовий банк" відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

Судом встановлено, що 18.11.2014 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 121 "Про початок процедури ліквідації AT "ЄВРОГАЗБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" (позивач).

Судом встановлено, що 18.12.2014 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 150 "Про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію AT "ЄВРОГАЗБАНК", призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку - Оберемка Р.А.

Судом встановлено, що листом від 08.05.2015 за вих. № 1183-7-21 Уповноважена особа Фонду повідомила відповідача про розірвання договору доручення №01/V/ЄГБ від 24.02.2009 з усіма додатковими угодами, Договору про встановлення кореспондентських відносин № 03/V/ЄГБ від 24.02.2009 з усіма додатковими угодами, Договору про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ від 24.02.2009 з усіма додатковими угодами. У вказаному листі уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT "ЄВРОГАЗБАНК" в також вимагалось від відповідача повернути суму Депозиту у відповідності до п. 1.7. Договору про міжбанківський депозит у зв'язку із закінченням терміну залучення Депозиту (копія листа долучена до позову та подана 10.03.2017).

Судом встановлено, що лист Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" від 08.05.2015 за вих. № 1183-7-21 було направлено відповідачу 08.05.2015 та одержано останнім 12.05.2015, що підтверджується долученими до позову копіями повідомлення про вручення №967, опису вкладення у цінний лист та фіскального чека №0406.

Судом встановлено, що у липні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про стягнення 40 000,00 дол. США, що еквівалентно 881284,00 грн. - суми депозиту за договором про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ від 24.09.2009.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі №910/19182/15, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2016, позов Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" задоволено частково; припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 16043,75 доларів США; стягнуто з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на користь Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" 23956 доларів США 25 центів, що за курсом Національного Банку України складає 527806 грн. 49 коп.

Судом у справі №910/19182/15 встановлено, що відповідно до виписки по особовому рахунку відповідач 04.09.2015 сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 16043,75 доларів США. Оскільки грошові кошти у розмірі 16043,75 доларів США сплачені відповідачем 04.09.2015, тобто, після звернення позивача до суду з даним позовом (27.07.2015), провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що 16.11.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі №910/19182/15, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2016, відповідачем було перераховано на рахунок позивача суму коштів у розмірі 23956,25 дол. США, що підтверджується банківською випискою по рахунку, поданою позивачем 10.03.2017 (призначення платежу - повернення гарантованого депозиту по договору № 02/V/ЄГБ на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/19182/15).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.09.2009 між сторонами було укладено договір про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ, за яким позивач розмістив у банку відповідача грошові кошти в доларах США у розмірі 40000,00 дол. США, однак листом №1183-7-21 від 08.05.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача повідомила відповідача про розірвання зокрема договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.09.2009, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач повинен був повернути йому суму депозиту у строк до 11.05.2015. Разом з тим, оскільки депозит було повернуто позивачу 04.09.2015 у сумі 16043,75 дол. США та 16.11.2015 у сумі 23956,25 дол. США, позивач на підставі ст. 1048, 1214 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача проценти за користування відповідачем грошовими коштами (безпідставного збереження грошей після закінчення дії договору у зв'язку з його розірванням) у розмірі облікової ставки, що становить 242510,50 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 24.02.2009 між сторонами укладено Договір про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ (надалі - Договір про міжбанківський депозит), у відповідності з яким позивач розміщує в установі відповідача грошові кошти в доларах США (надалі - Депозит) у розмірі, що розраховується відповідачем відповідно до п. 3.3.5. та п. 4.1.4. Договору доручення і є гарантійним покриттям позивача при його розрахунках з Visa через установу відповідача.

Як встановлено судом, для розміщення суми Депозиту відповідачем було відкрито позивачу рахунок № 19.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.4. договору про міжбанківський депозит, відповідач приймає депозит на термін виконання сторонами зобов'язань, що передбачені Договором доручення та Договором про встановлення кореспондентських відносин.

Як встановлено судом, Відповідно до п. 8.1. Договору про встановлення кореспондентських відносин, цей договір набирає сили з дати підписання обома сторонами і діє протягом терміну дії Договору доручення.

При цьому, як встановлено судом, відповідно до п. 9.1. Договору доручення, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту припинення його дії у встановлених даним договором порядку та підставах.

Дію даного договору може бути припинено шляхом повідомлення іншої сторони в письмовій формі не пізніше ніж за 45 днів до бажаної дати припинення дії договору (п. 9.2. Договору доручення).

Як встановлено судом, 17.11.2014 постановою Правління Національного банку України № 725 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк", у Публічному акціонерному товаристві "Європейський газовий банк" відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

Як встановлено судом, 18.11.2014 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 121 "Про початок процедури ліквідації AT "ЄВРОГАЗБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" (позивач).

Як встановлено судом, листом від 08.05.2015 за вих. № 1183-7-21 Уповноважена особа Фонду повідомила відповідача про розірвання договору доручення №01/V/ЄГБ від 24.02.2009 з усіма додатковими угодами, Договору про встановлення кореспондентських відносин № 03/V/ЄГБ від 24.02.2009 з усіма додатковими угодами, Договору про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ від 24.02.2009 з усіма додатковими угодами. У вказаному листі уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT "ЄВРОГАЗБАНК" в також вимагалось від відповідача повернути суму Депозиту у відповідності до п. 1.7. Договору про міжбанківський депозит у зв'язку із закінченням терміну залучення Депозиту (копія листа долучена до позову та подана 10.03.2017).

Як встановлено судом, лист Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" від 08.05.2015 за вих. № 1183-7-21 було направлено відповідачу 08.05.2015 та одержано останнім 12.05.2015, що підтверджується долученими до позову копіями повідомлення про вручення №967, опису вкладення у цінний лист та фіскального чека №0406.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Беручи до уваги наведене, а також п. 9.2. договору доручення №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, яким передбачено право сторони на одностороннє припинення дії договору, суд дійшов висновку, що, направивши лист від 08.05.2015 №1183-7-21, позивач правомірно скористався передбаченим договором та чинним законодавством правом на односторонню відмову від договору доручення №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, що відповідно є підставою для припинення правовідносин, які виникли на підставі зазначеного договору.

При цьому, у листі від 08.05.2015 за вих. № 1183-7-21 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не було повідомлено про бажану дату припинення дії договору доручення №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, а тому, враховуючи, що за змістом п. 9.2 цього договору дію останнього може бути припинено шляхом повідомлення іншої сторони в письмовій формі не пізніше ніж за 45 днів до бажаної дати припинення дії договору, суд дійшов висновку, що дату, з якої договір доручення №02/V/ЄГБ від 24.02.2009 є розірваним, слід визначати від дати отримання вказаного листа відповідачем (12.05.2015), з урахуванням 45 днів. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що договір доручення №02/V/ЄГБ є розірваним з 27.06.2015.

Оскільки за змістом п. 8.2. договору про встановлення кореспондентських відносин №03/V/ЄГБ від 24.02.2009, останній діє протягом терміну договору доручення, суд дійшов висновку, що строк дії договору про встановлення кореспондентських відносин №03/V/ЄГБ від 24.02.2009 закінчився 26.06.2015 у зв'язку з розірванням договору доручення №02/V/ЄГБ.

У справі №910/19182/15 суди дійшли висновку про розірвання договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009 та наявність підстав для повернення суми банківського вкладу, однак дату, з якої такий договір слід вважати розірваним, не зазначено.

Суд зазначає, що з огляду на те, що в силу п. 1.4. договору про міжбанківський депозит сума депозиту була прийнята відповідачем на термін виконання сторонами зобов'язань, що передбачені договором доручення №01/V/ЄГБ від 24.02.2009, який є розірваним, та договором про встановлення кореспондентських відносин №03/V/ЄГБ від 24.02.2009, строк дії якого закінчився у зв'язку з розірванням договору доручення, суд дійшов висновку, що строк розміщення банківського вкладу сплинув, у зв'язку з чим у відповідача настав обов'язок з повернення суми депозиту позивачу відповідно до умов п. 1.7., 1.4., та розділу 2.4. договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009.

За змістом п. 1.7. договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, сума депозиту повертається банком вкладнику протягом двох банківських днів після закінчення терміну залучення депозиту.

З огляду на те, що термін залучення депозиту за договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009 сплинув 26.06.2015 (у зв'язку з розірванням договору доручення №02/V/ЄГБ), суд дійшов висновку, що сума депозиту у розмірі 40000,00 дол. США повинна була бути повернута у строк по 30.06.2015 (включно), враховуючи п. 1.7. договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009.

Разом з тим, як встановлено судом, у зв'язку з неповерненням суми депозиту, у липні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про стягнення 40000,00 дол. США, що еквівалентно 881 284,00 грн. - суми депозиту за договором про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ від 24.09.2009.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі №910/19182/15, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2016, позов Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" задоволено частково; припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 16 043,75 доларів США; стягнуто з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на користь Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" 23956 доларів США 25 центів, що за курсом Національного Банку України складає 527806 грн. 49 коп.

Судом у справі №910/19182/15 встановлено, що відповідно до виписки по особовому рахунку відповідач 04.09.2015 сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 16043,75 доларів США. Оскільки грошові кошти у розмірі 16043,75 доларів США сплачені відповідачем 04.09.2015, тобто, після звернення позивача до суду з даним позовом (27.07.2015), провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено судом, 16.11.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі №910/19182/15, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2016, відповідачем було перераховано на рахунок позивача суму коштів у розмірі 23956,25 дол. США, що підтверджується банківською випискою по рахунку, поданою позивачем 10.03.2017 (призначення платежу - повернення гарантованого депозиту по договору № 02/V/ЄГБ на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/19182/15).

За наведених обставин, частина суми депозиту у розмірі 16043,75 доларів США була повернута відповідачем позивачу 04.09.2015, решта депозиту у розмірі 23956,25 дол. США була повернута відповідачем 16.11.2016.

При цьому, щодо доводів відповідача, що повернення суми депозиту у розмірі 16043,75 доларів США відбулось не 04.09.2016, а 11.08.2016, суд зазначає, що відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Так, обставини щодо повернення вказаної суми депозиту саме 04.09.2016, відповідно до банківської виписки, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва у справі №910/19182/15, яке набрало законної сили, а отже дані обставини не потребують доказування при розгляді даної справи в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Як вбачається з умов договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, сума депозиту повертається банком протягом 2 банківських днів після закінчення терміну його залучення (п. 1.7 договору), який визначений п. 1.4, а саме протягом терміну виконання сторонами зобов'язань, що передбачені договором доручення №01/V/ЄГБ від 24.02.2009 та договором про встановлення кореспондентських відносин №03/V/ЄГБ від 24.02.2009.

Таким чином, сторони не визначили конкретного строку залучення депозиту у розумінні ст. 251-252 Цивільного кодексу України, водночас депозит у даному не є за своєю правовою природою вкладом на вимогу, однак сторони визначили інші умови залучення (повернення) депозиту - протягом строку дії зобов'язань, які виникають з договору доручення №01/V/ЄГБ від 24.02.2009 та договору про встановлення кореспондентських відносин №03/V/ЄГБ від 24.02.2009, що узгоджується з нормами, викладеними в ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що за своєю правовою природою договір про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009 є як депозитним договором, так і договором забезпечення виконання зобов'язань за договором доручення №01/V/ЄГБ від 24.02.2009 та договором про встановлення кореспондентських відносин №03/V/ЄГБ від 24.02.2009, що вбачається з умов, викладених у п. 1.1, 2.4 депозитного договору.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно з Додатковим договором № 20 від 19.02.2014 р. до договору про міжбанківський депозит (п. 6) сторони погодили, що проценти за користування сумою депозиту сплачуються банком вкладнику в валюті суми депозиту щомісячно в останній банківський день місяця за фактичну кількість календарних днів користування сумою депозиту.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня фактичного його повернення вкладникові.

Відтак, у випадку прострочення банком виплати банківського вкладу вкладникові, з банку підлягають стягненню проценти на банківські вклади за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику на підставі частини п'ятої статті 1061 Цивільного кодексу України.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.09.2015 у справі №6-544цс16.

Відтак, з огляду на прострочення відповідачем у даній справі повернення позивачу банківського вкладу за договором про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ від 24.09.2009, з банку підлягають стягненню проценти на банківський вклад до дня фактичного повернення коштів вкладнику на підставі частини п'ятої статті 1061 Цивільного кодексу України.

Таким чином, обов'язок зі сплати процентів за користування депозитом виконується незалежно від періоду користування грошовими коштами (в межах строку передбаченого договором, або у період після настання строку повернення депозиту), але на умовах, визначених договором банківського вкладу, в тому числі, у розмірі та строки, визначені таким договором, тобто відповідно до ст. 1061 Цивільного кодексу України та до п. 6 Додаткового договору № 20 від 19.02.2014 р. до договору про міжбанківський депозит - за фактичну кількість днів користування банком грошовими коштами вкладника.

При цьому, суду відома також правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 10.06.2015 у справі №6-36цс15 та 02.03.2015 у справі №6-2861цс15, що ґрунтується на наступному.

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Відтак, помилковим є висновок про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, у разі, якщо договором не визначено розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії. Суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України і не з'ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Так, відповідно до поданих відповідачем 04.05.2017 пояснень останній зазначає, що у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк "Укргазбанк" для фізичних та юридичних осіб відсутній такий вклад, як вклад на вимогу, при цьому, відповідач зазначає, що розмір процентної ставки за користування банком сумою депозиту за спірним договором становив 1%.

За наведених обставин, оскільки правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 21.09.2015 у справі №6-544цс16, є більш пізньою позицією ніж ті, що викладені у постановах від 10.06.2015 у справі №6-36цс15 та 02.03.2015 у справі №6-2861цс15, суд у даній справі застосовує правову позицію, викладену у постанові від 21.09.2015 у справі №6-544цс16. При цьому, судом враховано умови, викладені у п. 6 Додаткового договору № 20 від 19.02.2014 р. до договору про міжбанківський депозит, щодо обов'язку банку сплачувати проценти за користування сумою депозиту вкладнику за фактичну кількість календарних днів користування сумою депозиту та встановлено обставини щодо відсутності у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк "Укргазбанк" для фізичних та юридичних осіб вкладу на вимогу, що унеможливлює визначення розміру процентів за таким вкладом.

В той же час, позивач, заявляючи вимоги про стягнення процентів за прострочення повернення банківського вкладу, розраховує розмір процентів на підставі ст. 1048 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, норми даної статті регулюють відносини позики, тоді-як з огляду на встановлені обставини, між сторонами виникли відносини, що випливають з договору про міжбанківський депозит № 02/V/ЄГБ від 24.09.2009, що за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

Як встановлено, судом, Додатковим договором № 20 від 19.02.2014 р. до договору про міжбанківський депозит сторони погодили, що процентна ставка за користування банком сумою депозиту вкладника складає 1% річних. Проценти за користування сумою депозиту нараховуються не пізніше останнього банківського дня місяця та сплачуються банком вкладнику в валюті суми депозиту щомісячно в останній банківський день місяця за фактичну кількість календарних днів користування сумою депозиту. За перший та останній день користування сумою депозиту проценти не нараховуються. При розрахунку процентів за сумою депозиту використовується розрахункова база факт/360 днів.

Як встановлено судом, обов'язок зі сплати процентів за користування депозитом виконується незалежно від періоду користування грошовими коштами (в межах строку передбаченого договором, або у період після настання строку повернення депозиту), але на умовах, визначених договором банківського вкладу, в тому числі, у розмірі та строки, визначені таким договором, тобто відповідно до ст. 1061 Цивільного кодексу України та до п. 6 Додаткового договору № 20 від 19.02.2014 р. до договору про міжбанківський депозит - за фактичну кількість днів користування банком грошовими коштами вкладника.

За наведених обставин, проценти на банківський вклад, повернення якого було прострочено відповідачем, слід нараховувати у розмірі 1% річних, у порядку: розрахункова база факт/360 днів.

При цьому, позивачем заявлено до стягнення суму процентів за період з 11.05.2015 по 03.09.2015 (відносно суми депозиту 40000,00 дол. США) та з 04.09.2015 по 15.11.2016 (відносно суми депозиту 23956,25 дол. США) за прострочений період повернення банком суми депозиту, який позивач вважає періодом безпідставного збереження відповідачем грошових коштів позивача.

В той же час, з огляду на встановлені обставини, що термін залучення депозиту за договором про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009 сплинув 26.06.2015 (у зв'язку з розірванням договору доручення №02/V/ЄГБ), сума депозиту у розмірі 40000,00 дол. США повинна була бути повернута у строк по 30.06.2015 (включно), відтак, моментом початку нарахування процентів на банківський вклад саме за прострочений період є 01.07.2015.

В той же час, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, підставами позову є безпосередні обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, тобто суть порушених прав, а саме несплата відповідачем процентів за користування грошовими коштами позивача, переданими як депозит за договором про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, протягом періоду з 11.05.2015 по 15.11.2016. Водночас предмет позову - вимога до суду, яка полягає у застосуванні обраного позивачем способу захисту порушених (оспорюваних, невизнаних) прав чи охоронюваних законом інтересів, тобто у даному разі предметом позову є стягнення грошових коштів - процентів за користування грошовими коштами позивача, переданими як депозит за договором про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, протягом періоду з 11.05.2015 по 15.11.2016.

Відтак, оскільки обставини щодо неправильної правової кваліфікації позивачем правовідносин сторін не впливають на предмет та підстави позову, якими обґрунтовано суть порушеного права, та відповідно не визначають зміст порушення (власне, зміст порушення визначає факт несплати процентів банком за користування депозитом за заявлений період), суд дійшов висновку, що фактично позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів за користування відповідачем грошовими коштами за загальний період, що охоплює як строк, протягом якого був чинним договір банківського вкладу, так і період після настання строку для повернення банківського вкладу.

При цьому, щодо правової природи вимог про стягнення процентів за прострочений період, суд зазначає, що грошові кошти, передані позивачем за спірним договором банківського вкладу, після 26.06.2015 зберігались відповідачем безпідставно, оскільки строк залучення депозиту сплинув.

Так, за змістом ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з приписами ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд зазначає, що норми розділу 83 Цивільного кодексу України (Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) є загальними нормами, що регулюють зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, що можуть слугувати засобом регулювання правовідносин за відсутності спеціальних норм. Водночас, як встановлено судом, спеціальними нормами ст. 1061 Цивільного кодексу України передбачено правило, за яким проценти на суму вкладу підлягають сплаті у розмірі погодженому в договорі (або у розмірі облікової ставки Національного банку України, якщо договором не встановлений розмір процентів) за фактичну кількість днів користування банком грошовими коштами вкладника, тобто навіть після спливу строку повернення депозиту, у зв'язку з чим до спірних правовідносин сторін судом застосовують саме наведені спеціальні норми закону.

При цьому, посилання позивача у позові на інші норми закону, аніж ті, що застосовуються судом, не можуть свідчити про вихід суду за межі предмету чи підстав позову, оскільки відповідно до п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог; у зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

З огляду на наведені обставини, здійснивши перерахунок процентів по банківському вкладу, розміщеному за договором про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009, за період з 11.05.2015 по 03.09.2015 (відносно суми депозиту 40000,00 дол. США) та з 04.09.2015 по 15.11.2016 (відносно суми депозиту 23956,25 дол. США) із розміром процентів - 1% річних (розрахункова база факт/360 днів), суд зазначає, що сума процентів на банківський вклад, які повинні бути сплачені банком складає 421,02 дол. США.

В той же час, суд зазначає, що позивачем заявлено до стягнення грошові кошти (проценти) у національній валюті - гривні у розмірі 242510,50 грн.

За змістом ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено судом, Додатковим договором № 20 від 19.02.2014 р. до договору про міжбанківський депозит сторони погодили, що проценти за користування сумою депозиту сплачуються банком вкладнику в валюті суми депозиту, тобто у доларах США.

Норми ст. 526 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Так, оскільки умовами договору про міжбанківський депозит №02/V/ЄГБ від 24.02.2009 встановлено обов'язок банку (відповідача) зі сплати процентів саме у доларах США, підстави для зобов'язання банку виконати такий обов'язок в іншій валюті відсутні. Водночас, суд, встановивши факт порушення прав позивача відповідачем, не може відмовити у задоволенні позову лише у зв'язку з обставинами неправильного визначення позивачем валюти, в якій має виконуватись зобов'язання.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму процентів у валюті зобов'язання, тобто у доларах США. При цьому, стягнення суми процентів у валюті зобов'язання - доларах США, тоді-як позивач просить суд стягнути суму процентів у гривнях, не є виходом за межі позовних вимог чи зміною предмету позову, оскільки валюта, у якій заявлено вимоги, не є безпосереднім елементом предмету позову, так як фактично предметом позову у справі є стягнення грошових коштів - процентів за користування вкладом, однак враховуючи, що умовами договору встановлено валюту виконання зобов'язання - долари США, підстав для зобов'язання відповідача виконати це зобов'язання в іншій валюті немає.

Крім того, суд зазначає, що визначення у рішенні суду виконання грошового зобов'язання у гривні (при встановленні еквівалента доларів США на момент винесення рішення суду) створює невизначеність у правовідносинах сторін щодо отримання належного виконання зобов'язання, так як курс іноземної валюти (доларів США) може змінюватись, та відповідно станом на дату винесення рішення та станом на дату фактичного його виконання бути різним (як більш, так і меншим).

В той же час, пунктом 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» 26.12.2011 № 18, встановлено, що ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами.

Відтак, суд доходить висновку, що визначення еквіваленту суми в гривнях відносно іноземної валюти здійснюється, власне, з метою визначення суми судового збору, що підлягає сплаті за розгляд вимог про стягнення грошових коштів в іноземній валюті. При цьому, визначення судом еквівалента суми боргу у гривнях станом на дату прийняття рішення здійснюється судом, в тому числі, з метою визначення відповідності суми боргу межам заявлених позовних вимог.

Станом на 14.02.2017 (дату подання позову, відповідно до відбитку поштового штампу) офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним Банком України, становив 27, 1651; станом на 19.05.2017 (дату прийняття рішення) офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним Банком України, становить 26, 934. Відтак, сума процентів на банківський вклад, що складає 421,02 дол. США., є такою, що станом на 14.02.2017 (дату подання позову) складає 11437,05 грн.; станом на 19.05.2017 (дата прийняття рішення) - еквівалентна 11112,15 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" про стягнення 242510 грн. 50 коп. процентів підлягають частковому задоволенню, у сумі 421,02 дол. США., що станом на 14.02.2017 (дату подання позову) еквівалентна 11473,05 грн.; станом на 19.05.2017 (дата прийняття рішення) - еквівалентна 11112,15 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача (у розмірі відповідно задоволених позовних вимог в еквіваленті на дату подання позову) покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код: 23697280) на користь Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" (04073, м. Київ, просп. Московський, 16; ідентифікаційний код: 34693790) 421 (чотириста двадцять один) долар США 02 центи та судовий збір у розмірі 172 (сто сімдесят дві) грн. 10 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 29.05.2017

Суддя І.М. Отрош