ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Справа № 917/1835/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю № Ц/3-04/318-16 від 09 грудня 2016 року,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 49юр-1 від 03 січня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №844 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року у справі №917/1835/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", м.Кременчук, Полтавська область

про стягнення 337721,71 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року у справі №917/1835/16 (суддя Погрібна С.В.) позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню у розмірі 337721,71грн. за прострочення виконання зобовязань за Договором №7616/010 066/с/68/2016-ЦЮ від 08.07.2016р. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5065,82грн.

Відповідач з рішенням господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року у справі №917/1835/16 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "Українська залізниця" в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно та неправомірно застосовано положення ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», оскільки зобовязання відповідача за договором від 08.07.2016р. № 7616/010066/с/68/2016-ЦЮ не є грошовими зобовязаннями.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 3825 від 06.04.2017р.) позивач, заперечуючи проти доводів апелянта, вважає рішення господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року у справі №917/1835/16 законним та обґрунтованим, у звязку з чим просить апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що відповідно до положень Господарського кодексу України неустойка, штраф та пеня є різновидами штрафних санкцій. Також вказує на те, що штраф та пеня є різновидом неустойки та не вичерпують всього змісту поняття «неустойки», а тому коли обовязок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові не підпадає під визначення штрафу чи пені необхідно керуватись визначенням неустойки, що передбачено у ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України.

Вважає, що не є підставою для відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобовязання, якщо така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться у ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України.

04 квітня 2017 року до суду апеляційної інстанції від Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (вх. № 3647 від 04.04.2017р.), у звязку із участю його повноважного представника в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2017 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд справи на 16 травня 2017 року.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 15 травня 2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Лакізи В.В., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року у справі №917/1835/16 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "Українська залізниця".

Представник позивача, заперечуючи проти доводів апелянта, просив апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій, керуючись приписами ст. ст. 11, 525, 526, 549, 552, 629, 663, 712 Цивільного кодексу України та умовами договору від 08.07.2016р. № 7616/010066/с/68/2016-ЦЮ, посилаючись наненалежне виконання відповідачем зобовязаньв частині своєчасної поставки товару, просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 337721,71 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вх. № 15089 від 06.12.2016р.).

Як убачається із матеріалів справи, 08 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" (постачальник) укладений договір №7616/010066/с/68/2016-ЦЮ (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупцю вагони пасажирські купейні спальні моделі 61-779 у кількості 6 шт., вагон пасажирський купейний спальний моделі 61-779ЄГ у кількості 1шт., вагон пасажирський купейний спальний локомотивної тяги моделі 61-788Б у кількості 1шт. (далі - товар), відповідно до специфікації (додаток №1), а покупець прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору вартість товару визначається згідно з розширеної специфікації (додаток № 2) постачальника і складає 140 999 940,00грн. в т.ч. ПДВ 20% - 23 499 990,00грн. (п.п.3.1. Договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору оплата за поставлений товар здійснюється наступним чином: попередня оплата в розмірі 30% від суми договору, протягом 15 банківських днів з дня укладання договору; послідуюча оплата, проводиться протягом 30 календарних днів з моменту підписання акта приймання-передачі на кожну партію товару та з дати реєстрації податкової накладної.

Відповідно до пункту 5.1 договору строк та місце поставки товару згідно з графіком поставки (додаток №4) на умовах FCA перевезення сплачено до пункту призначення, згідно рознарядки покупця у відповідності до правил тлумачення торгівельних термінів (ІНКОТЕРМС - 2010).

Згідно пункту 6.5 договору приймання товару представниками покупця проводиться на території заводу-виробника. Підтвердженням приймання товару за якістю та комплектністю є акт технічного приймання товару, підписаний уповноваженими представниками постачальника і покупця, що є підставою для здійснення відправки товару.

Відповідно до п. 7.3.1 договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони договору несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором (пункт 10.1 договору).

Згідно з пунктом 10.2. договору за прострочення поставки товару постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року, в частині виконання обовязків сторін щодо оплати та поставки товару, у частині виконання гарантійних зобовязань до повного їх виконання, згідно з умовами розділу 8 цього договору (пункт 13.1 договору).

Невідємними частинами цього договору є наступні документи: додаток № 1 специфікація; додаток №2 розширена специфікація; додаток №3 технічна специфікація; додаток №4 - графік поставки; додаток №5 акт передачі-приймання товару (зразок) (розділ 15 договору).

Відповідно до умов зазначеного договору та додатку № 4 до договору, до 31.10.2016р. постачальник був зобов'язаний передати до регіональної філії "Південно-Західна залізниця" партію вагонів, а саме: вагон пасажирський купейний спальний моделі 61-779ЭГ (15 000 000,00 грн.) та вагон пасажирський купейний спальний локомотивної тяги моделі 61-788Б (17 700 000,00 грн.).

При прийнятті оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, керуючись приписами ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст. 232, 265 Господарського кодексу України, посилаючись на порушення відповідачем договору №7616/010066/с/68/2016-ЦЮ від 08.07.2016р. в частині поставки товару у визначений договором строк, дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою договір № 7616/010066/с/68/2016-ЦЮ від 08.07.2016р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" (постачальник), є договором поставки, особливості укладення та виконання якого повинні відповідати положенням глави 54 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з нормою ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, за загальним правилом оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення.

Відповідно до договору та додатку № 4 постачальник зобов'язаний передати до регіональної філії "Південно-Західна залізниця" партію вагонів, а саме: вагон пасажирський купейний спальний моделі 61-779ЭГ (15 000 000,00 грн.) та вагон пасажирський купейний спальний локомотивної тяги моделі 61-788Б (17 700 000,00 грн.) до 31 жовтня 2016 року.

Виходячи з пункту 4.1 договору, оплата за поставлений товар здійснюється наступним чином: попередня оплата в розмірі 30% від суми договору, протягом 15 банківських днів з дня укладання договору.

Відповідно до п. 7.3.1 договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

За приписами статей 526 ЦК України та 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору поставки позивачем здійснено попередню оплату в розмірі 42 299 988 грн. з ПДВ (30% від суми Договору), що підтверджується платіжним дорученням №495 від 20.07.2016р. (а.с.48).

Листом від 27.10.2016р. (вх. № Ц-13851/0/16-16 від 31.10.2016р.) відповідач звернувся до позивача з проханням розглянути можливість перенесення термінів поставки двох вагонів мод. 61-779ЭГ та мод. 61-788Б до 15.11.2016р. з укладанням відповідної додаткової угоди графіку поставки (а.с. 44-47).

Проте, матеріали справи не містять доказів прийняття цієї пропозиції позивачем та погодження сторонами продовження строків поставки товару.

Оскільки факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобовязання щодо поставки товару підтверджується матеріалами справи не заперечується відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем строків поставки товару.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки.

У пункті 10.1 договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором, сторони Договору несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором (пункт 10.1 договору).

Відповідно до пункту 10.2 договору за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Статтею 199 Господарського кодексу України унормовано, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Заходи відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом, а тому в даному випадку слід керуватися нормами господарського права та частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України, що передбачають можливість застосування такого виду як пеня за прострочку виконання не грошового договірного зобов'язання в розмірі, обумовленому сторонами в договорі згідно норм статті 627 Цивільного кодексу України, яка передбачає свободу договору.

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені можливо, оскільки суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання.

Виходячи з того, що у разі порушення терміну поставки продукції умовами договору передбачено застосування пені у розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення поставки продукції, спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до статті 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема пеня, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов'язань, колегія суддів, перевіривши арифметичний розрахунок пені за допомогою програми «Калькулятор Ліга», зазначає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі у розмірі 337 721,71 грн. за період з 01.11.2016р. по 28.11.2016р. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Висновок місцевого господарського суду про задоволення позову і визначення розміру неустойки, що підлягала стягненню з відповідача за прострочення поставки товару у строки, встановлені договором, правомірно ґрунтуються на приписах статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України та відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року у справі № 3-35гс13.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року у справі №917/1835/16 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року у справі №917/1835/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.