УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17 травня 2017 року Справа № 913/406/17

Провадження №4/913/406/17

Суддя господарського суду Луганської області Старкова Г.М., розглянувши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання частково недійсними наказів АТ Укрінбанк.

Без виклику представників сторін.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія, за якою просить суд:

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 27.07.2009 № 57-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання;

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 21.08.2009 № 69-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання;

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 18.09.2009 № 89-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання;

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 28.10.2009 № 120-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання;

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 27.11.2009 № 135-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання;

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 21.12.2009 № 147-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання;

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 21.01.2010 № 7-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання;

- визнати недійсним наказ АТ Укрінбанк від 24.02.2010 № 16-п, в частині встановлення персональної надбавки Голові правління АТ Укрінбанк ОСОБА_2 з моменту його підписання.

Разом з тим, до позовної заяву позивачем подано заяву № б/н від 04.05.2017 про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач, зокрема, зазначає, що він є пенсіонером та не має фінансової можливості сплатити суму судового збору за подання позовної заяви у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що їх подано з порушенням ст. 57 ГПК України, а саме пунктом 3 частини 1 вказаної статті передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Дотримання вимог, викладених у статтях 54-58 ГПК України, є обовязком позивача, позов повинно бути подано в установленому законом порядку.

Так, згідно із статтею 2 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI платник судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземці) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалено судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI (зі змінами від 06.12.2016 № 1774-VIII), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI розмір судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абзацу статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік від 23.03.2017 № 1979-VIII у 2017 році встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 грн. 00 коп.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області із позовною заявою, яка містить вісім вимог немайнового характеру.

У пункті 2.11 статті 2 постанови Пленуми Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21.02.2013 № 7 вказано, якщо в позовній заяві обєднано дві або більше вимог немайнового характеру, повязаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Тобто, позивачем за звернення до суду з позовною заявою, яка містить вісім вимог немайнового характеру повинно бути сплачено розмір судового збору в сумі 12800 грн. 00 коп. (1600 грн. 00 коп. ( 1 розмір прожиткового мінімуму) * 8 (вісім вимог немайнового характеру заявлених позивачем) = 12800 грн. 00 коп. (сума судового збору).

У частині 2 статті 3 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI викладено вичерпний перелік заяв, відповідно до якого за них судовий збір не справляється.

Також, стаття 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI визначений вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору.

В матеріалах позовної заяви, яка надійшла до господарського суду Луганської області 17.05.2017, згідно штемпеля вхідний № 913/406/17, відсутні докази сплати позивачем до Державного бюджету України суми судового збору.

Тобто, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Щодо заяви позивача про відстрочення сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України Про судовий збір платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 5 вказаного Закону визначено вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору, зокрема, встановлено список осіб, які звільнені від сплати судового збору (такі як, інваліди Великої Вітчизняної війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи; інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів; позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України; органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення, тощо).

Вказані положення Закону є загальними імперативними нормами права, отже, положення статті 5 Закону України Про судовий збір містять категоричні приписи, що мають чітко обов'язковий характер та безпосередньо визначають поведінку суб'єктів суспільних відносин, не надаючи можливості обрати інший варіант поведінки.

Відтак, у випадку подання позовних заяв особами, які не зазначені в статті 5 Закону України Про судовий збір, останні зобовязані сплачувати судовий збір у встановленому законом порядку та спосіб.

У зв'язку з чим, позивач за звернення до суду із даною позовною заявою повинен був надати суду докази сплати судового збору в розмірі 12800 грн. 00 коп.

Тоді як, позивачем судовий збір не сплачено та вказано про необхідність відстрочення його сплати.

Так, згідно із частиною статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно із пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України Про судовий збір, є врахування ним майнового стану сторін.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати (п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Звільнення від сплати судового збору може бути здійснено судом у виключному порядку, який свідчить про неможливість сплати судового збору заявником та з врахуванням його майнового стану.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 9 вказаного Закону визначено, що суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов'язків, передбачених процесуальним законом.

Виключність обставин для застосування положень статті 8 Закону України Про судовий збір щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, має бути доведено відповідними доказами, які свідчать про майновий стан сторони.

Обов'язок сплати судового збору за подання позовних заяв, не є перешкодою доступу до правосуддя, а безпідставне надання пільг з реалізації даного обов'язку одному з учасників судового процесу має наслідком порушення прав інших учасників та суперечить принципу рівності сторін у господарському процесі.

Разом з цим, в розумінні статті 8 Закону України Про судовий збір, самі лише обставини, пов'язані з ускладненням господарської діяльності суб'єкта та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення такої сплати, оскільки відповідно до вказаної вище норми, особа-заявник повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан дійсно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Статтею 4-5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

З огляду на викладене та враховуючи рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд дійшов висновку про необґрунтованість зазначеного клопотання, оскільки заявником не доведено, що є достатні підстави вважати, що його майновий стан є таким, що перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом розмірі та порядку, та натомість, при відстроченні така оплата стане можливою.

Суд вважає заяву позивача щодо відстрочення сплати судового збору необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 статті 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

З урахуванням викладеного, позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про визнання частково недійсними наказів АТ Укрінбанк та додані до неї документи підлягають поверненню заявникові без розгляду, у зв'язку з порушенням пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд додатково звертає увагу позивача на те, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.05.2017 у справі № 913/389/17 позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про визнання частково недійсними наказів АТ Укрінбанк та додані до неї документи були повернуті заявникові, у зв'язку з порушенням пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом не усунені допущені порушення, які стали підставою для повернення позовної заяви з доданими до неї документами ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.05.2017 у справі № 913/389/17.

Суд зазначає, що, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до Господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись ст. ст. 22, 57, п. 4 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про визнання частково недійсними наказів АТ Укрінбанк та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Додаток (тільки позивачу): позовна заява з доданими до неї документами на "13" аркушах.

Суддя Г.М. Старкова