ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Справа № 909/480/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В. (доповідача),
суддівСибіги О.М., Швеця В.О.
за участю представників:
позивачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
відповідачаЮзефович А.О. договір від 04.05.2017
розглянувши матеріали касаційної скаргиВиконавчого комітету Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 12.12.2016
у справі№909/480/16 господарського суду міста Києва
за позовомВиконавчого комітету Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Парадіс Сервіс"
провизнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

Виконавчого комітету Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парадіс Сервіс" про зобов'язання укласти договір.

04.07.2016 позивачем було подано заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, згідно якої комітет просив визнати договір укладеним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2016 (суддя Усатенко І.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 (головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, Виконавчий комітет Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 і прийняти нове рішення про визнання укладеним договору, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 173, 174, 179 Господарського кодексу України, статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті 11, 14, 648 Цивільного кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.03.2017 у даній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Швець В.О.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.03.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Парадіс Сервіс" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін з підстав, викладених у судових рішеннях.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 19.04.2017 розгляд касаційної скарги було відкладено на 10.05.2017.

У додаткових письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідач також просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2017 у зв'язку з направленням судді Корсака В.А. для участі у співбесіді у межах конкурсу до Верховного суду, справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Швець В.О.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та присутніх у судовому засіданні 10.05.2017 представників сторін, перевіривши наявні матеріали на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 31.01.2014 відповідач отримав свідоцтво про право власності на туристично-оздоровчий комплекс: ділянка Вишні, будинок 284, село Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківської області загальною площею 2940,8 кв.м. (індексний номер 17155481). Номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3876931.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач листами від 30.01.2014 № 29/5 та 24.03.2013 № 72/8-0220 повідомив відповідача про необхідність виконання вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності та запропонував звернутись до виконавчого комітету для укладення договору про пайову участь.

Проте, судами також було встановлено, що позивач не направляв відповідачу проекту договору разом із зазначеними листами.

Відповідно до частини 4 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Статтею 40 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Частиною 2 статті 40 вказаного Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону).

Відповідно до частини 5 цієї статті Закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (частина 8 та 9 статті 40 Закону).

Згідно з положеннями частини першої статті 40 Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування, відповідно до цього Закону. На виконання вищезазначених вимог Рішенням Поляницької сільської ради Івано-Франківської області від 05.03.2013 № 130-22-2013 затверджено "Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села" (далі - Положення), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села укладається між виконавчим комітетом сільської ради в особі сільського голови, та замовником будівництва, який скріплюється печатками двох сторін (пункт 6.2 Положення).

Відповідно до пункту 6.3 Положення договір укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до введення об'єкта в експлуатацію. Після отримання проекту договору (2 примірники) замовник забезпечує їх підписання протягом 2-х робочих днів, після чого примірники повертаються виконавцю. Договір набуває чинності з дня реєстрації (пункти 6.5, 6.8 Положення).

Пунктом 7.2 Положення визначено, що кошти пайової участі сплачуються в повному обсязі до введення об'єкта в експлуатацію.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що пункт 6.3 Положення та частина 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначають граничний термін для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), є імперативними, тобто підлягають обов'язковому виконанню всіма учасниками спірних правовідносин, а не лише відповідачем, як замовником будівництва.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до частини 5 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Судами попередніх інстанцій правомірно встановлено, що 13.12.2013 зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківській області, в той час як Положення затверджено 05.03.2013.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що укладення спірного договору, в редакції, запропонованій позивачем, ініційовано після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів касаційного суду також погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про безпідставність посилань позивача на акт ревізії фінансово-господарської діяльності, оскільки зазначений акт лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, та не може не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 у справі № 909/480/16 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя М. Данилова

Судді О. Сибіга

В. Швець