ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Справа № 905/3178/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017
у справі№ 905/3178/15 Господарського суду Донецької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю " Електроналадка "
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фрейд"
про за участю від позивача: від відповідача: стягнення 539847,05 грн., Шевальє Д. В., Солодовник А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач-Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" (орендар) 17.11.2015 через поштовий зв'язок звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрейд" (орендодавець) про стягнення на 539847,05 грн. суми авансу за договором оренди від 18.09.2012 № 4-2012 нерухомого майна на підставі ст. 1212 ЦК України, який невикористаний до дати закінчення строку дії договору.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.12.2015 у справі № 905/3178/15 (суддя Тоцький С.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" задоволено. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрейд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОНАЛАДКА" 539847,05 грн. суми авансового платежу.

Рішення мотивоване тим, що позов є доведеним, обґрунтованим, тому на підставі ст. 1212 ЦК України підлягає задоволенню.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі № 905/3178/15 (у складі колегії суддів: Зубченко І.В. - головуючого, Марченко О.А., Радіонова О.О.) рішення Господарського суду Донецької області від 10.12.2015 у справі № 905/3178/15 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі № 905/3178/15, Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017, а рішення Господарського суду Донецької області від 10.12.2015 у справі № 905/3178/15 залишити в силі.

У касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрейд" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електроналадка " (далі - орендар) 18.09.2012 укладено договір оренди № 4-2012 (далі - договір).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що відповідно до умов цього договору, орендодавець зобов'язується передати, а орендар - прийняти в оренду приміщення, зазначене у п. 1.9 ст. 1 договору. Протягом строку дії договору орендар має право користуватися приміщенням, місцями загального користування.

Пунктом 1.9 визначено поняття "приміщення" - частина будівлі площею 561 кв.м., яка розташована на другому поверсі будівлі і належить орендодавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору міни від 26.06.2009, зареєстрованого за № 1669 та посвідченого приватним нотаріусом Пірог Ю.С. Відповідно до умов п. 1.3 договору нежитлова будівля торгово-виставкового комплексу розташована за адресою: м. Донецьк, пр. Б. Хмельницького, 40.

Відповідно до п. 2.2 договору орендодавець за цим договором надає орендареві (співробітникам, гостям та клієнтам орендаря) право використовувати, відповідно до умов, викладених у цьому договорі, приміщення як офісне приміщення протягом строку оренди. При цьому орендар має право надавати орендоване приміщення у суборенду з дозволу орендодавця. Використання приміщення в інших цілях допускається за умови попередньої письмової згоди орендодавця.

Умовами п. 3.1 передбачено, що строк оренди починається з дати початку оренди та закінчується через 35 місяців. Сторони договору визначають, що датою початку оренди є дата підписання акта приймання-передачі приміщення. Протягом 3 (трьох) робочих днів після завершення базових ремонтних робіт відповідно до п. 7.1.1 договору, що підтверджується актом приймання таких робіт від підрядника, орендодавець зобов'язаний передати приміщення орендарю, а орендар зобов'язаний прийняти приміщення від орендодавця, про що сторони підписують акт приймання-передачі приміщення.

Договір може бути продовжено або достроково припинено відповідно до передбачених ним умов та чинного законодавства України (п. 3.2).

Відповідно до п. 4.1 договору орендна плата за кожний місяць користування приміщенням складається з двох частин та визначається наступним чином. Перша частина орендної плати - 67320,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %, що складає на дату укладення договору суму еквівалентну 8415 дол. США за курсом 8 грн. за 1 дол. США. Сторонами погоджено, що при здійсненні кожного платежу орендної плати у кожному новому календарному році, ця частина орендної плати підлягає коригуванню шляхом множення на коефіцієнт 1,1 (п. 4.1.1). Друга частина орендної плати - 38571,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% (п. 4.1.2).

Частина орендної плати, зазначена у п. 4.1.1 договору, сплачується орендарем з дати початку оренди щомісячно не пізніше 4 (четвертого) числа місяця, за який здійснюється оплата, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця в гривнях по середньозваженому міжбанківському курсу купівлі і продажу долару США на попередню дату від дати оплати, але не нижче курсу, встановленого в п. 4.1.1 договору. За перший місяць користування приміщенням перша частина орендної плати сплачується орендарем не пізніше 4 (чотирьох) календарних днів з дати початку оренди (п. 4.2.1).

Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що частина орендної плати, зазначена п. 4.1.2 договору, сплачується орендарем авансом наступним чином: за перші 18 місяців оренди сума 694278,00 грн. протягом 3 календарних днів після укладання договору; за наступні 7 місяців оренди сума 269997,00 грн. протягом 17 календарних днів після укладання договору; за останні 10 місяців оренди сума 385710,00 грн. протягом 30 календарних днів після укладання договору.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

До договору оренди підписано додаткові угоди від 02.04.2014, від 05.05.2014, від 04.06.2014.

Додатковою угодою від 02.04.2014 викладено пункт 4.1.1 договору в наступній редакції: "Перша частина орендної плати за квітень 2014 року становить 76828,96 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що складає на дату укладання договору додаткової угоди суму еквівалентну 9256,50 дол. США за курсом 8,30 грн. за 1 дол. США". Пункт 4.2.1 договору викладено в наступній редакції: "Частина орендної плати, зазначена у п. 4.1.1 договору, сплачується орендарем з дати початку оренди щомісячно не пізніше 4 (четвертого) числа місяця, за який здійснюється оплата, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця в гривнях за курсом 8,30 грн. за 1 дол. США".

Додатковою угодою від 05.05.2014 викладено пункт 4.1.1 договору в наступній редакції: "Перша частина орендної плати за травень 2014 року становить 76828,96 грн.,в т.ч. ПДВ 20%, що складає на дату укладання договору додаткової угоди суму еквівалентну 9256,50 дол. США за курсом 8,30 грн. за 1 дол. США". Пункт 4.2.1 договору викладено в наступній редакції: "Частина орендної плати, зазначена у п. 4.1.1 договору, сплачується орендарем з дати початку оренди щомісячно не пізніше 4 (четвертого) числа місяця, за який здійснюється оплата, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця в гривнях за курсом 8,30 грн. за 1 дол. США".

Додатковою угодою від 04.06.2014 викладено пункт 4.1.1 договору в наступній редакції: "Перша частина орендної плати за червень 2014 року становить 76828,96 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що складає на дату укладання договору додаткової угоди суму еквівалентну 9256,50 дол. США за курсом 8,30 грн. за 1 дол. США". Пункт 4.2.1 договору викладено в наступній редакції: "Частина орендної плати, зазначена у п. 4.1.1 договору, сплачується орендарем з дати початку оренди щомісячно не пізніше 4 (четвертого) числа місяця, за який здійснюється оплата, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця в гривнях за курсом 8,30 грн. за 1 дол. США".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені в ст. 283 ГК України.

Відповідно до статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрейд" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" визначене договором приміщення, що підтверджується актом прийняття-передачі від 30.11.2012.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" зобов'язання щодо сплати авансових платежів виконано у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

За твердженнями позивача ним прийнято рішення про переведення працівників підприємства в інші міста у зв'язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції та активних бойових дій. З 01.09.2014 орендоване приміщення фактично не використовувалось орендарем за призначенням (як офіс).

У матеріалах справи містяться акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період січень 2013 року - серпень 2014 року.

У матеріалах справи наявне листування сторін щодо можливості звільнення орендаря від орендної плати, починаючи з вересня 2014 року (листи орендаря № 19/255 від 01.09.2014, № 19/3042 від 22.12.2014, листи орендодавця від 12.09.2014 та від 08.01.2015).

Позивачем 19.03.2015 направлено відповідачу лист № 01/269 про звільнення від оплати орендних платежів, посилаючись на п. 16.7 договору оренди.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" листом № 01/1173 10.09.2015 звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрейд" про розірвання договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" листом № 01/1450 05.11.2015 запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Фрейд" оформити акт повернення приміщення у зв'язку із закінченням строку дії договору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрейд" листом № 2ф 31.12.2015 направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" акти звірки взаємних розрахунків, акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), та запропоновано уповноважити представників для складання акта повернення приміщення.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 16.7 договору сторонами узгоджено, що у випадку тимчасової неможливості використання орендарем приміщення з незалежних від орендаря причин, в тому числі обставин непереборної сили, орендар звільняється від обов'язку сплати орендних платежів за весь такий період.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що строк дії договору оренди закінчився 30.10.2015 з огляду на те, що акт прийняття-передачі обладнання підписано сторонами 30.11.2012.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що договір припиняє свою дію на підставі закінчення строку оренди, письмової згоди сторін, за рішенням суду.

Відповідно до п. 12.5 припинення цього договору не звільняє сторони від зобов'язань, що виникли до припинення цього договору або у зв'язку з ним.

Договір діє з моменту укладання до дати закінчення строку дії договору (п. 16.1).

Сторонами в п. 13.1 погоджено, що повернення приміщення орендодавцю здійснюється двосторонньою комісією, яка формується сторонами з їх уповноважених представників, на підставі відповідного акта повернення-прийому.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказане приміщення орендодавцю не повернуто.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що встановлений у спірних правовідносинах факт закінчення строку дії договору оренди не припинив зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що відсутня безпідставність набуття стягуваних грошових коштів на момент такого набуття, оскільки між сторонами у справі укладено договір оренди № 4-2012 від 18.09.2012, а отримання відповідачем авансових платежів відбулось на підставі договору, який є належною підставою для виникнення у його сторін відповідних прав та обов'язків.

За правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 24.06.2015 у справі № 904/5381/14, наведено аналіз кореспондуючих прав та обов'язків у сторін. Зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). За загальним правилом зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм приводить до висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, що лишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що положення ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, тому

висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" про стягнення 539847,05 грн. суми авансу за договором оренди № 4-2012 від 18.09.2012 на підставі ст. 1212 ЦК України є помилковим.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі № 905/3178/15 Господарського суду Донецької області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі № 905/3178/15 Господарського суду Донецької області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі № 905/3178/15 Господарського суду Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2017 у справі № 905/3178/15 Господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.