КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа№ 910/13081/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Власова Ю.Л.

за участю представників:

позивача: Карманова О.М., довіреність № 1 від 03.01.2017,

відповідача: Смосюк С.М., довіреність б/н від 30.12.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016

у справі № 910/13081/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи"

про стягнення 1 553 144,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сервісно-видавничий центр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" про стягнення заборгованості:

- за договором від 17.12.2012 №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн, пені - 282 539,87 грн, інфляційних втрат - 144 563,94 грн та 3% річних - 20 963,96 грн;

- за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн, пені - 137 929,16 грн, інфляційних втрат - 63 811,78 грн та 3% річних - 9 405,51 грн;

- за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн, пені - 28 958,63 грн, інфляційних втрат - 14 974,61 грн та 3% річних - 2 077,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі №910/13081/16 частково задоволено позовні вимоги, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" на користь Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" заборгованість за договором №074-01/2012 у розмірі 542 124 (п'ятсот сорок дві тисячі сто двадцять чотири) грн 79 коп., пеню у розмірі 109 602 (сто дев'ять тисяч шістсот дві) грн 44 коп., 3% річних - 19 788 (дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн 82 коп. та інфляційні втрати - 126 958 (сто двадцять шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн 75 коп.; заборгованість за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402 (двісті п'ятдесят тисяч чотириста дві) грн 75 коп., пеню у розмірі 61 231 (шістдесят одну тисячу двісті тридцять одну) грн 73 коп., 3% річних - 8 776 (вісім тисяч сімсот сімдесят шість) грн 81 коп. та інфляційні втрати - 55 471 (п'ятдесят п'ять тисяч чотириста сімдесят одну) грн 70 коп.; заборгованість за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362 (п'ятдесят п'ять тисяч триста шістдесят дві) грн 44 коп., пеню у розмірі 11 673 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн 64 коп., 3% річних - 1 941 (одну тисячу дев'ятсот сорок одну) грн 66 коп. та інфляційні втрати - 13 148 (тринадцять тисяч сто сорок вісім) грн 46 коп., а також судовий збір у розмірі 18 842 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн 41 коп. В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Українські інвестиційні системи" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі №910/13081/16 повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

ДП "Сервісно-видавничий центр" у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просило суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2016 справу №910/13081/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Власов Ю.Л., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 01.12.2016.

В судовому засіданні 01.12.2016 оголошено перерву до 15.12.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 10.01.2017.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-53/25/17 від 10.01.2017 у зв'язку з перебуванням суддів Власова Ю.Л. та Станіка С.Р., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13081/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.01.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Чорної Л.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" .прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судовому засіданні, 10.01.2017 було оголошено перерву до 08.02.2017.

08.02.2017 в судовому засіданні було оголошено перерву до 22.02.2017.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 22.02.2017, не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017, з огляду на вихід головуючого судді Корсакової Г.В. з лікарняного та необхідністю розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи", справу № 910/13081/16 було призначено до розгляду на 29.03.2017.

У зв'язку з перебуванням судді (судді-доповідача) Корсакової Г.В. на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2017 справа 910/13081/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 11.05.2017.

07.02.2017 та 20.02.2017 через відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) КАГС від представника відповідача надійшли письмові клопотання про призначення експертизи.

11.05.2017 колегія суддів, розглянувши вказані клопотання та заслухавши пояснення представників сторін дійшла до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. При цьому суд входив з наступного.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу. Сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право до початку проведення судової експертизи заявити відвід судовому експерту в порядку та з підстав, зазначених у частинах п'ятій і шостій статті 31 цього Кодексу.

Згідно п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судову експертизу може бути призначено судом як у порядку підготовки справи до розгляду, так і в процесі розгляду на підставі пункту 5 статті 65 та пункту 1 частини другої статті 79 ГПК.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Як зазначається в пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення у справі судової економічної експертизи для вирішення питань, зазначених заявником у клопотанні, в тому числі щодо визначення правильності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

17.12.2012 між Державним підприємством "Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" (замовник) було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг №074-01/2012 (договір-1), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування Торгового центру за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 2965,60 кв.м.

Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-1) вартість послуг на місяць за договором становить 30 000,00 грн.

Також 17.12.2012 між сторонами було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг №074-02/2012 (договір-2), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру "Будинок одягу" за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 1020 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-1) вартість послуг на місяць за договором становить 16 592,48 грн.

Крім того, 17.12.2012 між сторонами було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг №074-03/2012 (договір-3), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру "Будинок одягу" за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 236,4 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-3) вартість послуг на місяць за договором становить 3 583,33 грн.

Відповідно до п. п. 2.1.3, 2.1.5, 2.1.6 договорів 1, 2, 3 виконавець зобов'язується надавати замовнику не пізніше останнього дня кожного місяця рахунки на оплату витрат з експлуатаційного обслуговування площ за поточний місяць; надавати замовнику з 20 числа поточного місяця по 20 число місяця, наступного за звітним рахунки за надані комунальні послуги за поточний місяць; надавати замовнику з 1 по 5 число кожного місяця, наступного за звітним, акти виконаних робіт.

Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.2 договорів 1, 2, 3 замовник зобов'язується сплачувати суму витрат на експлуатаційне обслуговування площ в повному обсязі, відповідно до встановлених виконавцем рахунків не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним; сплачувати суми за надання комунальних послуг протягом 5 банківських днів з дати отримання замовником, виставлених виконавцем рахунків.

За умовами п. 4.3 договорів за порушення термінів сплати витрат з експлуатаційного обслуговування площ, вартості комунальних послуг та телекомунікаційних послуг замовник сплачує за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який вона сплачується, від не перерахованої у строк суми.

Відповідно до п. 5.1 договорів 1, 2, 3 договори набирають чинності з моменту підписання та діють до 16.12.2013 включно, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання сторонами.

Пунктом 5.3 договорів сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цих договорів до закінчення строку їх чинності за один місяць, вони вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цими договорами.

Про намір дострокового припинення договорів сторони зобов'язані повідомити одна одну не менше, ніж за один місяць до передбачуваної дати припинення цих договорів (п. 5.4 договорів 1, 2, 3).

Спір у даній справі виник у зв'язку із тим, що на думку позивача відповідачем належним чином не виконувалися умови вказаних вище договорів, і як наслідок у нього утворилась заборгованість за договором від 17.12.2012 №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн, пені - 282 539,87 грн, інфляційних втрат - 144 563,94 грн та 3% річних - 20 963,96 грн; за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн, пені - 137 929,16 грн, інфляційних втрат - 63 811,78 грн та 3% річних - 9 405,51 грн; за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн, пені - 28 958,63 грн, інфляційних втрат - 14 974,61 грн та 3% річних - 2 077,02 грн. Відповідач проти цього заперечує.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином, несплата відповідачем за експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг свідчить про неналежне виконання ним зобов'язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги.

Відповідно до п. 2 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.2 договорів 1, 2, 3 замовник зобов'язується сплачувати суму витрат на експлуатаційне обслуговування площ в повному обсязі, відповідно до встановлених виконавцем рахунків не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним; сплачувати суми за надання комунальних послуг протягом 5 банківських днів з дати отримання замовником, виставлених виконавцем рахунків.

Позивачем надано відповідачу послуги з експлуатаційного обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг за спірний період, що підтверджується актами виконаних робіт (надання послуг), підписаними уповноваженими представниками сторін, та виставленими рахунками на оплату.

Доказів того, що позивачем вказані вище послуги не надавалися, зокрема, у квітні-липні 2015 року, матеріали справи не містять.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договорами про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманих послуг та має перед позивачем заборгованість у сумі 847 889,98 грн, а саме: за договором №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн, за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн, та за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн. Доказів сплати відповідачем зазначеної заборгованості суду не надано.

Разом з тим, оскільки відповідач користувався наданими послугами, які надавалися позивачем, то він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012, у сумі 847 889, 98 грн, а саме: за договором №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн, за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн, та за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про розірвання договорів з 24.07.2015, виходячи з наступного.

Про намір дострокового припинення договорів сторони зобов'язані повідомити одна одну не менше, ніж за один місяць до передбачуваної дати припинення цих договорів (п. 5.4 договорів 1, 2, 3).

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 17.06.2015 надіслав позивачу листи про розірвання договорів, в свою чергу позивач листами від 02.07.2015 повідомив відповідача про заперечення у розірванні вказаних договорів, чим дотримався строку, встановленого ст. 188 ГК України щодо розгляду відповідної пропозиції про розірвання договору та надання обґрунтованих відповідей.

Зважаючи на вказане, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, проте в матеріалах справи відсутні докази дотримання відповідачем вказаної процедури розірвання договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Разом з тим відповідач, заперечуючи проти позову, просить суд застосувати наслідки спливу загального строку позовної давності до вимог позивача стосовно нарахування сум втрат від інфляції і 3% річних.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

В абзаці першому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Таким чином, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, викладену у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають до задоволення за період з 19.07.2013 (враховуючи дату звернення позивача до суду - 19.07.2016) по 15.03.2016 (кінцевий період нарахування, визначений позивачем у позовній заяві).

Крім того, у пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

За розрахунком суду сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 19.07.2013 по 15.03.2016, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, за договором №074-01/2012 складає 19 788,82 грн, за договором №074-02/2012 - 8 776,81 грн та за договором №074-03/2012 - 1 941,66 грн.

Сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 19.07.2013 по 15.03.2016, враховуючи його заяву про застосування строку позовної давності та періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, за договором №074-01/2012 складає 126 958,75 грн, за договором №074-02/2012 - 55 471,70 грн та за договором №074-03/2012 - 13 148,46 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за договором від №074-01/2012 пеню у розмірі 282 539,87 грн, за договором №074-02/2012 пеню у розмірі 137 929,16 грн, за договором №074-03/2012 пеню у розмірі 28 958,63 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

За умовами п. 4.3 договорів за порушення термінів сплати витрат з експлуатаційного обслуговування площ, вартості комунальних послуг та телекомунікаційних послуг замовник сплачує за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який вона сплачується, від не перерахованої у строк суми.

Відповідно до п.4.3 постанови №10 від 29.05.2013 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Проте, як встановлено судом, позивачем було нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення плати за договорами про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012 за період з 06.01.2013 по 15.03.2016.

З урахуванням позиції Вищого господарського суду України та з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення пеня за період з 15.10.2015 по 15.03.2016 за договором №074-01/2012 у сумі 109 602,44 грн, за договором №074-02/2012 - у сумі 61 231,73 грн та за договором №074-03/2012 - у сумі 11 673,64 грн.

За таких обставин підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі №910/13081/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі №910/13081/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13081/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Ю.Л. Власов