ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа № 917/1788/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Сіверін В. І.

за участю секретаря судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, довіреність б/н від 05 січня 2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 582 П/1-42) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24 січня 2017 року в справі № 917/1788/16

за позовом Торговий дім "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Пальма ОСОБА_2 (Швейцарія)", 1665 км автошляху Санкт-Петербург-Київ-Одеса Біляєвського р-ну Одеської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", м. Гадяч Полтавської області,

про стягнення 1345386,64 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ТД "Пальміра" ДП компанії "Палма ОСОБА_2А." (Швейцарія) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Лозівський молочний завод", в якому просить стягнути 1345386,64 грн за договором купівлі-продажу № 41 від 21 грудня 2011 року, які складаються з: 976558,40 грн основного боргу; 56234,95 грн 5% річних; 85153,21 грн інфляційних втрат та 227441,08 грн пені.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24 січня 2017 року у справі № 917/1788/16 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача 976558,40 грн основного боргу, 56234,95 грн 5% річних, 85152,21 грн інфляційних втрат та 115663,93 грн пені; в іншій частині в позові відмовлено.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне зясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24 січня 2017 року у справі № 917/1788/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року у справі № 917/1788/16 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Позивач 10 березня 2017 року за вх. № 2619 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, не погоджуючись з доводами, викладеними в апеляційній скарзі відповідача, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21 березня 2017 року зобовязано сторін надати суду апеляційної інстанції: обґрунтований розрахунок суми основного боргу 976 558,40 грн; докази поставки товару по договору № 41 від 21 грудня 2011 року та його часткової оплати; докази в підтвердження строку оплати по спірному договору з урахуванням строку оплати у видаткових накладних; у звязку з чим відкладено розгляд справи.

10 квітня 2017 року повторним автоматичним розподілом справ, у зв'язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М., для розгляду справи № 917/1788/16 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Сіверін В.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2017 року з огляду на неявку у судове засідання представників сторін, зміну складу колегії суддів, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів відкладено розгляд справи.

У судове засідання, яке відбулось 24 травня 2017 року, з'явився представник відповідача.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням № 68 ( Том 1, а.с. 184).

12 травня 2017 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі (вх.№4905).

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

21 грудня 2011 року між Торговим домом "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма ОСОБА_2А." (Швейцарія) (продавець за договором; позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (покупець за договором; відповідач по справі) укладено Договір купівлі-продажу №41.

На виконання умов договору позивачем за період з 07 травня 2015 року по 04 листопада 2015 року було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 1 018 280,23грн Зазначене підтверджується двостороннє підписаними видатковими накладними №0021051 від 07 травня 2015 року на суму 162 000,24 грн, №0021389 від 18 травня 2015 року на суму 124 841,28 грн, №0021992 від 05 червня 2015 року на суму 83 773,56 грн, № 0022222 від 15 червня 2015 року на суму 49 080,60 грн, №0022810 від 03 липня 2015 року на суму 96 217,20 грн, №0023274 від 20 липня 2015 року на суму 44 503,20 грн, №0023798 від 06 серпня 2015 року, на суму 75 240,00 грн, №0024130 від 19 серпня 2015 року на суму 39 101,40 грн, №0024262 від 26 серпня 2015 року на суму 35 791,20 грн, №0024847 від 15 вересня 2015 року на суму 109 320,24 грн, №0025228 від 28 вересня 2015 року на суму 29 378,35 грн, № 0026073 від 26 жовтня 2015 року на суму 84 772,80 грн, №0026366 від 04 листопада 2015 року на суму 84 260,16 грн.

При укладенні договору підпунктом 5.1. Договору, сторони погодили, що розрахунки за Товари, що постачаються за даним Договором, здійснюються Покупцем з відстроченням платежу з моменту підписання видаткової накладної на 30 календарних днів із моменту одержання Товару.

За твердженням позивача, відповідач у справі, як покупець свої зобов'язання у повному обсязі не виконав, провівши оплату отриманого товару частково. Залишок боргу станом на 18 жовтня 2015 року склав 976 558,40 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того в звязку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо оплати за Договором, позивачем нараховано і заявлено до стягнення 56 234,95 грн - 5 відсотків річних, 227 441,08 грн - пені, 85 152,21 грн - інфляційних втрат.

З огляду на доведеність та фактичність позовних вимог, подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на користь Торгового дому "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма ОСОБА_2А." 976 558,40 грн основного боргу, 56 234,95 грн 5% річних, 85 152,21 грн інфляційних втрат, 115 663,93 грн пені та 18 504,14 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаною позицією місцевого господарського суду відповідач в апеляційній скарзі зазначає про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з огляду на ненадання Торговим домом "Пальміра" дочірнього підприємства компанії "Палма ОСОБА_2А." належним чином оформлених накладних, що позбавляє позивача права вимоги оплати заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 21 грудня 2011 року між Торговим домом "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма ОСОБА_2А." (Швейцарія) (продавець за договором; позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (покупець за договором; відповідач по справі) укладено Договір купівлі-продажу №41 (Том 1, а.с.9-10).

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

В силу статті 655 Цивільного кодексу України продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

За умовами п.п. 1.1 Договору позивач як продавець зобов'язався продати та доставити Товар (харчові інгредієнти) в асортименті й кількості, зазначеній у Додатках (накладних), що є невід'ємною частиною даного Договору, а відповідач зобов'язався прийняти цей Товар і оплатити його вартість.

Кількість, асортимент та найменування Товару, що постачається відповідно до п. 1.1. даного Договору, вказуються в Додатках (Специфікаціях), виходячи з наявності Товару на складі в Продавця, та/або відображаються в накладних (п.п.2.1 Договору).

Відповідно до п.п. 4.1. Договору ціни на товари, що постачаються відповідно до п.1.1. даного Договору, вказуються у відповідних накладних. Ціна товару на момент продажу фіксується (згідно статтею 524, частиною 2 статті 533 Цивільного кодексу України) відповідно офіційного курсу гривні до Євро. У випадку якщо на момент оплати офіційний курс Євро збільшиться. Продавець має право дооцінити дебіторську заборгованість Покупця й виставити Покупцеві відповідний рахунок, який Покупець має сплатити.

Підписаними між сторонами видатковими накладними за період з 07 травня 2015 року по 04 листопада 2015 року підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару (харчові інгредієнти) на загальну суму 1 018 280,23 грн.

Зазначене підтверджується двостороннє підписаними видатковими накладними №0021051 від 07 травня 2015 року на суму 162 000,24 грн, №0021389 від 18 травня 2015 року на суму 124 841,28 грн, №0021992 від 05 червня 2015 року на суму 83 773,56 грн, № 0022222 від 15 червня 2015 року на суму 49 080,60 грн, №0022810 від 03 липня 2015 року на суму 96 217,20 грн, №0023274 від 20 липня 2015 року на суму 44 503,20 грн, №0023798 від 06 серпня 2015 року, на суму 75 240,00 грн, №0024130 від 19 серпня 2015 року на суму 39 101,40 грн, №0024262 від 26 серпня 2015 року на суму 35 791,20 грн, №0024847 від 15 вересня 2015 року на суму 109 320,24 грн, №0025228 від 28 вересня 2015 року на суму 29 378,35 грн, № 0026073 від 26 жовтня 2015 року на суму 84 772,80 грн, №0026366 від 04 листопада 2015 року на суму 84 260,16 грн (Том 1, арк.с.13-25).

При укладенні договору підпунктом 5.1. Договору, сторони погодили, що розрахунки за Товари, що постачаються за даним Договором, здійснюються Покупцем з відстроченням платежу з моменту підписання видаткової накладної на 30 календарних днів із моменту одержання Товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються Покупцем з відстроченням платежу з моменту підписання видаткової накладної на 30 календарних днів із моменту одержання Товару.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором купівлі-продажу №41 від 21 грудня 2011 року виконав частково, на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 976 558,40 грн ним не виконані.

Згідно з статтями 525, 530, 610, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з того, що відповідачем не було надано жодних доказів спростування суми боргу в розмірі 976 558,40 грн, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а відтак рішення в даній частині є правомірним.

Одночасно погоджується колегія суддів і з рішенням суду в частині стягнення 56 234,95 грн 5% річних, 85 152,21 грн інфляційних втрат, 115 663,93 грн пені та зазначає наступне.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 551 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до статті 2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на частину 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строку, зазначеного в п. 5.1. даного Договору, Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості отриманого Товару за кожний день прострочення, а також, згідно статті 625 Цивільного кодексу України 5 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та п.п. 6.1. Договору позивачем заявлено до стягнення за період з 07 червня 2015 року по 18 жовтня 2016 року 85 152,21 грн інфляційних та 56 234,95 грн 5% річних (окремо по кожній накладній).

Здійснивши перевірку за допомогою калькулятора ІПС "Ліга" наданого позивачем розрахунку (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за отриманий товар), колегія суддів, погоджуючись з позицією місцевого господарського суду, дійшла до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Крім того у зв'язку із порушенням відповідачем умов п.п 5.1. Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню відповідно до п.п. 6.1. Договору в сумі 227 441,08 грн за періоди:

-з 07 червня 2015 року по 03 грудня 2015 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0021051 від 07 травня 2015 року);

-з 18 червня 2015 року по 14 грудня 2015 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0021389 від 18 травня 2015 року);

-з 06 липня 2015 року по 01 січня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0021992 від 05 червня 2015 року);

-з 16 липня 2015 року по 11 січня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0022222 від 15 червня 2015 року);

-з 03 серпня 2015 року по 29 січня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0022810 від 03 липня 2015 року);

-з 20 серпня 2015 року по 15 лютого 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0023274 від 20 липня 2015 року);

-з 06 вересня 2015 року по 03 березня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0023798 від 06 серпня 2015 року);

-з 19 вересня 2015 року по 16 березня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0024130 від 19 серпня 2015 року);

-з 26 вересня 2015 року по 23 березня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0024262 від 26 серпня 2015 року);

-з 16 жовтня 2015 року по 12 квітня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0024847 від 15 вересня 2015 року);

-з 29 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0025228 від 28 вересня 2015 року);

-з 26 листопада 2015 року по 23 травня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній № 0026073 від 26 жовтня 2015 року);

-з 05 грудня 2015 року по 01 червня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0026366 від 04 листопада 2015 року).

Відповідач проти стягнення пені за період з 07 червня 2015 року по 20 жовтня 2015 року заперечує, посилаючись на пропуск строку позовної давності.

Слід зазначити, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( стаття 253 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписом частини 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог по стягненню неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, договором купівлі-продажу №41 від 21 грудня 2011 року збільшення строку позовної давності щодо стягнення пені не передбачено.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся за захистом свого права та інтересу до суду 11 листопада 2016 року, про що свідчить відмітка Господарського суду Полтавської області на позовній заяві (Том 1, а.с. 2).

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності при вирішенні господарських спорів" №10 від 29 травня 2013 року, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на вище викладене та заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за періоди з 07 червня 2015 року по 11 листопада 2015 року за порушення зобов'язань за видатковими накладними №0021051 від 07 травня 2015 року, №0021389 від 18 травня 2015 року, №0021992 від 05 червня 2015 року, № 0022222 від 15 червня 2015 року, №0022810 від 03 липня 2015 року, №0023274 від 20 липня 2015 року, №0023798 від 06 серпня 2015 року, №0024130 від 19 серпня 2015 року, №0024262 від 26 серпня 2015 року, №0024847 від 15 вересня 2015 року, №0025228 від 28 вересня 2015 року, не підлягають задоволенню як такі, що пред'явлені за межами, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України, спеціального строку позовної давності в один рік.

Місцевий господарський суд вірно визначив, що в межах позовної давності є вимоги про стягнення 115 663,93 грн пені за період з 11 листопада 2015 року по 01 червня 2016 року :

-з 11 листопада 2015 року по 03 грудня 2015 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0021051 від 07 травня 2015 року) - 3 334,84 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 14 грудня 2015 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0021389 від 18 травня 2015 року) - 5 116,78 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 01 січня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0021992 від 05 червня 2015 року) - 5 251,34 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 11 січня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0022222 від 15 червня 2015 року) - 3 668,27 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 29 січня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0022810 від 03 липня 2015 року) - 9 279,03 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 15 лютого 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0023274 від 20 липня 2015 року) - 5201,19 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 03 березня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0023798 від 06 серпня 2015 року) - 10 331,16 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 16 березня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0024130 від 19 серпня 2015 року) - 5 980,08 грн ;

-з 11 листопада 2015 року по 23 березня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0024262 від 26 серпня 2015 року) - 5 775,02 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 12 квітня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0024847 від 15 вересня 2015 року) - 20 267,62 грн;

-з 11 листопада 2015 року по 25 квітня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0025228 від 28 вересня 2015 року) - 5 886,52 грн;

-з 26 листопада 2015 року по 23 травня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній № 0026073 від 26 жовтня 2015 року) - 17 917,44 грн;

-з 05 грудня 2015 року по 01 червня 2016 року (за зобов'язаннями по видатковій накладній №0026366 від 04 листопада 2015 року) - 17 654,64 грн

в загальній сумі 115 663,93 грн.

Відтак, позов про стягнення пені в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення відповідає вимогам законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про відсутність правових підстав для стягнення суми заборгованості з огляду на ненадання позивачем належним чином оформлених видаткових накладних, що позбавляє позивача права вимоги її оплати.

Втім відповідний довід сторони не спростовую правомірність стягнення основної суми заборгованості з огляду на наступне.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачені обовязкові реквізити первинних документів, зокрема: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такий самий перелік реквізитів містить також і п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Здійснив аналіз наданих позивачем видаткових накладних, колегія суддів констатує, що вони повністю відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки містять всі необхідні реквізити, містять посилання на договір №41 від 21 грудня 2011, а також зміст та обсяг господарської операції; засвідчені підписом сторін та містять дані щодо осіб постачальника та отримувача.

Слід зазначити, що справжність підпису чи печатки відповідачем не оскаржується, факт поставки не заперечується, до того ж відповідач частково розрахувався з позивачем за отриманий товар по договору сторін.

Таким чином, посилання відповідача на неналежність оформлення видаткових накладних, не є підставою для відмови у позові, а підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того відповідно ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Отже, за статтею 666 Цивільного кодексу України сам факт ненадання визначених договором документів на товар не є підставою для відмови від оплати вартості такого товару.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідач не звертався до позивача з вимогою про передачу документів, також не заявляв про відмову від договору купівлі-продажу та не заявляв про повернення товару продавцеві.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг та залишення рішення Господарського суду Полтавської області від 24 січня 2017 року в справі № 917/1788/16 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33 ,44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24 січня 2017 року в справі № 917/1788/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 травня 2017 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя В.І.Сіверін