РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017Справа №910/3427/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/3427/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»;

до 1) приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»;

2) Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс»;

про стягнення 46 618,41 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Опанасенко Б.Ю., довіреність № 186 від 27.03.2017р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (надалі - позивач) до 1. приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (надалі - відповідач-1) та 2. Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (надалі - відповідач-2) про стягнення солідарно 46 618,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_3., що керував транспортним засобом марки «трамвай КТ4-Д» № 1151, власником якого є відповідач-2, було пошкоджено автомобіль марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1. На підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту ТП № 44606 від 25.07.2016р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, а тому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993, п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - «трамвай КТ4-Д» № 1151, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем-1 згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № К088570 від 21.06.2016р., позивач просить стягнути солідарно з відповідачів страхове відшкодування в сумі 46 618,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017р. порушено провадження у справі № 910/3427/17, розгляд справи призначений на 30.03.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017р. розгляд справи відкладено на 20.04.2017р.

18.04.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017р. суд, на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк розгляду спору та відклав розгляд справи, у зв'язку з неявкою представника відповідача-2.

Присутній у судовому засіданні 11.05.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явився. При цьому, від представника відповідача-2 надходило клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача-2.

Відповідач-1 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Відповідачі належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 03.03.2017р. та ухвали від 30.03.2017р., 20.04.2017р. було надіслано відповідачу-1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представників відповідачів суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представників відповідачів, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем-2, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З постанови Сихівського районного суду м. Львова від 22.09.2016р. у справі провадження № 464/6907/16-п вбачається, що 23.08.2016р. о 19 год. 00 хв., ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «трамвай КТ4-Д» № 1151, що належить на праві власності відповідачу-2, у м. Львові на перехресті вул. Федьковича та пл. Кропивницького, виїхав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 350,00 грн.

Пошкоджений автомобіль застрахований у публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № ТП 44606 від 25.07.2016р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

З матеріалів справи та положень ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача-1 в порядку суброгації.

Як зазначає Верховний Суду України в листі від 19.07.2011, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а регрес, зокрема, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України №6-112цс13 від 25.12.2013.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1-3 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі №5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі №910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі №910/3023/13.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі ремонтної калькуляції «Audatex» № 41136 від 12.09.2016р.

Позивачем було складено страховий акт № 03/41136/2.1.5.1 від 22.09.2016р., згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування загалом в розмірі 46 618,41 грн.

Кошти в розмірі 46 618,41 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 1747 від 22.09.2016р. власнику пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 46 618,41 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «трамвай КТ4-Д» № 1151, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, застрахована у відповідача-1, згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № К088570 від 21.06.2016р.

Відповідно до умов п.22.1 договору № К088570 від 21.06.2016р., страховик (відповідач-1) здійснює виплату страхового відшкодування на підставі заяви страхувальника/третьої особи і страхового акта, який складається страховиком.

Відшкодуванню підлягає пряма шкода, заподіяна життю, здоров'ю, працездатності та/або майну третьої особи, за умови, що має місце прямий причинний зв'язок між ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а саме транспортного засобу «трамвай КТ4-Д» № 1151, під час його експлуатації та заподіяною ним шкодою (п.22.2 договору № К088570 від 21.06.2016р.).

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено додатковою угодою № 2 до договору № К088570 від 21.06.2016р., в розмірі 100 000,00 грн., розмір франшизи не встановлено.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу «трамвай КТ4-Д» № 1151, застрахована у відповідача-1 згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № К088570 від 21.06.2016р, то відповідно до наведених положень Закону, обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається саме на відповідача-1.

Позивачем було надіслано відповідачу-1 заяву за № 11032 від 01.11.2016р. про сплату страхового відшкодування в сумі 46 618,41 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, у відповідь відповідач-1 у листі за вих. № 6160 від 16.11.2016р. зазначив про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, оскільки відповідач-2 не надав відповідачу-1 пошкоджений «трамвай КТ4-Д» № 1151.

Суд критично ставиться до зазначеної відповідачем-2 підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом «трамвай КТ4-Д» № 1151, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розглядаючи спір по суті, суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач-1 не довів факт того, що шкоду транспортному засобу «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди, відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 46 618,41 грн.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до відповідача-2, оскільки цивільна відповідальність відповідача-2, як власника транспортного засобу «трамвай КТ4-Д» № 1151, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, застрахована у відповідача-1, згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № К088570 від 21.06.2016р.

Натомість, транспортний засіб «трамвай КТ4-Д» № 1151 у даному спорі є забезпеченим транспортним засобом за Договором, а не пошкодженим автомобілем третьої особи (позивача), та згідно з нормами чинного законодавства саме на відповідача-1 покладено обов'язок відшкодування шкоди, завданої особою, цивільна відповідальність застрахована відповідачем-1 згідно з Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № К088570 від 21.06.2016р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем-1 не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, та не надано доказів оплати страхового відшкодування.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню за рахунок відповідача-1.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44; ) на користь публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків. 29-А; адреса для листування: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 7; ) суму страхового відшкодування в розмірі 46 618 грн. 41 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Видати наказ.

3. В частині позовних вимог до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 16.05.2017р.

Суддя А.І. Привалов