ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2017 Справа № 904/5123/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ОСОБА_1", м.Київ

до Державної установи "Солонянська виправна колонія (№21)", с.Аполлонівка, Солонянський район, Дніпропетровська область

про стягнення основної заборгованості, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат (договір №П-14/2017 від 14.02.2017 поставки природного газу)

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_2 - довіреність № 23/05 від 23.05.17р.;

від відповідача: представник ОСОБА_3 - довіреність № 2055 від 18.05.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Енерджі ОСОБА_1, м.Київ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до державної установи „Солонянська виправна колонія (№21), с.Аполлонівка, Солонянський район, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 23863,91грн. основної заборгованості; 1254,00грн. пені; 135,34грн. трьох відсотків річних; 672,96грн. інфляційних втрат. Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

14.02.2017 між сторонами укладено договір №П-14/2017 поставки природного газу.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач в січні 2017 року поставив відповідачу газ на загальну суму 23863,91грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №82 від 31.01.2017.

За отриманий від позивача природний газ відповідач не розрахувався, у звязку з чим позивач нарахував пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2017 справу №904/5123/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами розгляду позовної заяви від 24.04.2017 за вих.№2017/04-76 ухвалою суду від 03.05.2017 порушено провадження по справі та призначено слухання на 25.05.2017.

25.05.2017 отримано відзив в якому відповідач порушення строків оплати пояснив тим, що Державною казначейською службою укладений між сторонами договір не було зареєстровано і, як наслідок не було визначено підставу для проведення розрахунків. Державною казначейською службою України не було перераховано наявні грошові кошти з розрахункового рахунку відповідача на розрахунковий рахунок позивача.

Щодо сплати суми основного боргу у розмірі 23863,91грн. відповідач не заперечує, але оплатити пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних не має можливості, так як кошторисом установи на 2017 рік не передбачено кошти на виплати зазначених нарахувань.

Щодо повідомлення сторін про час та місце судового засідання.

Господарським судом враховано положення пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 16.05.2017 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 10.05.2017 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 16.05.2017 з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 11.05.2017 та явкою представника в судове засідання.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2017, враховуючи, що сторони належним чином повідомлення про час та місце його проведення, розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити; представник відповідача позовні вимоги не заперечує.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю „Енерджі ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, постачальник) та державною установою „Солонянська виправна колонія (№21) (далі по тексту відповідач, споживач) укладено договір №П-14/2017 поставки природного газу (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого постачальник зобовязується поставити споживачу у 2017 році природний газ (далі по тексту - газ), в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобовязується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 3.4 договору визначено, що приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформляється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі, які є невідємними частинами цього договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Обовязком споживача, відповідно до підпункту 3.8.1 пункту 3.8 договору є прийняття та оплата у повному обсязі газ у відповідності до умов даного договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна газу на момент укладання договору становить 6473,50грн. за 1000,00куб.м., крім того 20% ПДВ 1294,70грн., всього ціна газу за 1000,00куб.м. із врахуванням 20% ПДВ 7768,20грн. Вартість договору становить 19886,59грн., сума 20% ПДВ 3977,32грн., загальна вартість договору 23863,91грн.

Договір є укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання. Умови договору розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, що виникли станом на 01.01.2017 (пункт 9.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору поставив відповідачу природний газ у січні 2017 року, що підтверджується Актом № від 31.01.2017 приймання-передачі природного газу на суму 23863,91грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань в частині оплати отриманого від позивача природного газу останній нарахував:

- пеню за період прострочення з 11.02.2017 по 20.04.2017 у розмірі 1254,00грн.;

- три відсотки річних за період прострочення з 11.02.2017 по 20.04.2017 у розмірі 135,34грн.;

- інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2017 року по березень 2017 року у розмірі 672,96грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним договором.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов наступних висновків.

Щодо основної заборгованості.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено один із загальних засад цивільного законодавства, а саме свобода договору.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Між сторонами укладено договір №П-14/2017 від 14.02.2017 поставки природного газу.

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обовязку продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 Цивільного кодексу України) кореспондується обовязок покупця прийняти товар (частина перша статті 689 Цивільного кодексу України) та оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Факт отримання відповідачем природного газу підтверджується Актом № від 31.01.2017 приймання-передачі природного газу на суму 23863,91грн.

Акт є первинним документом бухгалтерської звітності, що фіксує господарську операцію, яка відбулась між сторонами, а тому може підтверджувати факт набуття відповідачем у позивача означеного в цьому акті обсягу природного газу на платній основі.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов'язок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5.1 договору споживач зобовязаний сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок постачальника на наступних умовах:

- розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 10-го числа місяця, наступного за звітним (місяцем поставки).

З огляду на положення підпункту 5.1.1 пункту 5.1 договору, строк оплати природного газу отриманого за Актом № від 31.01.2017 приймання-передачі природного газу на суму 23863,91грн. є таким, що настав.

Доказів оплати природного газу в сумі 23863,91грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Щодо пені.

За приписами частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 договору визначено, що у разі порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальнику газу споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день прострочення протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі N6-49цс12, від 24.10.2011 у справі N6-38цс11).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

До уваги. Господарським судом перерахунок інфляційних втрат здійснено з урахуванням приписів пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 по справі №904/11237/15 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 по справі №904/9336/15 позицію господарського суду підтримано.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його таким, що містить помилки, отже вимога є такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 429,55грн.

Щодо розподілу судових витрат.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1584,96грн., з урахуванням того, що 99,06% позовних вимог позивача судом задоволено.

Щодо відзиву.

Постановою Верховного суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 визначено, що за змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 612, 625, 629, 662, 663, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державної установи "Солонянська виправна колонія (№21)" (52406, Дніпропетровська область, Солонянський район, село Аполлонівка, Військове Містечко, буд.37; ідентифікаційний код 08562921) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі ОСОБА_1" (03113, м.Київ, вул.Полковника Шутова, буд.9-А, ЛВК-2, поверх 2, офіс 229А; ідентифікаційний код 36716332) 23863,91грн. (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят три грн. 91 коп.) основної заборгованості; 1254,00грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят чотири грн. 00 коп.) пені; 135,34грн. (сто тридцять п'ять грн. 34 коп.) трьох відсотків річних; 429,55грн. (чотириста двадцять дев'ять грн. 55 коп.) інфляційних втрат; 1584,96грн. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят чотири грн. 96 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

26.05.2017

Суддя ОСОБА_4