Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 15 травня 2017 року у справі № 927/305/17

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/305/17

за позовом: Приватного підприємства «Компанія Агротрейд», вул.Рози Люксембург, 202, офіс 16, м.Черкаси, 18028

до відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «ІВКІВЦІ» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, вул.Незалежності, 3-а, с.Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580

про стягнення 634995грн.04коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвоката, ордер КС №111124 від 15.02.2017, ОСОБА_2 (доручення №1/03-04/17 від 03.04.2017)

від відповідача: не зявився.

В судовому засіданні 15.05.2017 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 500000грн.00коп. боргу по оплаті товару мінеральних добрив, переданого по видатковим накладним №728 від 27.05.2015, №742 від 28.05.2015, №901 від 31.07.2015, 111643грн.00коп. пені, 15872грн.60коп. інфляційних нарахувань та 7479грн.44коп. трьох процентів річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань по оплаті товару, які виникли на підставі договору поставки № 351 від 06.04.2015.

Відповідач відзив на позов та інші витребувані судом документи не надав без пояснення причин неможливості представити вказані документи.

В судове засідання, яке відбулось 15.05.2017, зявились представники позивача.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, представник відповідача в судове засідання не зявився.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь сторін у господарських засіданнях є їх правом, яке вони реалізовують на власний розсуд у випадку відсутності вимоги суду про обовязкову явку, та враховуючи, що до початку судового засідання від відповідача не надійшло до справи будь-яких клопотань, тому суд продовжує вирішення спору по суті у відсутності представника відповідача та за відсутності відзиву на позов за наявними у справі матеріалами на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем в судовому засіданні 15.05.2017 надано суду додаткові письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що за поставлений за специфікацією №6 товар відповідач був зобовязаний остаточно розрахуватись до 04.06.2015. Фактично відповідач 27.05.2015 сплатив грошові кошти в сумі 370350грн., з яких на оплату товару, переданого на підставі специфікації №6, позивачем зараховано 246900грн., а решта направлена на оплату поставки, здійснену раніш. Також, як стверджує позивач у поясненнях, вартість товару, поставленого відповідачу за специфікацією №5, належало сплатити 07.08.2015, але відповідач сплатив грошові кошті в сумі 33815грн. лише 09.11.2015. Крім того, як вбачається із наведених у додаткових поясненнях розрахунків, загальна сума нарахованої пені зменшена на 92663грн.40коп. у порівнянні із заявленою до стягнення у позовній заяві, а суми трьох процентів річних та інфляційних нарахувань збільшені на 123грн.26коп. та 60631грн.40коп. відповідно у порівнянні з заявленими сумами до стягнення у позовній заяві. З урахуванням нових розрахунків позивачем в додаткових поясненнях зазначено, що загальна сума основного боргу разом з нарахованими штрафними санкціями становить 603084грн.

Разом з тим, позивачем не надано суду письмової заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, а тому спір вирішується в межах позовних вимог, які викладені у позовній заяві.

Подане представником позивача клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволено, в звязку з чим хід судового засідання відображено в протоколі без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників позивача, оглянувши оригінали наданих позивачем договору поставки, специфікацій, видаткових та товарно-транспортних накладних, покладених в основу позову, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2015 року між Приватним підприємством «Компанія Агротрейд» (продавець за договором, позивач у справі) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Івківці» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір поставки №351 (далі по тексту договір поставки), за умовами якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідача товар, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п.1.2. договору поставки під товаром у цьому договорі розуміються мінеральні добрива.

В п.1.3. договору поставки сторони обумовили, що загальна кількість товару та його вартість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна одиниці товару визначаються сторонами у додатках Специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору.

В розділі 2 договору поставки сторони узгодили умови поставки товару та встановили, що постачання товару здійснюється із залученням третіх осіб (перевізників) (п.2.1.). Постачання товару здійснюється за умови проведення попередньої оплати вартості замовленого товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня здійснення попередньої оплати (п.2.2.). Поставка товару здійснюється за Правилами Інкотермс-2010 за умовами EXW і за умовами CPT, що обумовлюється в специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору (п.2.3.). В пункті 2.4. договору поставки сторонами визначено, що датою поставки товару продавцем покупцю визначається дата оформлення видаткових накладних продавця.

Визначаючи порядок розрахунків, сторони в розділі 3 договору поставки передбачили, що розрахунок за товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця згідно з виставленими продавцем рахунками-фактурою, на умовах стовідсоткової (часткової) передоплати протягом 3 банківських днів з моменту замовлення. У випадку несплати покупцем вартості товару в обумовлений строк, який вказаний у рахунку-фактурі, продавець має право не виконувати зобовязання по даному договору (п.3.1.). Остаточні розрахунки між сторонами за поставку визначеної в специфікації до договору партії товару здійснюється не пізніше як протягом 5 (пяти) банківських днів від дати поставки (п.3.2.).

Згідно з п.6.1. договору поставки договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 включно, а у розрахунках до останнього повного виконання сторонами своїх зобовязань. Якщо за 15 календарних днів до закінчення дії договору жодна із сторін письмово не заявляє про його розірвання, договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах (п.6.2.). В п.6.3. договору поставки сторони узгодили, що договір може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із Сторін за умови письмового повідомлення контрагента за 15 календарних днів до розірвання та повного розрахунку за зобовязаннями.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору поставки, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір поставки №351 від 06.04.2015 є обовязковим для виконання сторонами.

Аналіз змісту та субєктного складу договору поставки №351 від 06.04.2015 свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору поставки №351 від 06.04.2015 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, загальних положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

Відповідно до п.3.1. договору поставки сторонами 23.04.2015 складено специфікацію №5 до договору поставки №351 від 06.04.2015, яка є невідємною частиною цього договору (а.с.22), в якій сторони визначили найменування товару карбамід, в кількості 38,5т по ціні 9590грн. з ПДВ, загальною вартістю 369215грн. з ПДВ. Умовою поставки товару визначено склад покупця с.Івківці Прилуцького району Чернігівської області. А також встановлено строк оплати товару - до 29.04.2015.

Крім того, 27.04.2015 сторонами складено специфікацію №6 до договору поставки №351 від 06.04.2015, яка є невідємною частиною цього договору (а.с.29), в якій сторони визначили найменування товару вапняково-аміачна селітра, в кількості 50т по ціні 8230грн. з ПДВ на загальну суму 411500грн. з ПДВ. Умовою поставки товару визначено склад покупця с.Івківці Прилуцького району Чернігівської області. А також встановлено строк оплати товару - до 29.04.2015.

Специфікації №5 і №6 підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем передано відповідачу по видатковій накладній №728 від 27.05.2015 вапняково-аміачну селітру в кількості 25т на загальну суму 205750грн. з ПДВ (а.с.23), по видатковій накладній №742 від 28.05.2015 вапняково-аміачну селітру в кількості 25т на загальну суму 205750грн. з ПДВ (а.с.24).

Про отримання відповідачем товару свідчать підписи та відбитки печатки відповідача на вищевказаних видаткових накладних.

Таким чином, по видаткових накладних №728 від 27.05.2015 та №742 від 28.05.2015 позивачем передано товар в загальній кількості 50т загальною вартістю 411500грн., що повністю відповідає найменуванню, кількості та вартості товару, зазначеного у специфікації №6 від 27.04.2015.

По видатковій накладній №901 від 31.07.2015 (а.с.30) позивачем передано відповідачу карбамід в кількості 38,5т загальною вартістю 369215грн. з ПДВ, що відповідає найменуванню, кількості та вартості товару, визначеного сторонами у специфікації №5 від 23.04.2015. Факт отримання відповідачем товару по вищевказаній накладній підтверджується наявністю на ній підпису та відбитку печатки останнього.

Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів, які б спростовували факт отримання ним від позивача товару по зазначених вище видаткових накладних.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем виконано взяті на себе за договором зобовязання в частині поставки товару.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Аналіз пункту 3.1. договору поставки, свідчить, що відповідач зобовязувався здійснювати оплату товару згідно з виставленими позивачем рахунками-фактурами до моменту передання товару позивачем, але не пізніше 3-х банківських днів з моменту замовлення. Разом з тим, враховуючи положення, викладені у другому реченні п.3.1. договору поставки, суд приходить до висновку, що строк оплати вартості товару на умовах попередньої оплати має бути вказаний у відповідному рахунку-фактурі.

Позивачем не надано доказів предявлення відповідачу рахунків-фактур на оплату товару, поставка якого була узгоджена сторонами у специфікації №5 від 23.04.2015 і специфікації №6 від 27.04.2015. Зазначення у вказаних специфікаціях строків оплати товару судом до уваги не приймається, оскільки зміст специфікацій визначається в п.1.3. договору поставки, а умови договору не передбачають встановлення строків саме у специфікаціях.

Таким чином, виходячи із умов пунктів 2.4., 3.2 договору поставки, з урахуванням правил обчислення строків, встановлених ст.253 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач був зобовязаний здійснити остаточний розрахунок у такі строки: за товар, отриманий по видатковій накладній №728 від 27.05.2015 по 03 червня 2015 року включно; за товар, отриманий по видатковій накладній №742 від 28.05.2015 по 04 червня 2015 року включно; за товар, отриманий по видатковій накладній №901 від 31.07.2015 по 07 серпня 2015 року включно.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем було проведено оплату в сумі 33815грн. за товар, визначений у специфікації №5 від 23.04.2015, та сплачено 246900грн. за товар, визначений у специфікації №6 від 27.04.2015. Таким чином, як стверджує позивач, заборгованість відповідача на день звернення до суду з даною позовною заявою становить 500000грн.

Крім того, в додаткових поясненнях, наданих до матеріалів справи 15.05.2017, позивач вказує, що відповідачем 27.05.2015 платіжним дорученням №194 було сплачено 370350грн., з яких за специфікацією №6 було оплачено 246900грн., а платіжним дорученням №21 від 09.11.2015 відповідач сплатив 33815грн. за специфікацією №5. В звязку з чим, за твердженням позивача, заборгованість по оплаті товару, переданого по видаткових накладних №728 від 27.05.2015, №742 від 28.05.2015 становить 164000грн., а заборгованість по оплаті товару, переданого по видатковій накладній №901 від 31.07.2015, становить 335400грн. На підтвердження здійснення відповідачем часткової оплати товару, позивачем надані до матеріалів справи примірник платіжного доручення №194 від 27.05.2015 на суму 370350грн. та примірник платіжного доручення №21 від 09.11.2015 на суму 33815грн. з відмітками банківської установи отримувача платежу (позивача у справі).

Як вбачається із платіжного доручення №194 від 27.05.2015 у реквізиті «призначення платежу» платником відповідачем у справі зазначено попередня оплата за міндобрива зг.рах№413 від 17.04.2015.Процедура держзакупівель не передбачена.У сумі 308625,00грн., ПДВ 20% 61725,00грн..

В примірнику платіжного доручення №21 від 09.11.2015 у реквізиті «призначення платежу» платником відповідачем у справі зазначено оплата за мінеральні добрива зг.рах №413 від 17.04.2015, у т.ч. ПДВ 20% 5635,83грн. (а.с.91,92).

Відповідно до дефініцій, наведених у п.1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976 (з подальшими змінами) платіжне доручення визначається, як розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

За змістом п.3.1. цієї Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції.

Одним із обовязкових реквізитів платіжного доручення є реквізит «Призначення платежу», який в силу п.3.8. Інструкції заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Відповідно до п.33.2. ст.33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Отже, враховуючи вищевикладене, реквізит платіжного доручення «Призначення платежу» має містити повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється сплата коштів, яка визначається самостійно платником і який несе відповідальність за його зміст, та в процесі переказу грошових коштів ані банком, ані отримувачем цих коштів не може бути змінений.

Як встановлено судом вище, в договорі поставки міститься умова щодо попередньої оплати товару на підставі рахунків-фактур, які мають виставлятися продавцем (позивачем у справі) (п.3.1.).

Таким чином, з огляду на умови договору поставки та вимоги законодавства з питань оформлення платіжних документів, суд приходить до висновку, що, здійснюючи платежі по вищевказаних платіжних дорученнях, відповідач самостійно визначив, по якому рахунку ним здійснюється оплата товару.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, покладений саме на сторони у процесі.

Стверджуючи, що відповідачем грошові кошти в сумі 370350грн. та 33815грн. сплачені саме за товар, поставлений на підставі специфікацій №5 і №6, та частково за товар, поставлений раніше, позивач не надав суду доказів, що рахунок-фактура №413 від 17.04.2015, на яке міститься посилання у призначенні платежу в платіжних документах, стосується саме поставок товару по специфікаціях №5 і №6. Також, позивачем не надано суду доказів наявності у відповідача заборгованості по оплаті раніш поставленого товару, про що позивач зазначає у додаткових письмових поясненнях.

Посилання позивача на акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015-15.04.2016 судом до уваги до приймаються, оскільки за своєю правовою природою такий акт не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак не є документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції. До того ж, як вбачається із змісту вказаного акту, в ньому відсутня інформація щодо сплати відповідачем 27.05.2015 грошових коштів в сумі 370350грн.

Враховуючи, що позивачем не надано до матеріалів справи копію рахунку №431 від 17.04.2015 на підтвердження факту, що даний рахунок визначав суму попередньої оплати по поставках товару саме по покладених в основу позову специфікаціях №5 від 23.04.2015 та №6 від 27.04.2015, клопотання в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України про витребування цього документу у відповідача не заявив, тому суд приходить до висновку, що позивач безпідставно зарахував ці платежі в оплату товару, поставленого за вищевказаними специфікаціями.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідачем не надано жодного доказу, який підтверджує виконання ним зобовязання по оплаті товару, отриманого від позивача по видаткових накладних №728 від 27.05.2015, №742 від 28.05.2015, №901 від 31.07.2015 на підставі специфікацій №5 і №6.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем зобовязання сплив, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати товару, що свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором поставки зобовязань.

Під час розгляду справи та на момент прийняття рішення відповідачем не надано належних і допустимих доказів сплати ним вартості товару, отриманого по видаткових накладних №728 від 27.05.2015, №742 від 28.05.2015, №901 від 31.07.2015, в звязку з чим заборгованість відповідача по вказаних поставках становить 780715грн.

Проте відповідно до господарського процесуального законодавства при зверненні до суду позивач самостійно визначає обсяг порушення свого права та спосіб його захисту, а суд лише оцінює наявність підстав для захисту в межах заявленої вимоги. Враховуючи, що позивачем не подано клопотання про вихід суду за межі позовних вимог, з огляду на принцип рівності сторін перед судом та законом суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача основного боргу розглядається судом в межах заявленої позивачем суми 500000грн.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобовязання по оплаті товару, отриманого по видаткових накладних №728 від 27.05.2015, №742 від 28.05.2015, №901 від 31.07.2015, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача в частині стягнення з відповідача 500000грн. основного боргу за товар.

Позивач з посиланням на п.5.2. договору поставки просить стягнути з відповідача пеню в сумі 111643грн., 15872грн.60коп. інфляційних нарахувань та 7479грн.44коп. трьох процентів річних, нарахованих за прострочення оплати товару.

В п.5.2. договору поставки сторонами передбачено виплата покупцем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день такого прострочення, а також інфляційних збитків, що поніс продавець та трьох відсотків штрафних санкцій за період прострочення.

Відповідно до положень ст.611 Цивільного кодексу України порушення боржником взятих на себе зобовязань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні встановлених законом та договором мір відповідальності, зокрема і у сплаті неустойки.

В силу приписів ст.549 Цивільного кодексу України неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання визначається як пеня.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Оскільки договором поставки інший розмір процентів річних, які підлягають сплаті за прострочення виконання грошового зобовязання, не передбачений, тому при їх обчисленні має застосовуватися розмір, встановлений ст.625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобовязань по оплаті товару, тому позивач має право вимагати від відповідача сплати пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.

Разом з тим, здійснюючи перевірку правильності обчислення сум пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, суд приходить до висновку, що розрахунки цих сум не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема фактичній сумі заборгованості, на які нараховувались пеня, три проценти річних та інфляційні нарахування, періодам прострочення. Отже, з огляду на обовязок позивача доводити правомірність обчислення пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань саме в заявлених до стягнення сумах, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити частково, в звязку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 500000грн. боргу.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Відповідно до ч.6 ст.49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем на підтвердження факту оплати послуг адвоката надано копію платіжного доручення №4985 від 01.02.2017 про сплату 10000грн. за юридичні послуги, згідно з договором №30/01/17 від 30.01.2017.

За загальними правилами розмір відшкодування судових витрат, не повязаних зі сплатою судового збору, зокрема на оплату послуг адвоката, не повинен бути явно завищеним порівняно з ціною позову. При цьому, докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, мають надаватися стороною, що вимагає відшкодування таких витрат. Аналіз змісту договору №30/01/17 від 30.01.2017, укладеного між позивачем та Адвокатським обєднанням «ВІ ВАТЕС», свідчить, що даний договір укладений щодо надання Адвокатським обєднанням позивачу невизначеного обсягу юридичних послуг, повязаних із захистом його прав та інтересів у будь-якому цивільному, адміністративному, господарському, виконавчому провадженнях, в якому замовник перебуває в статусі позивача, відповідача, третьої особи, заявника, стягувача, боржника (п.1.1. договору). В той же час, в п.5.1. цього ж договору визначено розмір винагороди в сумі 10000грн. за надання юридичних послуг, яка сплачується одноразовим платежем протягом пяти днів з моменту підписання договору. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, що вказаний договір про надання юридичних послуг обмежується лише наданням послуг по даній справі, а визначена в договорі сума винагороди є сумою, яку належить сплатити саме за послуги адвоката, надані лише по даній справі, а тому суд не розцінює здійснений позивачем платіж в сумі 10000грн., як витрати, понесені ним на оплату послуг адвоката саме по цій справі. Враховуючи, що позивачем не надано суду належного розрахунку розумно необхідного розміру суми, яку належить сплатити за надання послуг адвоката саме по даній справі, тому суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу витрат на послуги адвоката.

Керуючись ст.193, 265 Господарського кодексу України, ст.253, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «ІВКІВЦІ» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, Чернігівська область, Прилуцький район, с.Івківці, вул.Незалежності, 3-а, (ідентифікаційний код 00729847) на користь Приватного підприємства «Компанія Агротрейд», м.Черкаси, вул.Рози Люксембург, 202, офіс 16 (ідентифікаційний код 37787179) 500000грн. боргу та 7500грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 17 травня 2017 року.

Суддя Т.Г. Оленич