КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 910/18667/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.05.2017 року по справі №910/18667/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017р.

у справі №910/18667/16 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл"

до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

про визнання недійсним кредитного договору.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (далі-відповідач) про визнання кредитного договору №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. недійсним з моменту його укладання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2017р. у справі №910/18667/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 25.01.2017р., позивач звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій, з урахуванням поданих 05.05.2017р. письмових пояснень, просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справ; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг з урахуванням письмових пояснень до неї та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий Мандарин Ойл" (позивачем) та Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" (відповідачем) було укладено кредитний договір №22.1/357-КТЛ-08 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого за цим договором встановлюються мета, порядок та умови видачі (надання) Банком у майбутньому кредитів (траншів) Позичальнику у національній валюті у межах загальної суми 204 000 000,00 грн., порядок та умови погашення/повернення позичальником отриманих коштів, та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання сторін, що виникають/виникнуть при видачі /наданні банком кредитів.

Розділами 2-7 Кредитного договору сторони обумовили основні умови договору, права та обов'язки сторін, види забезпечення зобов'язань позичальника за цим договором, строк дії договору та порядок внесення в нього змін та доповнень, розв'язання спорів тощо.

Згідно із п.5.1 Кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором та припиняється належним виконанням його умов.

В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди до Кредитного договору, а саме: №1 від 23.12.2008р., №2 від 19.01.2009р., № 3 від 30.011.2009р., №4 від 27.02.2009р., №5 від 05.03.2009р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний Кредитний договір та додаткові угоди до нього були підписані зі сторони відповідача заступником Голови Правління ВАТ "Родовід Банк" Ю.М. Доброходом, а зі сторони позивача - директором ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" ОСОБА_4 та скріплено печатками обох сторін.

Крім того, як свідчать матеріали справи, впродовж 2008 року по 2009 року ОСОБА_4 діяв від імені товариства, як директор ТОВ "Золотий Мандарин Ойл", та в зазначений період, згідно банківської виписки про рух грошових коштів по позичковому рахунку ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" у ПАТ "Родовід Банк", вбачаються факти перерахування товариством грошових коштів на рахунок банку в якості часткового погашення кредиту та сплата відсотків за спірним Кредитним договором.

Судова колегія проаналізувавши умови зазначеного вище вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, який підпадає під правове регулювання норм глави 71 Цивільного кодексу України та § 1 глави 35 Господарського кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання кредитного договору №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. недійсним з моменту його укладання, посилаючись на те, що кредитний договір №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. укладений колишнім директором товариства, без дотримання вимог ст.203 Цивільного кодексу України, а також на підставі завідомо неправдивих офіційних документів та без відома другого учасника товариства, у зв'язку з чим даний договір, за твердженням позивача, згідно з приписами ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним.

Крім того, позивач зазначає, що колишній керівник та співзасновник ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" ОСОБА_4 впродовж червня 2008 - травня 2009 року, користуючись наділеними товариством організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими правами, складаючи завідомо неправдиві офіційні документи позивача, а саме протоколи загальних зборів та протоколи спостережної ради товариства щодо прийняття рішень про надання директору повноважень на відкриття у відповідача кредитної лінії у сумі 204 000 000,00 грн. та рішень про подальше внесення змін до спірного Кредитного договору, надавав останні службовим особам відповідача з метою отримання кредиту, внаслідок чого між сторонами був підписаний спірний Кредитний договір без дотримання законодавчо встановленого порядку отримання згоди вищого органу товариства на вказані дії. Зазначені обставини, за твердженнями позивача, відображені у постанові Солом'янського районного суду міста Києва від 14.12.2012 р. у справі 1/2609/1381/12 у справі по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 222 ч.2, 366 ч.2 Кримінального кодексу України, та є преюдиційними для даного спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірний Кредитний договір був укладений з дотримання положень ст.203 Цивільного кодексу України та в подальшому схвалений позивачем (ч.1 ст.241 ЦК України).

Проте, судова колегія з даними висновками суду першої інстанції не може погодитися в повній мірі та вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, в зв'язку з чим підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Як зазначалося вище, спірний правочин та додаткові угоди до нього від імені ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» було підписано колишнім директором - ОСОБА_4.

В матеріалах справи міститься копія Протоколу Загальних Зборів учасників ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" від 23.12.2008р., в якому учасники товариства постановили укласти договір про відкриття кредитної лінії у відповідача у сумі 204 000 000,00 грн. строком до 24.06.2009р. з уповноваженням колишнього директора - ОСОБА_4 на підписання договору.

В той же час, як свідчать матеріали справи та зазначено позивачем в обґрунтування позовних вимог, 14.12.2012 року Солом'янським районним судом міста Києва прийнята постанова по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366 КК України - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, зі змісту якої ОСОБА_4, будучи одним із учасників (засновників) та директором ТОВ "Золотой Мандарин Ойл", являючись службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями та організаційно-господарськими обов'язками, впродовж червня 2008 року - травня 2009 року, складаючи завідомо неправдиві офіційні документи щодо взаємовідносин зазначеного товариства з ТОВ "Грейвсайд", та видаючи їх службовим особам ВАТ "Родовід Банк" для отримання кредитів, завдав кредитору матеріальних збитків на загальну суму 242 797 689,33 грн.

Крім того, Солом'янським районним судом міста Києва встановлено, зокрема, що директор ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» ОСОБА_4, продовжуючи свою злочинну діяльність направлену на вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами, 23.12.2008р. подав до ВАТ «Родовід Банк» підписану ним кредитну заявку на видачу товариству кредитного продукту у розмірі 204 000 000 грн. на поповнення обігових коштів, строком на 6 місяців, під заставу майнових прав за неіснуючим договором поставки за №12/05-ЗГ від 12.05.2008р. укладеним нібито між товариством та ТОВ «Грейвсайд». І додав до вказаної кредитної заявки підписані ним анкету позичальника ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» від 23.12.2008 та бізнес-план з техніко-економічним обґрунтуванням кредитної операції для закупівлі зазначеним товариством нафтопродуктів, а також засвідчені ним, як директором останнього, копії підроблених ним же:

- протоколів загальних зборів учасників від 23.12.2008р. з внесеною завідомо неправдивою інформацією щодо надання директору вказаного товариства ОСОБА_4 повноважень на відкриття у ВАТ «Родовід Банк» кредитної лінії у сумі 204 000 000 грн. під заставу майнових прав на суму не менше 1.120.000.000 грн.;

- договору поставки №12/05-ЗГ від 12.05.2008р. укладеного нібито між позивачем та ТОВ «Грейвсайд»;

- додаткової угоди за №6 від 11.12.2008р. до зазначеного договору поставки № 12/05-ЗГ від 12.05.2008р. на суму 1 350 279 000 грн.;

- акту звірки взаємних розрахунків по договору купівлі-продажу нафтопродуктів №12/05-ЗГ від 12.05.2008р. із недостовірною інформацією про те, що станом на 23.12.2008р. заборгованість ТОВ «Грейвсайд» перед позивачем за поставлені нафтопродукти за вказаним договором складає 1 121 901 277, 34 грн.

Службові особи відповідача, не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_4, 23.12.2008р., розглянувши кредитну заявку на засіданнях Кредитно-інвестиційного комітету та Правлінні ВАТ «Родовід Банк», прийняли рішення про видачу позивачу кредитного продукту у сумі 204 000 000 грн. І того ж дня, 23.12.2008р., між банком, в особі заступника Голови Правління, та позивачем, в особі директора - ОСОБА_4, було укладено спірний Кредитний договір №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.06.20114р. постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 14.12.2012р. скасовано, при цьому провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.222, ч.2 ст.366 КК України закрито на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.11.2014р. ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12.06.2014 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005р. звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (далі - КК), у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК).

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Як свідчать матеріали справи, під час апеляційного розгляду кримінальної справи ОСОБА_4 повністю визнано свою вину в пред'явленому обвинуваченні, не оспорював викладених в обвинувальному висновку обставин вчинення злочину, і усвідомлював наслідки закриття справи з нереабілітуючих обставин, про що свідчить мотивувальна частини постанови Апеляційного суду міста Києва від 12.06.2014р.

З огляду на викладене, судова колегія приймає до уваги твердження позивача щодо фіктивності наданих колишнім директором ОСОБА_4 документів для отримання кредиту без відповідного рішення загальних зборів товариства.

Крім того, в судовому засіданні сторони повідомили, що станом на час розгляду даної справи в провадженні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл», про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином.

У відповідності до ст.32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевстановлене, судова колегія прийшла до висновку про доведеність факту того, що спірний Кредитний договір був укладений на підставі підроблених колишнім директором ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» ОСОБА_4 документів, за відсутністю волевиявлення товариства (позивача) на вчинення даного договору, наслідком чого є недодержання, зокрема, вимог ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, що відповідно до ч.1 ст.215 цього Кодексу є безумовною підставою для визнання даного договору недійсним.

Стосовно посилань відповідача на положення ст.241 Цивільного кодексу України, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, настання наслідків, в разі укладання угоди особою, не уповноваженою на це, або з перевищенням повноважень, закон ставить в залежність від того, чи було схвалено у подальшому правочин, особою від імені якої її укладено.

Однак, як з'ясовано вище, колишній директор товариства ОСОБА_4 уклав спірний договір за відсутністю волевиявлення товариства (позивача) на вчинення останнього та є особою, яка вчинила злочин, а саме підробку документів з умислом отримати кошти.

Посилання відповідача на обставини, які свідчать про наступне схвалення спірного договору позивачем, тобто на факт перерахування протягом кінця 2008 року та початку 2009р. з рахунку позивача на рахунок відповідача грошових коштів в якості часткового погашення кредиту та сплата відсотків за спірний договором, судова колегія не приймає до уваги, оскільки як встановлено вище в зазначений період ОСОБА_4 діяв від імені товариства, як директор ТОВ "Золотий Мандарин Ойл", який і здійснив підроблення документів за відсутністю волевиявлення товариства для отримання кредиту за спірним договором та працюючи на посаді директора позивача, мав доступ до вказаних коштів та вчинення відповідних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла до висновку щодо наявності підстав для визнання спірного договору з моменту його укладання недійсним з огляду на відсутність волевиявлення позивача на вчинення спірного договору та недоведення належними та допустимими доказами факту його наступного схвалення самим позивачем.

Щодо посилань відповідача про необхідність застосування до вимог позивача строків позовної давності, які викладенні у відзиві на позов (а.с.128-133 т.1), судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як стверджує позивач про вищезазначені обставини при яких укладався спірний договір він дізнався лише в ході розгляду Солом'янським районним суду міста Києва кримінальної справи, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що в даному випадку позивач міг довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, раніше ніж як на тому стверджує позивач.

Як встановлено вище ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.06.2014р. постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 14.12.2012р. скасовано та закрито провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.222, ч.2 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України

У відповідності до ст.532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Беручи вище встановлене, судова колегія вважає, що перебіг строку позовної давності позовних вимог в даному випадку почався з 12.06.2014р. та закінчується 12.06.2017р.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом в жовтні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню; позовні вимоги слід задовольнити.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України та ст.ст.32-35, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017р. у справі №910/18667/16 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017р. у справі №910/18667/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

3.Визнати недійсним кредитний договір №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. з моменту укладання між Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" (03058, м.Київ, вул. Вадима Гетьма, 30; ) та Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" (04136, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3; ).

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (04136, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" (03058, м.Київ, вул. Вадима Гетьма, 30; ) 1 378 (тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору за подачу позовної заяви та 1 515 (тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

5.Доручити Господарському суду міста Києва видачу наказу.

6.Матеріали справи №910/18667/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст.107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текс постанови складено та підписано 22.05.2017р.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

І.М. Скрипка