ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 917/2124/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю №747 від 12.12.2016 р.

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Київської районної в м. Полтаві ради (вх. № 1214П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 р. у справі № 917/2124/16 та апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Київської районної в м. Полтаві ради (вх. № 1215П/1) на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2017 р. по справі 917/2124/16

за позовом ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком", м. Полтава

до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, м. Полтава

про стягнення 131 780,61 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 р. ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради 131 780,61 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 р. у даній справі (суддя Погрібна С.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" 131 780,61 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Додатковим рішенням господарського суду Полтавської області від 10.03.2017 р. у даній справі (суддя Погрібна С.В.) стягнути з Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" 1976,71 грн. судового збору.

Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради із даним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, заявник зазначає, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджету міста Київ, міст обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Отже, спочатку необхідне виділення коштів з Державного бюджету, а його на 2015 рік не передбачено, тобто зовсім відсутнє. Тому, управління не може виконати свої зобов'язання з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян, оскільки є бюджетною установою та повністю залежить від бюджетного фінансування. Таким чином, виділення коштів з Державного бюджету не входить до компетенції управління, вважаємо обставини неможливості виконати зобов'язання такими, за які жодна з його сторін не відповідає. Крім того, заявник зазначає, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Бюджетно-фінансове управління виконавчого комітету Полтавської міської ради та Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, у зв'язку з чим, на його думку, справа розглянута без з'ясування всіх обставин, без належного дослідження доказів на підтвердження заперечень.

Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради із даним додатковим рішенням суду першої інстанції також не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Так, відповідач зазначає, що зазначене рішення прийнято без врахування вимог п. 19 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якого до кола осіб, звільнених від сплати судового збору, включено органи виконавчої влади, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення, яким і є відповідач.

Також, представником апелянта було подане клопотання про зупинення виконання оскаржуваних ним рішень.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 р. апеляційні скарги прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.05.2017 р. Об'єднано апеляційні скарги Управління соціального захисту населення Київської районної в м. Полтаві ради в одне апеляційне провадження.

Позивач 26.04.2017 р. надав за вх. № 4536 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Відповідачем 28.04.2017 р. за вх. № 4610 були надані письмові пояснення в обгрунтування вимог апеляційної скарги.

В судове засідання, призначене на 15.05.2017 р. представник відповідача не зявився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши представників учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

У період з листопада 2015 року по грудень 2015 року (включно) Полтавською філією ПАТ "Укртелеком" (надалі - Позивач) надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню Київського району, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 131 780,61грн.

Однак, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з листопада 2015 року по грудень 2015 року (включно), відповідачем в повному обсязі відшкодовані не були, в результаті чого станом на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 131 780,61 грн.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення послуг зв'язку підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги форми 3-пільга, затвердженим наказом Мінпраці України від 28.03.2003 № 83 (арк. с. 8-9).

На виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117, поіменні списки абонентів за формою 2-пільга щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача: та на адресу відповідача в паперовому вигляді, що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у листопаді, грудні 2015 р. (арк. с. 11-12).

Оскільки, питання погашення існуючої заборгованості за послуги зв'язку, надані на пільгових умовах, відповідачем не вирішено, заборгованість за листопад - грудень 2015 року у сумі 131 780,61грн., не сплачена, в звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію вищевикладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України).

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно із ст.87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. № 3551-XII; ЗУ "Про жертви нацистських переслідувань" від 23.03.2000р. № 1584-ІІІ; ЗУ " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ; ЗУ "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР; ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII; ЗУ "Про охорону дитинства" від 26.04.2001р. № 2402-ІІІ.

В вище перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Відповідно до п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України.

Зокрема, п. 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Київського району м. Полтави є Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, а отже відшкодування витрат, понесених Позивачем внаслідок надання населенню Київського району м. Полтави послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати Відповідач за рахунок державних субвенцій.

Факт надання позивачем пільговій категорії населення Київського району м. Полтави послуг зв'язку підтверджується оформленими між сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги форми 3-пільга, затвердженим наказом Мінпраці України від 28.03.2003 № 83 та розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у листопаді, грудні 2015 р.

Щодо посилань відповідача, викладених в апеляційній скарзі, стосовно того, що управління, не може виконати свої зобов'язання з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян, оскільки є бюджетною установою та повністю залежить від бюджетного фінансування, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що ч. 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення Кременчуцького району та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

Щодо тверджень, викладених в апеляційній скарзі стосовно неправомірної відмови у задоволенні клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради та Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (ч.1).

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі (ч.2).

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу (ч.3).

Отже, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучаються судом до участі у справі якщо рішення господарського суду може вплинути на їх права і обов'язки.

Так, рішенням 26 позачергової сесії 6 скликання Полтавської обласної ради від 16.01.2015 року «Про обласний бюджет на 2015 рік» Департамент фінансів обласної державної адміністрації визначений головним розпорядником коштів на обласному рівні, але, рішення обласних рад не можуть зобовязувати Департамент фінансів обласної державної адміністрації відшкодовувати витрати відповідача.

Колегія суддів зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування створює обовязки для органу центральної виконавчої влади тільки у випадку прямо передбаченому законом.

Враховуючи, що встановлені у справі правовідносини не дають відповідачу право покладання на державний орган відповідних коштів та те, що відповідні норми в законі відсутні, такі твердження відповідача оцінюються судом критично.

Тому із встановлених обставин справи не вбачається, що судове рішення у даній справі може плинути на права і обов'язки бюджетно-фінансове управління виконкому Полтавської міської ради, та Управління державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області, які відповідач прохав залучити до участі у справі.

Щодо клопотання про зупинення виконання оскаржуваних рішень колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Тобто, оскаржувані рішення не набрали законної сили в звязку з тим, що до провадження були прийняті апеляційні скарги на них.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що рішенням господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 р. у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" 131 780,61 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. Проте судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно статті 88 Господарсько-процесуального кодексу України, господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо: 1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення; 2) не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні з даним позовом, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, в даній справі судом першої інстанції було правомірно вирішено питання про відшкодування позивачу судового збору за рахунок відповідача - управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, навіть і у разі, якщо відповідач відповідно до п.19 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2017 р. у справі № 917/2124/16 є повністю обґрунтованим, правомірним та таким, що прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційних скаргах ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняті ним рішення є законними та обґрунтованими, у звязку з чим підстав для їх скасування та задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Київської районної в м. Полтаві ради на рішення господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 р. у справі № 917/2124/16 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Київської районної в м. Полтаві ради на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2017 р. по справі 917/2124/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 р. у справі № 917/2124/16 залишити без змін.

Додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2017 р. по справі 917/2124/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.