ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2017 Справа № 904/5225/17

За позовом Приватного підприємства "СТАЛЬСТРОЙІНВЕСТ", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського", м.Дніпро

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат (договір підряду №31-01/14-ЗЭБ-МК від 31.12.2014)

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність від 25.01.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Стальстройінвест", м.Дніпро (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім.М.С.Грушевського", м.Дніпро (далі по тексту - відповідач) про стягнення 106709,29грн. пені; 15561,52грн. трьох відсотків річних; 72168,83грн. інфляційних втрат. Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2016 по справі №904/983/15, яке набрало законної сили 12.12.2016, яке за результатами апеляційного та касаційного оскарження залишено без змін стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Заводська, 9; ідентифікаційний код 34497854) на користь Приватного підприємства "Стальстройінвест" (49047, м.Дніпропетровськ, вул.Ударників, 40-Б; ідентифікаційний код 31685174) основний борг у розмірі 445486,59грн., пеню у сумі 311760,78грн., три відсотки річних у розмірі 14860,22грн., інфляційні втрати у сумі 176830,93грн. та 15487, 45грн. витрат зі сплати судового збору.

08.09.2016 державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в рамках примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/983/15.

Враховуючи, що відповідач не виконав рішення господарського суду по справі №904/983/15 позивач скористався своїм правом та донарахував відповідачу пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2017 справу №904/5225/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами розгляду позовної заяви від 26.04.2017 за вих.№б/н ухвалою суду від 03.05.2017 порушено провадження по справі та призначено слухання на 25.05.2017.

25.05.2017 отримано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в якому вказано, що додатковими угодами до основного договору не визначено відповідальності останнього. На думку відповідача, позивач неправомірно застосував умови основного договору.

Щодо повідомлення сторін про час та місце судового засідання.

Господарським судом враховано положення пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 16.05.2017 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 10.05.2017 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 16.05.2017 з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 10.05.2017.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2017, враховуючи, що сторони належним чином повідомлення про час та місце його проведення, розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач не забезпечив явку свого представника, вимоги суду не виконав, однак звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату без обґрунтування неможливості забезпечити явку в дане судове засідання представника відповідача.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином, а на думку суду, неявка його у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2016 по справі №904/983/15, яке набрало законної сили 12.12.2016, яке за результатами апеляційного та касаційного оскарження залишено без змін встановлено наступні обставини.

Господарський суд прийшов до висновку, що заборгованість за виконані підрядні роботи у розмірі 445486,59грн. підтверджена позивачем та не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати виконаних будівельних робіт, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 904337,78грн. за період з 16.01.2015 по 30.06.2016.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 11.3 договору замовник у випадку порушення п. 5.1 цього договору сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочки платежу.

Пунктом 11.4 договору сторони погодили, що строк нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобовязань за договором встановлюється договором та складає три роки. Позовна давність щодо нарахування штрафних санкцій за договором складає 5 років.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольняє дану вимогу частково у розмірі 311760,78грн., оскільки позивачем нараховано пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день, в той час як Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано за період з 16.01.2015 по 25.02.2016 три відсотки річних у розмірі 14865, 83 грн. та інфляційні втрати у сумі 198642, 47 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, задовольняє дані вимоги частково, а саме три відсотки річних у розмірі 14860,22грн. та інфляційні втрати у сумі 176830,93грн., оскільки як вбачається з розрахунку позивача, викладеного у заяви про збільшення позовних вимог (арк. с. 128 том 3), останнім здійснено нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за 532 дні, тоді як заявлений позивачем період з 16.01.2015 по 25.02.2016 має 406 днів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню.

08.09.2016 державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в рамках примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/983/15.

Враховуючи, що відповідач не виконав рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2016 по справі №904/983/15 позивач скористався своїм правом та донарахував відповідачу:

- пеню за період прострочення з 01.07.2016 по 25.04.2017 у розмірі 106709,29грн.;

- три відсотки річних за період прострочення з 26.02.2016 по 25.04.2017 у розмірі 15561,52грн.;

- інфляційні втрати за період прострочення з 26.02.2016 по 25.04.2017 у розмірі 72168,83грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов наступних висновків.

Щодо пені.

Пенею, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 11.3 договору замовник у випадку порушення п. 5.1 цього договору сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочки платежу.

Пунктом 11.4 договору сторони погодили, що строк нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобовязань за договором встановлюється договором та складає три роки. Позовна давність щодо нарахування штрафних санкцій за договором складає 5 років.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені на законодавчому рівні обмежено подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Встановлення трирічного строку для нарахування зокрема пені є правомірним. Дане право сторін закріплено у частині 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав його таким, що містить помилки, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 106525,12грн.

Щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі N6-49цс12, від 24.10.2011 у справі N6-38цс11).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його таким, що містить помилки, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 15493,99грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2912,80грн., з урахуванням того, що 99,87% позовних вимог позивача судом задоволено.

Щодо заперечень відповідача.

Господарський суд заперечення відповідача відхиляє з огляду на той факт, що додаткові угоди укладено саме до основного договору.

В додаткових угодах укладених між сторонами до основного договору визначено, що у всьому іншому, що не обумовлено додатковими угодами сторони керуються положеннями саме основного договору.

Таким чином, визначення підставою для нарахування пені саме положень основного договору є правомірним.

Три відсотки річних та інфляційні втрати нараховуються на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Щодо клопотання про відкладення судового засідання.

Позовну заяву з доданими до неї документами на адресу відповідача направлено 28.04.2017, що підтверджується фіскальним чеком від 28.04.2017 та листом з описом вкладень.

Копію позовної заяви та додані до неї документи відповідач отримав 10.05.2017, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Ухвалу про порушення провадження у справі відповідач отримав 10.05.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Справи призначена до розгляду на 25.05.2017.

Господарський суд констатує, що відповідач завчасно, а сама за 15 (п'ятнадцять) календарних днів повідомлений, як про суть позовної заяви, вимоги суду, так і про дату судового засідання.

Місцезнаходження відповідача, як місцезнаходження суду є місто Дніпро.

Отже, відповідач мав реальну можливість ознайомитися з матеріалами справи.

Ухвалою від 03.05.2017 явка в судове засідання визнана обов'язковою. Причини неможливості забезпечення участі повноважного представника відповідача в судове засідання відповідач не повідомив та належні докази не надав.

Також ухвалою від 03.05.2017 вимоги суду визнано обов'язковими, однак відповідач не виконав вимоги суду і причини їх невиконання суду не повідомив.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Враховуючи, що спір може бути вирішено в даному судовому засіданні і за відсутності представника відповідача, беручи до уваги, що відповідач мав достатньо часу для виконання вимог суду господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" (49000, м.Дніпро, вул.Набережна Заводська, 9; ідентифікаційний код 34497854) на користь приватного підприємства "Стальстройінвест" (49047, м.Дніпро, вул.Ударників, 40-Б; ідентифікаційний код 31685174) 106525,12грн. (сто шість тисяч п'ятсот двадцять п'ять грн. 12 коп.) пені; 15493,99грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста дев'яносто три грн. 99 коп.) трьох відсотків річних; 72168,83грн. (сімдесят дві тисячі сто шістдесят вісім грн. 83 коп.) інфляційних втрат; 2912,80грн. (дві тисячі дев'ятсот дванадцять грн. 80 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

26.05.2017

Суддя ОСОБА_2