ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.2017 Справа № 920/288/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Іскра», с. Басівка, Сумський район, Сумська область,

про стягнення 50491 грн. 73 коп.,

Суддя Котельницька В.Л.

За участю представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - не прибув

При секретарі судового засідання Зері Ю.О.

Суть спору: позивач звернуся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд стягнути з відповідача 3085,64 грн. інфляційних збитків та 934,15 грн. - суму 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом № 1 від 01.06.2016, укладеного між сторонами даного спору, а також 39078 грн. заборгованості, 5271,97 грн. інфляційних збитків, 1027,79 грн. - суму 3% річних за неналежне виконання умов договору оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом № 15-С від 10.09.2016, укладеного між сторонами даного спору; а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

25.04.2017 позивач подав до суду заяву б/н від 24.04.2017 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3085,64 грн. інфляційних збитків та 934,15 грн. - суму 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом № 1 від 01.06.2016, укладеного між сторонами даного спору, а також 39078 грн. заборгованості, 6366,15 грн. інфляційних збитків, 1027,79 грн. - суму 3 % річних за неналежне виконання умов договору оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом № 15-С від 10.09.2016, укладеного між сторонами даного спору.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву збільшені позовні вимоги визнає частково. Так, суму основного боргу за договором № 15-С від 10.09.2016 відповідач визнав у повному обсязі, суми інфляційних нарахувань та 3% річних за договорами № 1 від 01.06.2016 та № 15-С від 10.09.2016 - визнав частково та надав власний розрахунок зазначених сум.

У судове засідання представники сторін не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Матеріали судової справи містять докази, необхідні для вирішення спору по суті у даному судовому засіданні, явка представників сторін у судове засідання судом обов'язковою не визнавалась, у зв'язку з чим суд розглядає справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України без участі представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендодавцем за договором, позивачем у справі) та Публічним акціонерним товариством «Іскра» (орендарем за договором, відповідачем у справі) був укладений договір № 1 оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом, за умовами п. 1.1 якого орендодавець зобов'язався передати орендареві у строкове платне користування сільськогосподарські машини та устаткування разом з обслуговуючим персоналом для підбору валків на 184 га земельних ділянках, що перебувають у користуванні орендаря, а орендар зобов'язався прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її користування.

Пунктом 4.2 договору № 1 від 01.06.2016 сторони погодили строк оренди - до 05.06.2016. На письмову вимогу орендаря строк оренди може бути скорочений, у такому випадку термін дії договору та строк оренди за ним припиняються з моменту отримання орендодавцем відповідної вимоги орендаря, а техніка повинна бути повернутою орендарем протягом доби з моменту припинення терміну дії оренди.

За умовами пункту 5.1 договору № 1 орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання-передачі наданих послуг, та розраховується, виходячи з орієнтовної суми 22678,00 грн. за одну добу оренди однієї одиниці техніки. Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що орендна плата визначається у акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами у останній день оренди техніки. Відповідно до пункту 5.3 виплата орендної плати проводиться протягом десяти банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг. Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь орендодавця.

Також суд встановив, що 10.09.2016 між сторонами у справі був укладений договір № 15-С оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом. Відповідно до пункту 1.1 даного договору орендодавець (позивач) зобов'язався передати орендареві (відповідачу) у строкове платне користування сільськогосподарські машини та устаткування із обслуговуючим персоналом для скошування кукурудзи на силос на 113,0 га земельних ділянках, що перебувають у користуванні орендаря, а орендар зобов'язався прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її користування.

Пунктом 4.2 договору № 15-С від 10.06.2016 сторони погодили строк оренди - до 20.09.2016. На письмову вимогу орендаря строк оренди може бути скорочений, у такому випадку термін дії договору та строк оренди за ним припиняються з моменту отримання орендодавцем відповідної вимоги орендаря, а техніка повинна бути повернутою орендарем протягом доби з моменту припинення терміну дії оренди.

За умовами пункту 5.1 договору № 15-С орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання-передачі наданих послуг, та розраховується, виходячи з орієнтовної суми 10306,00 грн. за одну добу оренди однієї одиниці техніки. Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що орендна плата визначається у акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами у останній день оренди техніки. Відповідно до пункту 5.3 виплата орендної плати проводиться протягом десяти банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг. Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь орендодавця.

Матеріалами справи підтверджений факт користування відповідачем орендованою технікою.

Так, відповідно до акту приймання-передачі (Додатку № 2 до договору № 1 від 01.06.2016) від 01.06.2016 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду наступну техніку:

- комбайн кормозбиральний Claas Jaguar-840, д.н. НОМЕР_1, 1997 року випуску.

Згідно акту приймання-передачі (Додатку № 3 до вищевказаного договору) від 04.06.2016 вищезазначена техніка була повернута орендарем (відповідачем) орендодавцю (позивачу) 04.06.2016р.

Актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 04.06.2016 підтверджено, що позивач надав, а орендар прийняв послуги з оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом (для підбору валків на 184 га земельних угідь) у період з 01.06.2016 по 04.06.2016 у повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають. Загальна кількість діб знаходження техніки у орендаря 4 (чотири) доби. Вартість однієї доби 22 678,00 грн. Загальна вартість послуг з оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом відповідно до цього Акту склала 90 712,00 грн.

Відповідно до виставленого позивачем рахунку № 10 від 07.06.2016 на виконання умов договору № 1 від 01.06.2016 відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти наступним чином: 15.09.2016 - 10000,00 грн., 06.10.2016 - 10 000,00 грн., 11.10.2016 - 10 00,00 грн., 21.10.2016 - 10 000,00 грн., 28.10.2016 - 15 000,00 грн., 03.11.2016 - 10 000,00 грн., 14.11.2016 - 10 000,00 грн., 18.11.2016 - 10 000,00 грн., 29.11.2016 - 5 712,00грн.

Однак, як встановлено у ході судового розгляду та проти даних фактів не надано заперечень відповідача, свої зобов'язання зі своєчасної сплати орендної плати, що передбачені договором оренди № 1 від 01.06.2016 останній не виконав, порушивши встановлені п. 5.3 договору строки сплати орендних платежів, чим прострочив виконання грошового зобов'язання.

Також відповідно до акту приймання-передачі (Додатку № 2 до договору № 15-С від 10.09.2016) від 10.09.2016 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду наступну техніку:

- комбайн кормозбиральний Claas Jaguar-840 з кукурудзяною жаткою, д.н. НОМЕР_1, 1997 року випуску.

Згідно акту приймання-передачі (Додатку № 3 до вищевказаного договору) від 20.09.2016 вищезазначена техніка була повернута орендарем (відповідачем) орендодавцю (позивачу) 20.06.2016.

Актом приймання-передачі наданих послуг № 16-С від 20.09.2016 підтверджено, що позивач надав, а орендар прийняв послуги з оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом (для для скошування кукурудзи на силос на 113,0 га земельних угідь) у період з 10.09.2016 по 20.09.2016 у повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають. Загальна кількість діб знаходження техніки у орендаря 11 (одинадцять) діб. Вартість однієї доби 10 306,00 грн. Загальна вартість послуг з оренди сільськогосподарських машин і устаткування із обслуговуючим персоналом відповідно до цього Акту складає 113 366,00 грн.

Відповідно до рахунку № 30 від 20.09.2016, виставленого позивачем відповідно до умов договору № 15-С від 10.09.2016 відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі: 29.11.2016 - 9 288,00 грн., 12.12.2016 - 15 000,00 грн., 16.12.2016 - 15 000,00 грн., 23.12.2016 - 10 000,00 грн., 06.01.2017 - 10 000,00 грн., 17.01.2017 - 5 000,00 грн., 20.01.2017 - 10 000,00 грн.

Залишок заборгованості по сплаті орендних платежів у розмірі 39 078,00 грн. відповідачем на користь позивача не сплачений.

14.02.2017 позивач направив відповідачеві лист-вимогу за № 1 про сплату вищезазначеної суми та повідомив реквізити для перерахування коштів. Дана вимога отримана представником відповідача 20.02.2017, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення відповідного поштового відправлення, однак залишена без належного реагування.

Таким чином, станом на момент розгляду в суді даного спору сума основного боргу в розмірі 39078,00грн., яка підтверджена матеріалами справи та визнана відповідачем, залишається несплаченою.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п. 1 ч. 2 зазначеної статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини;

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До спірних правовідносин суд застосовує положення цивільного законодавства про найм (оренду), оскільки саме таку правову природу мають укладені між сторонами у справі договори № 1 від 01.06.2016 та № 15-С від 10.09.2016.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

За приписами ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, а розмір такої плати відповідно до положень ч. 1 ст. 762 зазначеного Кодексу встановлюється договором.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 5.3. договорів № 1 від 01.06.2016 та № 15-С від 10.09.2016 виплата орендної плати проводиться протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Однак, суд встановив, що відповідач зазначене зобов'язання порушив, орендні платежі вчасно не сплатив, що призвело до порушення прав позивача та змусило останнього звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується факт прострочення сплати орендних платежів за договором № 15-С на суму 39078,00 грн. Таким чином, суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши положення укладених договорів та норми діючого господарського та цивільного законодавства України, дійшов висновку про правомірність вимог позивача у частині стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості по орендним платежам у примусовому порядку.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

При цьому, суд бере до уваги приписи пункту 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» стосовно періодів нарахування вищевказаних сум, у якому зазначено, що день фактичної сплати заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

Також суд враховує позицію, викладено в Інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права, відповідно до пункту 2 якого сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Враховуючи, що умовами договорів оренди № 1 та № 15-С визначений строк сплати орендної плати - 10 банківських днів після підписання актів приймання-передачі наданих послуг, а відповідні акти приймання-передачі містять як реквізит дату їх складання, а також беручи до уваги дані щодо часткових розрахунків відповідача судом здійснений перерахунок сум 3% річних та інфляційних збитків, нарахованих позивачем з урахуванням вимог чинного законодаства.

За наслідками здійсненого перерахунку суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача вказаних вище сум та зазначає, що стягненню підлягають 3% річних у сумі 931,96 грн. за договором № 1 від 01.06.2016 та 1027,79 грн. за договором № 15-С від 10.09.2016, а також 1452,82 грн. інфляційних збитків за договором № 1 від 01.06.2016 та 6366,15 грн. інфляційних збитків за договором № 15-С від 10.09.2016. В іншій частині суд визнає позовні вимоги необґрунтованими.

Позивач також просить суд покласти на відповідача судові витрати по справі, які складаються із сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн. та 4200,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судові витрати позивача по оплаті послуг адвоката в сумі 4200,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та адвокатським бюро «ОСОБА_2 та партнери» укладено Договір № 8/2017 від 16.03.2017 про надання правової допомоги, предметом якого є надання правової допомоги у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.2 договору клієнт здійснює оплату правової допомоги (гонорар), а також додаткових витрат на розрахунковий рахунок бюро згідно виставлених рахунків протягом двох банківських днів з моменту їх отримання.

Платіжним дорученням № 502 від 21.04.2017 відповідач перерахував адвокатському бюро «ОСОБА_2 та партнери» 4200,00 грн. як плату за надання правової допомоги згідно виставленого рахунку № 1 від 17.03.2017.

У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 347 від 20.05.20011, виданого Сумською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на ім'я ОСОБА_2.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, надано докази фактичного перерахування коштів адвокату на підставі договору, суд дійшов висновку, що витрати, понесені ФОП ОСОБА_1, відповідають судовим витратам на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, відтак підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, а заперечення відповідача у цій частині суд вважає недоведеними.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та на оплату послуг адвоката, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Іскра» (42312, Сумська область, Сумський район, с. Басівка, вул. Тесленко, 6-А; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_2) 39078,00 грн. основного боргу, 3% річних у сумі 1027,79 грн., 6366,15 грн. інфляційних збитків за договором № 15-С від 10.09.2016; 3% річних у сумі 931,96 грн. та 1452,82 грн. інфляційних збитків за договором № 1 від 01.06.2016; 4063,92 грн. витрат на оплату послуг адвоката; 1548,16 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.05.2017.

Суддя В.Л.Котельницька