ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року Справа № 904/10735/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 , довіреність б/н від 15.06.2016 р.;

представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року у справі № 904/10735/16

за позовом Публічного акціонерного товариства « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до дочірнього підприємства «Софіївкатеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської області

про стягнення 1 114 217 грн. 86 коп.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року у справі № 904/10735/16 (суддя Манько Г.В.) у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач Публічне акціонерне товариство « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та задовольнити заявлені вимоги.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд дійшов невірного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості, оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 21 березня 2017 року , колегією суддів у складі : головуючий суддя: Березкіна О.В. ( доповідач); судді:ОСОБА_2, ОСОБА_3

Розпорядженням керівника апарату від 20 березня 2017 року №444/17 у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Дарміна М.О., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/10735/16, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Антонік С.Г., Іванов О.Г.

В судовому засіданні 21 березня 2017 року було оголошено перерву до 16 травня 2017 року на 10годину.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017року залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання 16 травня 2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений в належний спосіб, у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Дочірнім підприємством „Софіївкатеплоенерго комунального підприємства „Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради (далі - покупець) підписаний договір купівлі - продажу природного газу №1165/15-БО-3 (далі - договір).

За умовами зазначеного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з пунктів 6.1, 6.2, 6.3, 6.4 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні Покупцем вимог, передбачених у п. 6.1 цього договору, Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативними перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений Продавцем Покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер є обов'язковим. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, Покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1 цього договору. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги Продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати Продавця, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Умовами п. 9.3 Договору передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Розділом 11 Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивач виконав умови Договору щодо постачання відповідних обсягів природного газу, передбачених п. 2.1 Договору, передавши у власність відповідача природний газ на загальну суму 3 157 752,36 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплату за отриманий природний газ у спірному періоді відповідач здійснював з порушенням умов, передбачених п. 6.1 Договору, та станом на 23.09.2016 року розмір заборгованості складав 475,94 грн.

Звертаючись до Дочірнього підприємства „Софіївкатеплоенерго комунального підприємства „Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради із позовом про стягнення основного боргу у сумі 475 грн. 94 коп., пені у сумі 656 876 грн. 58 коп., 3% річних у сумі 45 210 грн. 45 коп., інфляційних втрат у сумі 411 654 грн. 89 коп. , позивач - Публічне акціонерне товариство « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за отриманий газ, що в свою чергу є підставою для нарахування та стягненні пені, інфляційних та 3% річних на суму боргу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що основна заборгованість у сумі 475 грн. 94 коп. відповідачем була сплачена 24.10.2006р., тобто до надходження позовної заяви до господарського суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо стягнення пені, інфляційних та 3% річних на суму боргу, господарський суд першої інстанції зазначив, що оскільки п. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом", то відсутні підстави для стягнення означених сум.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач несвоєчасно сплачував за отриманий природний газ, у звязку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 23.09.2016 року складала 475 грн. 94 коп.

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами; до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського кодексу України також встановлюють, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Сторонами в п. 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього Договору, який встановлює строки розрахунків за фактично переданий газ, Покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження понесення інфляційних втрат та в обґрунтування здійснених нарахувань 3% річних і пені у зв'язку із простроченням відповідачем строку оплати зазначених обсягів природного газу позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки.

30.11.2016 року набрав чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до п. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом".

Як свідчать матеріали справи, позовна заява у даній справі була подана до суду першої інстанції 20.11.2016 року, а основна заборгованість відповідача у сумі 575 грн. 94 коп. була сплачена 24 жовтня 2016 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, тобто, до надходження позовної заяви до господарського суду.

Отже, хоча на момент звернення із позовом до суду у позивача було право вимагати у відповідача сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого природного газу, однак у зв'язку з набуттям чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" , таке право скасовано під час провадження у справі в силу даного Закону.

Враховуючи викладене, а також те, що:

- на момент набрання чинності Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованість у Відповідача за спожиті енергоносії була погашена;

- на Відповідача поширюється дія вищевказаного Закону, оскільки Відповідач є теплогенеруючою організацією (є відповідні ліцензії);

- відповідно до п. 1.2. Договору купівлі-продажу природного газу №1165/15-БО-3 від 12.12.2014 року газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями;

- імперативними приписами вищевказаного Закону встановлено необхідність здійснення списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та три відсотки річних з дня набрання чинності цим Законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання цим Законом чинності, то відсутні підстави для стягнення означених сум з відповідача.

Доводи апелянта про те, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому на нього не розповсюджується дія ч. 3 ст. 7 даного Закону щодо списання неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, є безпідставними з огляду на наступне.

Виходячи із системного аналізу положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", вбачається, що Законом передбачено врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (без урахування суми неустойки, інфляційний, процентів річних) шляхом проведення взаєморозрахунків щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах, яка залишилася непогашеною станом на 01.01.2016р. і є непогашеною на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, та шляхом реструктуризації заборгованості за спожиті енергоносії станом на 01.07.2016р. і яка не погашена станом на 01.12.2016р.

І саме для участі в процедурі врегулювання заборгованості шляхом взаєморозрахунків та реструктуризації відповідні підприємства повинні бути включені до Реєстру та укласти Типові договори.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка, інфляційні, проценти річних, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію (ч.3 ст.5, ст.6 Закону).

Стаття 7 Закону регулює порядок списання неустойки, інфляційних та процентів річних, нарахованих на реструктуризовану заборгованість за природний газ спожитий станом на 01.07.2016р. та нарахованих на заборгованість за використаний природний газ, яка (заборгованість) погашена до набрання чинності Законом (30.11.2016р.).

При цьому підставою для списання нарахованих санкцій на реструктуризовану заборгованість є повне виконання договору про реструктуризацію (ч.1 ст.7 закону).

Підставою ж списання санкцій, нарахованих на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом, є саме набрання чинності Законом (ч.3 ст.7 Закону). Інших умов для цього не передбачено.

Формування ж відповідного реєстру здійснюється відносно підприємств, які мають заборгованість (кредиторську заборгованість чи заборгованість з різниці в тарифах) (ст. 1 Закону), а тому списання санкцій на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності законом, не потребує включення підприємства до Реєстру, оскільки як зазначалося вище в Реєстр включаються підприємства для участі в процедурі врегулювання заборгованості шляхом взаєморозрахунків та реструктуризації.

Як встановлено під час розгляду даної справи, відповідач не має заборгованості, оскільки вона була погашена на час подання позову, а тому він не може бути включений до реєстру.

Таким чином, застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення п. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року у справі № 904/10735/16- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17 травня 2017року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік