КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 910/4366/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду м. Києва від 08.02.2017

у справі № 910/4366/15-г (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про внесення змін до договору

за участю представників:

від позивача: представник Волощук П.Ю. (довіреність №zh007-cn-12828-1216 від 28.12.2016);

від відповідача: представник Іванкіна Ю.Б. (довіреність №14-91 від 18.04.2014), представник Карачун Н.М. (довіреність №14-54 від 04.04.2017);

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (надалі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») про внесення змін до договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 у запропонованій ним редакції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015, позов задоволено, внесено зміни до договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 в редакції додаткової угоди №1, зміст якої наведений в резолютивній частині рішення суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив з того, що господарські суди обставин, які б підтверджували сукупність і наявність чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, не встановили і доказів, у розумінні ст. 33 ГПК України, того, що у зв'язку з внесенням змін в законодавство, виконання спірного договору оренди сторонами призвело до порушення їхніх майнових інтересів, позбавило позивача, який був заінтересований в укладенні цього договору, того, на що він розраховував, не навели. Також в порушення вимог ст. 43 ГПК України суди не дали належної правової оцінки запропонованим позивачем змінам до договору оренди, який викладений ним як договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, та не перевірили чи не зводяться фактично вимоги позивача до спонукання відповідача укласти новий договір замість існуючого.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 позов ПАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» задоволено, внесено зміни до Договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 в редакції Додаткової угоди №1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.03.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва без змін.

16.03.2017 в судовому засіданні в порядку статті 77 ГПК України була оголошена перерва до 05.04.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України задоволено клопотання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

У судовому засіданні 05.04.2017 в порядку статті 77 ГПК України була оголошена перерва до 17.05.2017.

У судовому засіданні 17.05.2017 представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/4366/15-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

17.05.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.10.2004 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (у тексті договору - орендодавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (у тексті договору - орендар) було укладено договір оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведений у додатку, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 3 351 952,82 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області та отримання на цій основі прибутку (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно з п. 2.2. договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 2.5. договору встановлено обов'язок зі складання акта приймання-передачі майна, що покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі розрахунку орендної плати та протоколу узгодження орендної плати, які є невід'ємною частиною цього договору, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 5 586,59 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

У відповідності до пункту 3.2 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей же місяць.

Відповідно до пункту 3.3 договору орендна плата перераховується на поточний рахунок орендодавця щокварталу не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Пунктом 3.4. договору обумовлено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 3.7 договору загальна ціна останнього складається із сум орендної плати, нарахованої протягом дії договору.

Пунктами 5.1-5.4. договору встановлено обов'язки орендаря використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору, своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату, забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки, забезпечити технічну експлуатацію майна в порядку, передбаченому правилами безпеки систем газопостачання України, які затверджено наказом Держнаглядохоронпраці України від 01.10.1997 №254 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.05.1998 №318/2758, та Правилами технічної експлуатації систем газопостачання України (Державний реєстр міжгалузевих і галузевих нормативних актів про охорону НАОП 1.23-1.18-80).

Пунктом 7.1 договору визначено, що орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором по акту приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Відповідно до пункту 10.1 договору цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 до 25.09.2005 включно.

Згідно з п. 10.3 договору зміни і доповнення вносяться до цього договору за взаємної письмової згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 10.5 договору).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій» від 22.06.2012, який вступив в дію 01.01.2013, було внесено зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», яким, зокрема, визначено, що експлуатація складових Єдиної газотранспортної системи України (ЄГТСУ) здійснюється виключно газорозподільними або газотранспортними підприємствами. Власники складових ЄГТСУ зобов'язані передати належні їм складові ЄГТСУ у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових.

Зазначені договори укладаються відповідно до типових форм, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ).

Постановою НКРЕ №228 від 07.03.2013 затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

За змістом п. 2 вказаної постанови власникам складових Єдиної газотранспортної системи України та газотранспортним і газорозподільним підприємствам необхідно привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), затвердженого цією постановою, у місячний строк з дня набрання нею чинності.

Пункт 4 постанови НКРЕ №228 від 07.03.2013 передбачає, що ця постанова набирає чинності з 01 квітня 2013 року, але не раніше дня її офіційного опублікування. Дана постанова НКРЕ була опублікована та набрала чинності 12.04.2013.

З метою приведення укладеного між сторонами договору у відповідність до Типового договору, затвердженого постановою №228, позивач листом №3909/19 від 03.09.2014 надіслав на адресу відповідача додаткову угоду №1 до договору оренди №14/1289/04 від 01.10.2004, якою сторони мали змінити існуючий договір оренди на договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (а.с. 13-14, т. 1).

Проте, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не підтримало пропозицію позивача про внесення змін до договору та в своєму листі за вих. №10-6507/1.10-14 від 03.10.2014 вказало на можливість продовження правовідносин між сторонами згідно з умовами договору №14/1289/04 від 01.10.2004 у чинній редакції (а.с. 15-16, т. 1).

У зв'язку з відмовою відповідача підписати додаткову угоду №1 до договору оренди №14/1289/04 від 01.10.2004 у запропонованій позивачем редакції, останній звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що з часу укладення між сторонами спірного договору обставини, за якими він був укладений, істотно змінились, а умови запропонованої позивачем Додаткової угоди №1 до Договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1292/04 від 01.10.2004 відповідають вимогам чинного законодавства, а також не порушують прав та охоронюваних законом інтересів сторін та інших осіб.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що Постанову НКРЕ №228 від 07.03.2013, якою затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, не можна розглядати як істотну зміну обставин, оскільки Типові договори є формою державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання та застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів, приведення договірних відносин у відповідність до вимог Типового договору передбачає обов'язковість врахування лише імперативних правил, що містяться у Типовому договорі, а всі інші умови укладених договорів, які не суперечать змісту Типового договору, змін не потребують.

Укладений сторонами договір оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 містить обов'язкові для Типового договору умови, є діючим, що в свою чергу свідчить про те, що позивачем не доведено настання обставин, які є підставою для зміни умов договору оренди відповідно до ст. 652 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи скаржника вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій» від 22.06.2012 №5021-VІ, зокрема, доповнено Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» статтею 7-1 наступного змісту: власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових (п.4). Експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами (п.5).

Частина 1 ст. 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.ч.1, 2, 4 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Однак, за висновками колегії суддів, істотною зміною обставин не може бути прийнята постанова НКРЕ від 07.03.2013 №228, якою було затверджено типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України та внесення змін до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», оскільки укладення господарських договорів на основі типового договору повинно здійснюватись з додержанням умов, передбачених ст. 179 ГК України, а не внесенням змін до діючого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Порядок внесення змін до діючих господарських договорів регулюється положеннями статті 188 ГК України, згідно з якою сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не підтримало пропозицію позивача про внесення змін до договору та в своєму листі за вих. №10-6507/1.10-14 від 03.10.2014 вказало на можливість продовження правовідносин між сторонами згідно з умовами договору №14/1289/04 від 01.10.2004 у чинній редакції.

Колегія суддів зазначає, що умови договору не порушують вимоги ст.7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», оскільки складові Єдиної газотранспортної системи України були передані позивачу у користування, а тому доповнення Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» ст. 7-1 та прийняття НКРЕ постанови від 07.03.2013 №228 не є істотною зміною обставин, у розумінні ст.652 ЦК України.

Крім того, матеріали справи свідчать, що укладений між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» договір за своєю правовою природою є договором оренди, який регулюється положеннями ст.ст.759-786 ЦК України.

При цьому, відповідно до умов додаткової угоди №1 до договору, в редакції, запропонованій позивачем, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є замовником, а ПАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» - виконавцем щодо надання послуг з експлуатації об'єкта, що включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинними нормативно-правовими актами (далі - послуги (роботи). Вартість послуг (робіт) визначається сторонами відповідно до переліку послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику та становить 135 412,35 грн. Фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються щокварталу актом наданих послуг (робіт), який складається та подається виконавцем на розгляд замовника у двох примірниках (п.п. 1.3, 2.1, 2.4 Додаткової угоди №1).

Умови вказаної додаткової угоди до договору свідчать, що остання за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який регулюється положеннями ст.ст. 901-907 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача фактично зводяться до спонукання відповідача укласти новий договір, який за своєю правовою є відмінним від існуючого.

Також колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність з 01.10.2015 (згідно із Законом України від 09.04.2015 №329-VIII), а постанова НКРЕ №228 втратила чинність 27.11.2015 (згідно з постановою від 30.09.2015 №2494 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг). Тобто на момент розгляду справи судом першої інстанції, обставини, на які посилався позивач, перестали існувати.

При цьому, діюча на момент подання позовної заяви редакція статті 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» не зобов'язувала власника (відповідача) складових Єдиної газотранспортної системи України укладати з газотранспортним/газорозподільним підприємством виключно договори на експлуатацію таких складових. Вимоги цієї норми виконувались сторонами і на підставі договору в діючій редакції (складові Єдиної газотранспортної системи України були передані позивачу у платне користування).

Так, відповідно до п.п. 5.3, 5.4 договору орендар зобов'язаний, в тому числі, забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки; забезпечити технічну експлуатацію майна в порядку, передбаченому Правилами безпеки систем газопостачання України та Правилами технічної експлуатації систем газопостачання України; своєчасно та за рахунок власних коштів здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна.

Отже, за умовами договору експлуатація складових Єдиної газотранспортної системи України забезпечується шляхом передачі їх у платне користування позивачеві та покладення на нього відповідних договірних обов'язків.

Крім того, за приписами статті 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» обов'язок забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України був покладений саме на відповідача, а тому позивачем не доведено суду, яким чином непідписання додаткової угоди №1 до договору порушило його права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем не доведено винятковості випадку для внесення запропонованих ним змін до договору, а також наявності умов, передбачених ст. 652 ЦК України для внесення таких змін, а судом першої інстанції не надано належної правової оцінки запропонованим позивачем змінам до договору оренди, висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та внесення змін до договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 у запропонованій позивачем редакції додаткової угоди №1 є помилковим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» та відмову у задоволенні позову повністю.

Пунктом 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/4366/15-г - скасуванню.

При цьому, судові витрати у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/4366/15-г задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/4366/15-г скасувати.

3. Постановити нове рішення.

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (10002, м. Житомир, вул. Фещенка - Чопівського, 35; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 1 760 (одну тисячу сімсот шістдесят) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання зазначеної постанови.

5. Матеріали справи №910/4366/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

С.Я. Дикунська