ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 921/830/16-г/11

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2) б/н від 23.02.2017р. (вх.№ 01-05/1087/17 від 09.03.2017р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 10.02.2017р.

у справі № 921/830/16-г/11

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства (надалі Теребовлянське РайСТ)

до відповідача: ФОП ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в сумі 3783,57 грн.,

за участю:

від позивача: Помазанська С.І. - представник (довіреність № 279 від 12.10.2015р.);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.02.2017р. у справі №921/830/16-г/11 (суддя Сидорук А.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь Теребовлянського РайСТ 2457,00 грн. основного боргу, 249,49грн. пені та 1378,00 грн. в повернення сплаченого судового збору. Відмовлено в решті заявлених позовних вимог.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання щодо сплати орендної плати за користування торговельним місцем, у зв'язку з чим станом на 23.12.2016р. виникла заборгованість за період з квітня по грудень 2016 року в сумі 2457,00 грн. Суд не погодився з розміром заявленої до стягнення 1326,57 грн. пені за період з 01.04.2016р. по 32.12.2016р. з тих підстав, що позивач помилково обчислив її з суми заборгованості, визначеної наростаючим підсумком, всупереч п.3.1 договору найму (оренди) торговельного місця НОМЕР_1 від 1 жовтня 2015 року. Здійснивши перерахунок, суд визнав правомірним нарахування пені на загальну суму 249,49грн.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що висновки суду не відповідають обставинам даної справи. Покликається на те, що укладений між сторонами договір від 01.10.2015р. є недійсним через його нікчемність, оскільки, на думку скаржника, позивач незаконно заволодів землею територіальної громади м. Теребовля, а технічна документація для видачі державного акта І-ТР № 001696 від 12.02.2001р. на право постійного користування землею сфальсифікована. Просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 10.02.2017р. у справі №921/830/16-г/11, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу вважає доводи скаржника необґрунтованими, а рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що предметом даного спору є господарські зобов'язання, що виникли на підставі договору оренди торговельного місця НОМЕР_1 від 01.10.2015р., який не визнано недійсним і не розірвано, тому він є чинним та підлягає виконанню. Відповідач визнав укладення даного договору, сплачуючи орендну плату за користування торговельним місцем за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року. Просить залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 10.02.2017р. у справі №921/830/16-г/11, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 - без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу - без задоволення.

Скаржник не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 04.04.2017р. обізнаний з датою, часом і місцем розгляду апеляційної скарги.

Суд не визнавав обов'язковою явку сторін в судове засідання. Отже, в силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності відповідача.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 10.02.2017р. у справі № 921/830/16-г/11.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2015р. між Теребовлянським районним споживчим товариством (наймодавець) та ФОП ОСОБА_2 (наймач) укладено договір найму (оренди) торговельного місця НОМЕР_1, за умовами якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування торговельне місце (далі об'єкт оренди) на території цілісного майнового комплексу Теребовлянського райСТ, що знаходиться за адресою вул. Паращука, 7, м. Теребовля (а.с. 8-9).

Згідно п. 1.2 договору загальна площа об'єкта найму торговельного місця становить 12кв.м.

Торговельне місце передається у тимчасове платне користування для торгівлі (п. 1.3 договору).

В пункті 2.1 вказано, що об'єкт найму передається в користування на протязі трьох днів з дня підписання акта приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору.

Розділом 3 договору врегульовано питання плати за користування об'єктом найму і порядок розрахунків.

Відповідно до п.3.1 договору розмір орендної плати за місяць користування об'єктом найму становить 273,00 грн.

Пунктом 3.2 обумовлено, що розмір плати за користування об'єктом найму може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю тощо та корегується з урахуванням індексу інфляції. Зміни у цьому разі вносяться за ініціативою наймодавця шляхом направлення наймачу письмової угоди про збільшення плати за користування об'єктом найму.

Вартість комунальних послуг (водо-, енерго-, теплопостачання, та інші витрати, що пов'язані з утриманням приміщення) відшкодовуються щомісяця наймачем у сумі фактичних затрат (п. 3.3 договору).

Згідно п. 3.4 договору плата за користування об'єктом найму сплачується на рахунок наймодавця до 10-го числа кожного місяця, в якому здійснюється користування об'єктом найму.

Права та обов'язки сторін передбачені розділом 4 договору. Зокрема наймач зобов'язується своєчасно, не пізніше 10 числа поточного місяця, і в повному обсязі сплачувати плату за користування об'єктом найму, вартість комунальних послуг та інших платежів у 5 денний термін після отримання рахунка (п.4.1.3 договору). Наймодавець має право вимагати від наймача своєчасної плати за користування об'єктом найму та комунальних послуг, інших платежів (п.4.2 договору).

Відповідно до п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з договором сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України, зокрема за порушення строку перерахування коштів, встановлених в п. 4.1.2, наймач сплачує пеню в розмірі 2 % від суми боргу за кожний день прострочення (п. 5.1.1 договору).

Пунктом 6.1 передбачено, що цей договір діє з 1.10.2015р. по 1.09.2016р.

У випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Договір найму (оренди) торговельного місця за НОМЕР_1 від 01.10.2015р. підписаний обидвома сторонами.

Також 01.10.2015р. орендодавець та орендар підписали акт приймання-передачі торгового місця площею 12 кв.м згідно з умовами договору НОМЕР_1 від 01.10.2015р. (а.с.10).

Наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами підтверджується, що з жовтня 2015 року по березень 2016 року відповідач сплачував кошти за користування об'єктом найму в розмірі, визначеному в договорі НОМЕР_1 від 01.10.2015р. (а.с.56-61).

Однак, з квітня 2016 року до моменту заявлення даного позову відповідач, в порушення своїх договірних зобов'язань, не здійснив плати за користування об'єктом найму.

Згідно наданого позивачем розрахунку, не спростованого відповідачем, станом на 23.12.2016р. заборгованість ФОП ОСОБА_2 перед Теребовлянським райСТ за договором НОМЕР_1 від 01.10.2015р. складає 2457,00 грн. Дана заборгованість виникла за період з квітня 2016р. по грудень 2016р. (а.с.11).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань по сплаті орендної плати (плати за користування торговельним місцем).

При винесенні постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 283 Господарськогокодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору найму (оренди) торговельного місця за НОМЕР_1 від 01.10.2015р., умови якого передбачали передачу відповідачу у тимчасове платне користування торговельного місця (об'єкта оренди), загальною площею 12 кв.м на території цілісного майнового комплексу Теребовлянського райСТ, що знаходиться за адресою вул. Паращука, 7, м. Теребовля.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу вимог частини 1 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України унормовано, що орендна плата- це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

За приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду справи суд встановив, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання, оскільки з квітня по грудень 2016 року включно не вносив плати за користування об'єктом оренди за договором найму (оренди) торговельного місця за НОМЕР_1 від 01.10.2015р., у зв'язку з чим станом на 23.12.2016р. в нього виникла заборгованість у розмірі 2457,00 грн., що підтверджується розрахунком, належним чином не спростованим.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд законно і обгрунтовано задоволив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2457,00грн. основного боргу.

З аналізу матеріалів справи випливає, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 249,49 грн. пені, враховуючи наступне.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 5.1.1 договору найму (оренди) торговельного місця за НОМЕР_1 від 01.10.2015р. за порушення строку перерахування коштів, встановлених в п. 4.1.2, наймач сплачує пеню в розмірі 2 % від суми боргу за кожний день прострочення.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір пені за несплату орендної плати (плати за користування торговельним місцем) за період з 11.04.2016р. по 23.12.2016р. складає 1326,57 грн. Нарахування пені по кожному періоду прострочення виконання зобов'язання здійснено за шість місяців на підставі ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, положень п.5.1.1 договору. З аналізу п.3.1 договору суд встановив, що сторони визначили орендну плату за місяць користування об'єктом найму в розмірі 273 грн.

Матеріали справи не містять доказів про внесення будь-яких змін до договору щодо збільшення плати за користування об'єктом найму, як цього вимагає п.3.2 договору НОМЕР_1 найму (оренди) торговельного місця від 1 жовтня 2015 р.

Отже, як вірно встановив місцевий господарський суд, позивач помилково обчислив пеню із суми заборгованості, визначеної наростаючим порядком.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що суд правомірно частково задоволив дану позовну вимогу, стягнувши з відповідача на користь позивача 249,49 грн. пені за період з 11.04.2016р. по 23.12.2016р.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо недійсності укладеного між сторонами договору найму (оренди) торговельного місця НОМЕР_1 від 01.10.2015р. з підстав фальсифікації технічної документації для видачі позивачу державного акта І-ТР № 001696 від 12.02.2001р. на право постійного користування землею.

Вказаний договір не визнано недійсним у встановленому порядку. Обидві сторони вчиняли дії по його виконанню. На підставі цього договору відповідач сплачував орендну плату за користування торговельним місцем за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року.

На час виникнення спірних правовідносин позивач є належним користувачем спірної земельної ділянки згідно державного акта І-ТР № 001696 від 12.02.2001р. на право постійного користування землею (а.с.43-45).

Враховуючи вищевказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 10.02.2017р. у справі № 921/830/16-г/11, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.