ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 922/3310/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівКорсака В.А., Ходаківської І.П.
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 22.02.2017
у справі№922/3310/16 Господарського суду Харківської області
за позовомЗаступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря"; 2. Великобурлуцької районної Державної адміністрації Харківської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачівМалобурлуцька сільська рада
провизнання недійсним розпорядження та визнання недійсними договорів оренди

за участю представників сторін від:

позивача: Томчук М.О. (посв. №000606),

Представники відповідачів -1, 2 та третьої особи в судове засідання не з'явились, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" та Великобурлуцької районної Державної адміністрації Харківської області з позовом, в якому просив: визнати недійсним розпорядження голови Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області №220 від 01.08.2014; визнати недійсними договори оренди земельних часток (паїв) за №№ 581, 582, 583, 584, укладених між відповідачами 04.08.2014. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне розпорядження, на підставі якого відповідачем-2 було передано відповідачу-1 в оренду нерозподілені земельні ділянки прийнято без розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка необхідна для визначення в натурі (на місцевості) місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки та їх закріплення межовими знаками, що необхідно для встановлення фактичної площі земельної ділянки, яка передається в користування на умовах оренди. Прокурор наголошував на тому, що у разі прийняття розпорядження без складання проекту землеустрою, без встановлення меж земельних ділянок в натурі, об'єкти оренди є невизначеними і неможливо встановити їх площу, межі і місце розташування на місцевості. При цьому прокурор посилався на приписи статей 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 93, 116, 123, 124, 152, 183 Земельного кодексу України, статей 20, 22, 25, 55 Закону України "Про землеустрій".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.12.2016, ухваленим суддею Денисюк Т.С., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд виходив з того, що оскільки об'єктом оренди за укладеними між відповідачами договорами на підставі спірного розпорядження є невитребувані (нерозподілені) паї (частки), проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) є необхідним лише в разі виділення таких земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) за заявами останніх. З огляду на що, суд дійшов висновку про недоведеність порушення прав інтересів держави, за захистом якого прокурор звернувся до суду з відповідним позовом. Окрім цього, відмовляючи в задоволенні позовних вимог прокурора суд виходив з того, що прокурором при зверненні з позовом до суду не надано доказів попереднього звернення останнього до органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, з повідомленням про відповідне звернення до суду. При цьому суд керувався приписами статей 21, 210, 640 Цивільного кодексу України, статей 79, 84, 118, 123, 124, 125 Земельного кодексу України, статей 3, 7, 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Харківський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Гребенюк Н.В. - головуючий, Білецька А.М., Медуниця О.Є., постановою від 22.02.2017 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, заступника прокурора Харківської області звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник зазначає про неврахування судами того, що передача в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: без складання проекту землеустрою та без встановлення меж земельних ділянок в натурі, що суперечить інтересам держави та є підставою для задоволення позову. При цьому скаржник посилається на порушення судами приписів статей 79, 93, 183 Земельного кодексу України, статей 47, 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, статей 2, 6, 15 Закону України "Про оренду землі", статей 20, 50 Закону України "Про землеустрій", статті 13 "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Ухвалою від 27.04.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Швеця В.О., суддів - Ходаківської І.П., Яценко О.В., касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.05.2017.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.05.2017 № 08.03-04/1758, у зв'язку з відпусткою судді Яценко О.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №922/3310/16.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 15.05.2017 у справі №922/3310/16 сформовано склад колегії суддів: Швець В.О. - головуючий, Корсак В.А., Ходаківська І.П.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.05.2017 розгляд касаційної скарги заступника прокурора Харківської області відкладено на 24.05.2017 на 09 год. 50 хв.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Вищий господарський суд України, заслухавши суддю Швеця В.О., пояснення представника позивача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням голови Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області №220 від 01.08.2014 "Про надання в оренду нерозподілених земельних ділянок на території Малобурлуцької сільської ради ТОВ "Зоря", Товариству з обмеженою відповідальністю "Зоря" надано в користування на умовах оренди нерозподілені земельні ділянки, згідно з сертифікатами ХР №0099314, ХР №0099108, ХР №0099043, ХР №0099279 загальною площею 23,64 умовних кадастрових гектарів, із земель колективної власності колишнього КСП "Україна", які розташовані за межами населених пунктів на території Малобурлуцької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. На підставі вищезазначеного розпорядження 04.08.2014 між Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоря" було укладено чотири договори оренди земельної частки (паю) розміром 5,91 умовних кадастрових гектарів відповідно до названих сертифікатів, які зареєстровані у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Малобурлуцької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за №№ 581, 582, 583, 584. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимоги заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" та Великобурлуцької районної Державної адміністрації Харківської області про визнання недійсним розпорядження голови Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області №220 від 01.08.2014; визнання недійсними договорів оренди земельних часток (паїв) за №№ 581, 582, 583, 584, укладених 04.08.2014 між відповідачами. Підставою позову визначено порушення Великобурлуцькою райдержадміністрацією вимог статті 123 Земельного кодексу України з огляду на надання у користування земельних ділянок за відсутності технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який посвідчує право користування такими земельними ділянками. Згідно з частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Частиною 3 статті 2 Земельного кодексу України визначено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). У відповідності до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Як визначено у пунктах 1, 6 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтями 3 та 11 цього Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. У разі подання заяв про виділення власників земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Тобто, в подальшому для осіб, які здійснюють оформлення державного акту на право приватної власності необхідно відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку. Однак вказаний обов'язок визначений лише для власників земельних часток. Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об'єктами земельних відносин і мають різний правовий режим. За своєю правовою природою поняття земельні частки (паї) не є тотожним земельними ділянками, а тому оренда земельної частки (паю) і оренда земельної ділянки мають суттєво різні якісні відносини, у випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельні ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Згідно з пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Відтак, законодавством передбачена можливість раціонального використання земельних часток до оформлення їхніми власниками правовстановлюючих документів з можливістю надходження коштів до бюджету. При цьому, оренда нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок не є сталою і не може забезпечити постійну площу орендованої земельної ділянки, оскільки земельні ділянки надаються на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку. Вказане також унеможливлює розроблення проекту землеустрою та присвоєння кадастрового номера орендованої земельної ділянки. Враховуючи положення пункту 3 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та вимоги до форми сертифіката на право на земельну частку (пай), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 № 801 "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)", встановлення розмірів земельної частки (паю) передбачається в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Виходячи з нормативних положень Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", нерозподілена (не витребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок. З огляду на що, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Згідно з пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. Таким чином, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", а норми статті 791 Земельного кодексу України та статті 3 Закону України "Про оренду землі", відносно визначення об'єкта оренди - не поширюється на відносини щодо оренди земельної частки (паю). При цьому, спеціальним законодавством не визначено спеціального порядку передачі не витребуваних земельних ділянок (паїв) відповідним державним адміністраціям, з яким пов'язане виникнення права на розпорядження ними згідно зі статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Як установлено судами та вбачається з оспорюваного розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області №220 від 01.08.2014 "Про надання в оренду нерозподілених земельних ділянок на території Малобурлуцької сільської ради ТОВ "Зоря", передача в оренду була здійснена саме щодо нерозподілених земельних часток (паїв) із земель колективної власності КСП "Україна" на території Малобурлуцької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за межами населених пунктів, згідно з сертифікатами на право на земельну частку (пай) колишнього КСП "Україна", зокрема, на підставі пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України. Судами установлено та підтверджується матеріалами справи, що землі, надані в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Зоря" за спірним розпорядженням, виділені одним масивом в межах кожного договору. Разом з тим, спеціальне законодавство України з спірних правовідносин не містить прямої імперативної норми про те, що отримання не витребуваних (нерозподілених) паїв (часток) в оренду здійснюється на підставі затвердженої документації із землеустрою певного виду. Таким чином, доводи прокурора щодо відсутності розробленої документації із землеустрою на об'єкти оренди, визначення та встановлення меж земельних ділянок в натурі, як підстави визнання недійсним розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області №220 від 01.08.2014, не ґрунтуються на наведених вище положеннях спеціальних нормативно-правових актів, оскільки об'єктом оренди є виключно земельні ділянки для сільськогосподарських потреб, а проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) є необхідним лише в разі виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) за заявами останніх. Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Проте, прокурором не було надано доказів на підтвердження наявності обставин, які б зумовлювали визнання протиправними розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області №220 від 01.08.2014, зокрема, прийняття спірного розпорядження з перевищенням наданих Законом повноважень, у зв'язку з чим в цій частині вимог суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відмову в їх задоволенні. Вирішуючи справу по суті в частині визнання недійсними спірних договорів оренди, суди попередніх інстанцій виходили з приписів статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судами встановлено, що відповідно до пункту 1 спірних договорів оренди земельної частки (паю) орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну частку (пай) розміром 5,91 умовних кадастрових гектарів (ріллі) вартістю 125 450,83 грн., яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, на землях колективної власності КСП "Україна" на території Малобурлуцької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Згідно з пунктами 2.1. договорів метою використання земельної частки (паю) визначено передача в оренду для сільськогосподарських потреб. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 №119 затверджено Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), відповідно до пунктів 2 - 5 якого реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Для реєстрації договору оренди орендодавець подає особисто або надсилає поштою до відповідного виконавчого комітету органу місцевого самоврядування: договір оренди у двох примірниках; сертифікат на право на земельну частку (пай). Виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради перевіряє у дводенний термін подані документи, реєструє або готує обґрунтований висновок про відмову в реєстрації. Договір оренди реєструється у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв), що ведеться за формою згідно з додатком. Датою реєстрації договору оренди є дата внесення відповідного запису до цієї Книги. На обох примірниках договору оренди ставиться штамп із зазначенням дати реєстрації та номера запису, а також з підписом особи, яка зареєструвала договір. Як установлено судами, спірні договори оренди мають посилання на сертифікати на право на земельну ділянку (пай) (серію та номер) та зареєстровані у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Малобурлуцькою сільською радою 04.08.2014, що відповідає нормам чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини. Таким чином, при укладенні оспорюваних договорів оренди сторони керувались законодавством, яке регулює передачу в оренду земельних часток (паїв): за наявності законного рішення органу державної влади, до компетенція якого входять повноваження щодо розпорядження відповідними земельними ділянками, а також на підставі досягнення згоди щодо всіх істотних умов відповідних договорів, що свідчить про відсутність підстав для визнання їх недійсними. За таких установлених обставин висновок судів попередніх інстанцій про відмову у вимозі щодо визнання недійсними договорів оренди земельних часток (паїв) за №№ 581, 582, 583, 584, укладених між відповідачами 04.08.2014, визнається колегією суддів правомірним. Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами. Колегія суддів також зазначає, що скаржник в касаційній скарзі вказує і на питання, які стосуються оцінки доказів. Згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Таким чином, підстав для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі №922/3310/16 Господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: В. Корсак

І. Ходаківська