КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 910/22208/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін:

від позивача : Тузов В.О. - представник за дов. №7466-К-О від 27.12.2016 року;

від відповідача : не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року

у справі № 910/22208/16 (суддя: Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач ) про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 20.09.2016 року №420р про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу .

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновок Комітету про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції не відповідає вимогам закону. Позивач вважає, що надав мотивоване повідомлення про неможливість надання документів, у зв'язку з чим рішення відповідача від 20.09.2016 року № 420-р являється незаконним та підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі № 910/22208/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник вказав, що витребувана інформація не входить в обсяг, який надається органам Антимонопольного комітету України відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці.

Також, скаржник зазначив, що відповідачем у своїй вимозі не було зазначено підстав для отримання інформації, визначених законом України «Про банки і банківську діяльність», а також вимагав надати інформацію, яка може бути розкрита банком органам АМКУ лише за згодою юридичної особи або за рішенням суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" прийнято до провадження.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 22.03.2017 року, у зв'язку з перебування судді Майданевича А.Г., у відпустці було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/22208/16 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі № 910/22208/16 до свого провадження у новому складі колегії суддів.

23.03.2017 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

18.05.2017 року позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача у судове засідання 18.05.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, зокрема розпискою про оголошення перерви.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 18.05.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Рішенням Антимонопольного комітету України від 20.09.2016 року № 420-р було визнано дії Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" порушеннями, передбаченими п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації на вимоги голови Антимонопольного комітету України від 03.02.2016 року № 20-26.13/01-953 у встановлені ним строки. За зазначене порушення на позивача накладено штраф у розмірі 82600,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивачу на підставі ст.ст. 3, 17, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" було направлено вимогу про надання інформації.

У відповідь на вказану вимогу позивач направив Антимонопольному комітету України листа від 16.02.2016 року №Е.30.0.0.0/4-82746, яким відмовив у виконанні вимоги Комітету, посилаючись на те, що вимога останнього за своєю формою та змістом не відповідає вимогам статті 62 "Про банки і банківську діяльність"; за порушення порядку розкриття та використання банківської таємниці Банк несе відповідальність.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України (ч. 7 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Згідно ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

За правилами ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" останній здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; призначати експертизу та експерта з числа осіб, які володіють необхідними знаннями для надання експертного висновку; тощо.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки (п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" зазначено, що у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань. Там же зазначено, що судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Антимонопольного комітету України має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно ст. ст. 22, 221 Закону "Про Антимонопольний комітет України" вимоги державного уповноваженого Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання у визначені ним строки; суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" неподання інформації Комітету у встановлені органами Комітету строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність", інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Відповідно до п. 3 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу;

Частиною 2 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна:

1) бути викладена на бланку державного органу встановленої форми;

2) бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою;

3) містити передбачені цим Законом підстави для отримання цієї інформації;

4) містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги Антимонопольного комітету України про надання інформації відповідали усім приписам частини 2 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що витребувана інформація не входить в обсяг, який надається органам Антимонопольного комітету України відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці.

Так, Комітет у межах наданих йому повноважень мав право витребувати у Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" відповідну інформацію, необхідну для розслідування у справі № 20-26.13/170-15/105-15, розпочатій за ознаками вчинення відповідними товариствами порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів з продажу нафти сирої та газового конденсату.

Одночасно у вимозі повідомлялось, що відповідно до п.п. 13,14,15 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання інформації в установлений строк, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки або подання недостовірної інформації Антимонопольному комітету України є порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, встановлену ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як наладжене твердження скаржника, що відповідачем у своїй вимозі не було зазначено підстав для отримання інформації, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність», а також вимагав надати інформацію, яка може бути розкрита банком органам АМКУ лише за згодою юридичної особи або за рішенням суду.

Так, позивач зобов'язаний був надати запитувану інформацію у встановлені строки, а невиконання розпоряджень, рішень і вимог голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені, зокрема, п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладається штраф у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Тобто, Комітет діяв у межах власних повноважень, у порядку та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та являються обґрунтованими.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/22208/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/22208/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22208/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун