КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 927/1153/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Хрипуна О.О.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Шибіка В.Ю. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 16.01.2017р. у справі № 927/1153/16 ( І.Г. Мурашко)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Виробничого підприємства теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго"

про стягнення 56 307,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Виробничого підприємства теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" про стягнення 56307,30 грн., з яких 14819,44 грн. пені за період з 15.02.2014 по 30.01.2015, 2073,37 грн. трьох відсотків річних за той же період та 39414,49 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по січень 2015 року.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2017р. у справі № 927/1153/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ст. ст. 598-599 Цивільного кодексу України, а також на порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме ст. 4, 43 ГПК України. Апелянт вважає, що судом не досліджено всі істотні обставини, що мають значення для розгляду справи.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевий суд в оскаржуваному рішенні дійшов до помилкового висновку про те, що на момент подання позову право позивача не було порушено, оскільки почав діяти Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Апелянт вважає, що застосування вищезазначеного Закону до спірних правовідносин на момент оголошення рішення про відмову у позові є неправомірним, оскільки Законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості, який відповідачем не було дотримано, а отже відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості та на нього не розповсюджується порядок не нарахування чи списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та трьох процентів річних передбачений ч.3 ст. 7 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

В судове засідання представники позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника відповідача, колегія встановила наступне.

26 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - продавець, позивач по справі) та Виробничим підприємством теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" (покупець, відповідач по справі) був укладений договір № 1681/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі - газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2014) (а.с.10-16).

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ за обсягом до 1060 тис. куб. м. Приймання -передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання - передачі газу (п. 3.3 договору). Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору). Пунктом 5.1 сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються НКРЕ.У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів його транспортування, розподіл і постачання, вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором у період з січня 2014 року - по грудень 2014 року на загальну суму 3328062,17 грн., що підтверджується трьохсторонніми актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 552343,24 грн. (за січень 2014 року), від 28.02.2014 на суму 436589,51 грн. (за лютий 2014 року), від 31.03.2014 на суму 327817,97 грн. (за березень 2014 року), від 30.04.2014 на суму 48336,86 грн. (за квітень 2014 року), від 31.05.2014 на суму 28160,30 грн. (за травень 2014 року), від 30.06.2014 на суму 23781,32 грн. (за червень 2014 року), від 31.07.2014 на суму 23395,53 грн. (за липень 2014 року), від 31.08.2014 на суму 19257,77 грн. (за серпень 2014 року), від 30.09.2014 на суму 23919,32 грн. (за вересень 2014 року), від 31.10.2014 року на суму 274284,23 грн. (за жовтень 2014 року), від 30.11.2014 на суму 620898,92 грн. (за листопад 2014 року), від 31.12.2014 на суму 949277,20 грн. (за грудень 2014 року), що підписані та скріплені печатками обох сторін, а також газотранспортного підприємства ПАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" (а.с. 29-40).

Виходячи із змісту п. 6.1 договору та вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України суд дійшов висновку, що відповідач прострочив оплату природного газу, поставленого у січні 2014 року - 15.02.2014 року, оплату природного газу, поставленого в лютому 2014 року, - 15.03.2014 року, оплату природного газу поставленого в березні 2014 року, - 15.04.2014 року, оплату природного газу, поставленого в квітні 2014 року, - 15.05.2014 року, оплату природного газу поставленого в травні 2014 року, - 17.06.2014 року, оплату природного газу поставленого у червні 2014 року, - 15.07.2014 року, оплату природного газу, поставленого у липні 2014 року, - 15.08.2014 року, оплату природного газу, поставленого у серпні 2014 року, - 16.09.2014 року, оплату природного газу, поставленого у вересні 2014 року, - 15.10.2014 року, оплату природного газу поставленого у жовтні 2014 року, - 15.11.2014 року, оплату природного газу, поставленого у листопаді 2014 року, - 16.12.2014 року, оплату природного газу, поставленого у грудні 2014 року, - 15.01.2015 року.

Відповідач за поставлений природний газ у спірному періоді розрахувався у повному обсязі станом на 30.01.2015, що підтверджується банківськими виписками по рахунку відповідача за період з 07.02.2014 року по 30.01.2015 року та належним чином завіреними копіями платіжних доручень (а.с. 56-94, 108).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі п.7.2 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення 14819,44 грн. пені за період з 15.02.2014 по 30.01.2015, три відсотки річних за той же період у розмірі 2073,37 грн. та 39414,49 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по січень 2015 року.

Повноважний представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, посилаючись на норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 за № 1730-VIII, що набув чинності 30 листопада 2016 року.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з того, що на момент звернення позивача до суду з позовом, що розглядається, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 7 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" право позивача не було порушено, оскільки на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Київський апеляційний господарський суду погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи відповідач станом на 30.01.2015 повністю сплатив суму основного боргу і предметом спору є стягнення з відповідача 14819,44 грн. пені за період з 15.02.2014 по 30.01.2015, трьох відсотків річних у розмірі 2073,37 грн. за період з 15.02.2014 по 30.01.2015 та 39414,49 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по січень 2015 року.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

п.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, законом передбачено особливий випадок ненарахування штрафних санкцій за умови погашення заборгованості боржником до набрання чинності закону. Процедура списання заборгованності, передбачена законом, що включає процедуру включення до реєстру, застосовується лише до непогашеної заборгованості на момент набарання чинності закону.

Крім того, у матеріалах справи наявний лист директора Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, відповідно до якого Міністерство погоджується із висновками суду, що нараховані на погашену Виробничим підприємством теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Закону №1730 неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню на підставі частини третьої статті 7 Закону, яка є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та надавши їм юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія погодилась із висновками суду першої інстанції. Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Господарського суду Чернігівської області немає.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 927/1153/16 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2017р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2017р. у справі №927/1153/16 залишити без змін.

Матеріали справи №927/1153/16 повернути Господарському суду Чернігівської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді О.О. Хрипун

Б.В. Отрюх