ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.05.2017р. Справа №905/952/17

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод",

м.Кременчук

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної

філії "Донецька залізниця", м.Лиман

про стягнення пені в сумі 15576,33 грн., трьох процентів річних в сумі 3337,78 грн. та інфляції в сумі 17024,05 грн

Суддя Г.В. Левшина

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2- за дов.

від відповідача: ОСОБА_3-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод", м.Кременчук, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця", м.Лиман, про стягнення пені в сумі 15576,33 грн., трьох процентів річних в сумі 3337,78 грн. та інфляції в сумі 17024,05 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №Дон/НХ-16441/НЮ від 07.10.2016р., специфікацію до нього, рахунки фактури №КВ-11096 від 29.11.2016р., №КВ-75012 від 29.11.2016р., №КВ-12024 від 08.12.2016р., видаткові накладні №КВ-75072 від 08.12.2016р., №КВ-75012 від 29.11.2016р., банківську виписку від 15.02.2017р., розрахунок суми позову.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 16.05.2017р. проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на недоведеність позивачем дати отримання товару. Зокрема, як зазначає відповідач, підтвердженням дати отримання товару мають бути акти-приймання передачі, які позивачем не представлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

07.10.2016р. сторонами був підписаний договір поставки №Дон/НХ-16441/НЮ, предметом якого є поставка позивачем (постачальником) відповідачу (покупцю) товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), що є невідємною частиною договору.

Найменування товару: кришки люків піввагонів нові. Виробник товару: ПАТ «КВБЗ» м.Кременчуг, Полтавська обл., Україна (п.п.1.1-1.3 договору).

Відповідно до п.4.1 договору товар повинен бути поставлений постачальником потягом 10 календарних днів від дня надання заявки покупцем.

Датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору (п.4.2 договору).

Згідно з п.4.3 договору товар постачається постачальником за рахунок постачальника на склад покупця у м.Лиман на умовах СРТ згідно правил ІНКОТЕРМС-2010.

Загальна сума договору складає 1371240,00 грн., з урахуванням ПДВ 20% 228540,00 грн. (п.5.2 договору).

Договір №Дон/НХ-16441/НЮ від 07.10.2016р. набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2016р. (п.15.1 договору).

На виконання умов договору між сторонами підписана специфікація до вказаного договору, в якій сторони погодили найменування товару, його кількість та ціну. Термін постачання згідно специфікації до 31.12.2016р.

Згідно з наданими до справи видатковими накладними №КВ-75072 від 08.12.2016р., №КВ-75012 від 29.11.2016р. позивачем за договором №Дон/НХ-16441/НЮ від 07.10.2016р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1371240,00 грн.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача на вказану суму за договором не спростований.

При цьому, посилання відповідача на недоведеність позивачем дати поставки товару у звязку з відсутністю актів приймання передачі суд до уваги не приймає.

Зокрема, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Викладене відображає правову позицію Вищого господарського суду України, яка доведена у оглядовому листі від 29.04.2013р. N01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційному листі від 17.07.2012р. N01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права».

Як встановлено, представлені видаткові накладні №КВ-75072 від 08.12.2016р., №КВ-75012 від 29.11.2016р. відповідають передбаченим вимогам до первинного документа, містять відмітку про отримання відповідачем товару, з огляду на що, є належним та достатнім доказом виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.6.2 договору поставки №Дон/НХ-16441/НЮ від 07.10.2016р. покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної та акту-прийому передачі на отримання товару.

Як наслідок, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару:

- за видатковою накладною №КВ-75072 від 08.12.2016р. в строк до 23.01.2017р.

- за видатковою накладною №КВ-75012 від 29.11.2016р. в строк до 12.01.2017р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач платіжним дорученням №3 від 15.02.2017р. сплатив виставлені позивачем рахунки за видатковими накладними №КВ-75072 від 08.12.2016р., №КВ-75012 від 29.11.2016р. на загальну суму 1371240,00 грн.

Таким чином, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів в сумі 1371240,00 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.9.2 договору поставки №Дон/НХ-16441/НЮ від 07.10.2016р. у разі порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 15576,33 грн. за періоди з 24.01.2017р. по 15.02.2017р., з 13.01.2017р. по 15.02.2017р.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України також нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в сумі 3337,78 грн. за періоди з 24.01.2017р. по 15.02.2017р., з 13.01.2017р. по 15.02.2017р. та інфляцію в сумі 17024,05 грн. за періоди з 24.01.2017р. по 15.02.2017р., з 13.01.2017р. по 15.02.2017р.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та пені є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Щодо вимог про стягнення інфляції суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленума Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в січні 2017р., нарахування інфляції повинно здійснюватись з лютого 2017р. Проте, оскільки, відповідач фактично здійснив оплату за товар 15.02.2017р., нарахування позивачем інфляції за період з 13.01.2017р. по 15.02.2017р. є неправомірним.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте в частині вимог про стягнення інфляції є неправомірним, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є безпідставними, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 18914,11 грн., у тому числі пеня в сумі 15576,33 грн. та три проценти річних в сумі 3337,78 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", м.Кременчук до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця", м.Лиман про стягнення стягнення пені в сумі 15576,33 грн., трьох процентів річних в сумі 3337,78 грн. та інфляції в сумі 17024,05 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії "Донецька залізниця" (84400 м.Красний Лиман, Донецька обл., вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (39621, м.Кременчук, вул.І.Приходько, буд.139, ) пеню в сумі 15576,33 грн., три проценти річних в сумі 3337,78 грн., судовий збір в сумі 842,08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 23.05.2017р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина