КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа№ 910/23255/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Тарасенко К.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Куценко К.Л.,

за участю представників:

від позивача: Пономаренко Є.В. - представник за довіреністю № б/н від 03.02.2017;

від відповідача: Потапов М.А. - представник за довіреністю № 300-122/02-87 від 19.12.2016; Новицький М.З. - представник за довіреністю № 300-122/02-46 від 07.04.2017.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017

у справі № 910/23255/16 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсними пунктів 4 і 12 рішення від 08.09.2016 №415-р,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вента. ЛТД» (надалі - позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (надалі - відповідач, АМК) про визнання недійсними пунктів 4 і 12 рішення від 08.09.2016 №415-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №143-26.13/44-15/66-14 (надалі - рішення №415-р).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 (повне рішення складено - 27.02.2017) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД" 09.03.2017 (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Гаврилюк О.М., Тарасенко К.В., розгляд апеляційної скарги було призначено на 15.05.2017.

В судовому засіданні 15.05.2017 представник позивача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні 15.05.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Окрім цього подали письмовий відзив на апеляційну скаргу у даній справі, відповідно до якого останні наголошували на ту обставину, що позивачем було пропущено встановлений чинним законодавством строк на оскарження такого рішення відповідача. А тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог. Також представник відповідача в судовому засіданні 15.05.2017 заявив усне клопотання про оголошення перерви в даному судовому засіданні, з метою надання до суду роздруківки із сайту УДППЗ «Укрпошта» з інформацією про вручення позивачу оскаржуваного рішення саме 13.10.2016. Суд відхилив дане клопотання відповідача в розумінні ст. 101 ГПК України, через відсутність обгрунтування поважності причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, заслухавши присутніх представників учасників апеляційного провадження, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачем розглянуто справу №143-26.13/44-15/66-14 про порушення «Алкон Фармасьютікалз ЛТД», спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Оптіма-Фарм, ЛТД», Товариством з обмеженою відповідальністю «БаДМ» (надалі - ТОВ «БаДМ»), Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» (надалі - ПрАТ «Альба Україна») і позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.

Так, вказаним рішенням №415-р, зокрема:

- визнано, що «Алкон Фармасьютікалз ЛТД» і позивач, уклавши дистриб'юторські договори від 01.07.2010 №01-VENTA/APL-2010-BWH (надалі - договір 5) та від 01.01.2013 №01-VENTA/APL-2013-BWH (надалі - договір 6), умови яких стосуються встановлення цін на лікарські засоби виробництва групи «Алкон», що реалізуються на території України, оскільки призводять до завищення цін на лікарські засоби під час реалізації через процедури державних закупівель, є порушенням, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються встановлення цін на лікарські засоби виробництва групи «Алкон» та реалізуються на території України (пункт 4 рішення №415-р);

- за порушення, передбачене в пункті 4 резолютивної частини рішення №415-р, накладено на позивача штраф у сумі 1 094 грн. (пункт 12 рішення №415-р).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

Статтею 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Так, судом першої інстанції правомірно встановлено, що супровідним листом від 22.09.2016 №143-26.13/04-9988 відповідач на адресу позивача надіслав витяг з рішення №415-р.

Позивач на підтвердження отримання 13.10.2016 рішення №415-р подав суду копію конверта і роздруківку з офіційного сайту Укрпошти.

Разом з тим, оскільки відповідачем не було отримано підтвердження про вручення рішення №415-р позивачу, вимогою від 24.11.2016 №143-26/04-12519 АМК просив УДППЗ «Укрпошта» надати наступну інформацію: чи вручено ТОВ «Вента.ЛТД» поштове відправлення за №563; у разі вручення адресату поштового відправлення за №563 надати підтвердження отримання зазначеного поштового відправлення та пояснення щодо причин неотримання АМК повідомлення про вручення; у разі невручення адреса поштового відправлення за №563 та закінченням встановленого терміну зберігання - надати інформацію про причини невручення та пояснення неповернення АМК зазначеного поштового відправлення.

Листом від 07.12.2016 №532-П-2954 УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 175) повідомила АМК про те, що за повідомленням Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» рекомендований лист з рекомендованим повідомленням про вручення від 22.09.2016 №563 на адресу Товариства вручений на підставі довіреності уповноваженому прдеставнику позивача на одержання пошти Карпенку В.Л. 26.09.2016 під розпис; рекомендоване повідомлення про вручення вказаного листа відправлено за зворотною адресою простим порядком, що не дає змогу відслідкувати його вручення; інформація щодо фактичної дати вручення листа створена на корпоративному сайті УДППЗ «Укрпошта» невірно, а саме: 13.10.2016 «вручення адресату особисто» замість 26.09.2016 «вручення за довіреністю». Вказаний лист, на думку суду апеляційної інстанції, є достатнім доказом в розумінні ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України тієї обставини, що оскаржуване рішення було отримано представником позивача саме 26.09.2016. А тому в цій частині доводи апелянта не приймаються як необґрунтовані та такі, що суперечать матеріалам справи.

Під час підготовки справи до розгляду в порядку ст. 65 ГПК України судом апеляційної інстанції було здійснено витяг із сайту УДППЗ «Укрпошта» та встановлено, з урахуванням тієї обставини, що інформація на вказаному сайті зберігається лише протягом певного часу (близько шести місяців), на сьогодні відомості про вручення позивачеві оскаржуваного рішення - відсутні.

Отже, відповідальною особою позивача було отримано рішення №415-р 26.09.2016. Вказана обставина фактично не була жодним чином спростована позивачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з урахуванням отримання представником позивача оскаржуваного рішення АМК 26.09.2016, кінцевим терміном для звернення позивача з даним позовом є 28.11.2016 (оскільки 26.11.2016 і 27.11.2016 були вихідні дні).

Тоді як з відтиску штемпеля поштового зв'язку на конверті вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 13.12.2016.

У пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» зазначено, що у застосуванні припису частини першої статті 60 Закону, а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати таке, що строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Отже, до обчислень початку та кінця строку для оскарження рішень АМК не можуть бути застосовані відповідні положення ГПК України та ЦК України, оскільки строк оскарження визначається спеціальною нормою, а саме статтею 60 Закону та є присічним.

Так, в постановах Вищого господарського суду України 04 квітня 2017 року у справі № 905/2406/16, від 11 квітня 2017 року у справі № 927/821/16, від 29 березня 2017 року у справі № 910/17723/16 з розгляду аналогічних спорів, суд касаційної інстанції зазначив, що враховуючи, що Товариством пропущено визначений Законом строк на оскарження Рішення АМК у судовому порядку, який є присічним і відновленню не підлягає, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням того, що позивачем пропущено присічний строк оскарження рішення №415-р, у позові слід відмовити.

Разом з цим, підставами відмови в позові суд першої інтонації зазначив не лише пропуск строку на оскарження рішення, а й те, що з урахуванням положень ст.ст. 50, 52 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» відсутні підстави для визнання рішення №415-р в частині пунктів 4 і 12 недійсним.

Щодо вказаного висновку місцевого господарського суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України

З огляду на те, що позивач не скористався своїм правом на оскарження рішення АМК у встановлений двомісячний строк з дня одержання такого рішення, а пропуск зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України, суд першої інстанції помилково зазначив інші підстави відмови в позові окрім пропуску строку на оскарження такого рішення. Фактично була відсутня необхідність перевірки законності оскаржуваного рішення.

Відповідно абз. 6 п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» до Так само не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента. ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 у справі № 910/23255/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 у справі № 910/23255/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23255/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді К.В. Тарасенко

О.М. Гаврилюк