ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 916/5125/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Малетича М.М.,

Плюшка І.А.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

ТОВ "Промтоварний ринок" - не з'явився,

ТОВ "Віктор Д" - не з'явився,

ТОВ "Капітал Фінанс М" - не з'явився,

KITTEP LIMITED - не з'явився,

ОСОБА_3 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.02.2017

та на ухвалу господарського суду Одеської області від 21.12.2016

у справі № 916/5125/14

за позовом ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Віктор Д"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Фінанс М";

2) KITTEP LIMITED;

3) ОСОБА_3

про визнання недійсним рішення (протоколу) загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Віктор Д" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Фінанс М", KITTEP LIMITED, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення загальних зборів від 24.05.2014 в частині виплати дивідендів ТОВ "Віктор Д".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.12.2016 (суддя Шаратов Ю.А.), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 (колегія суддів у складі: суддя Будішевська Л.О. - головуючий, судді Мишкіна М.А., Таран С.В.), провадження у справі припинено на підставі ст. 80 ГПК України. Господарські суди виходили з того, що ОСОБА_4 не є учасником ТОВ "Промтоварний ринок", про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників якого заявлено позовну вимогу, та не є учасником цього товариства, що вибув. У цьому зв'язку господарські суди дійшли висновку про те, що спір у даній справі виник не з корпоративних відносин. А тому, оскільки позивачем у даній справі є фізична особа, вказаний спір не підвідомчий господарським судам і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 21.12.2016, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.02.2017, а справу передати до місцевого господарського суду для продовження розгляду. В обґрунтування касаційної скарги касатор стверджує, що господарськими судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, ст.ст. 190, 317 ЦК України, ст. 167 ГК України. На думку позивача, господарськими судами не враховано, що ОСОБА_4 набула право власності на частку у статутному капіталі ТОВ "Віктор Д", у тому числі права учасника (корпоративні права), з моменту нотаріального посвідчення договору дарування, який було посвідчено 02.06.2014 приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1095. У зв'язку з цим касатор вважає, що даний спір є спором з корпоративних відносин та підлягає розгляду господарським судом.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до змісту Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.11.2016, ОСОБА_4 не є учасником ТОВ "Промтоварний ринок", про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників якого заявлено позовну вимогу, та не є учасником, що вибув.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками господарських судів про припинення провадження у справі, оскільки даний спір не є корпоративним з огляду на таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 статті 1 ГПК України визначено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначено ст. 167 ГК України.

Корпоративними правами, згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України, є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, Вищий господарський суд України вважає за необхідне зазначити, що суб'єктом корпоративних прав відносно господарського товариства є саме учасник (засновник, акціонер) вказаного товариства, або учасник, який вибув.

За змістом положень пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, статті 167 ГК України, статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" сторонами у корпоративному спорі є:

1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув;

2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Вищий господарський суд України звертає увагу, що п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК не підлягає розширеному тлумаченню щодо справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув.

Зокрема, до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття.

Отже, чинним законодавством України до підвідомчості господарських судів віднесено справи за участю саме учасників господарського товариства, тоді як господарськими судами встановлено, що у спірних правовідносинах позивач такого статусу не має. З огляду на викладене, Вищий господарський суд України погоджується з висновками попередніх інстанцій про те, що спір у даній справі не підвідомчий господарським судам України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Отже, висновки господарських судів попередніх інстанцій про припинення провадження у справі відповідають положенням чинного законодавства.

Посилання касатора у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_4 набула право власності на частку у статутному капіталі ТОВ "Віктор Д" з моменту нотаріального посвідчення договору дарування, який було посвідчено 02.06.2014 приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу, відхиляються Вищим господарським судом України, з огляду на те, що господарськими судами попередніх інстанцій не було встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження дійсності відповідних правовідносин.

Отже, позивачем у справі не доведено, що вона набула права власності на частку у статутному капіталі ТОВ "Віктор Д" як на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій так і нас перегляду його судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, підстави для зміни або скасування прийнятих у справі судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 та ухвалу господарського суду Одеської області від 21.12.2016 у справі № 916/5125/14 залишити без змін.

Головуючий суддя:В. Картере
Судді: М. Малетич І. Плюшко