РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа № 906/1100/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2017 р. у справі №906/1100/16

за позовом Комунального вищого навчального закладу "Житомирський базовий фармацевтичний коледж" Житомирської обласної ради

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради

про стягнення 63 286,54 грн.

за участю:

представника позивача - Швалюка Я.В.,

відповідача - ФОП ОСОБА_1,

представник третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 26.01.2017 року у справі №906/1100/16 (суддя Прядко О.В.) позов комунального вищого навчального закладу "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь комунального вищого навчального закладу "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради 5584,73 грн. заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 1 від 26.12.2014р., 37432,97 грн. заборгованості за договором від 03.11.2014р., 5190,88 грн. заборгованості з відшкодування плати за землю за договором оренди нерухомого майна № 834 від 03.11.2014р., 10009,25 грн. пені, 804,44 грн. - 3% річних, 489,44 грн. втрат від інфляції та 1295,81 грн. судового збору. В іншій частині в позову відмовлено.

В обґрунтування рішення суд зазначив, зокрема, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази (акт звірки взаєморозрахунків, банківські виписки про рух коштів по рахунку позивача, рахунки про оплату наданих послуг, акти зняття показників лічильників тощо) та зроблені господарським судом в процесі розгляду справи висновки, суд вважає позов позивача заявленим у відповідності до вимог чинного законодавства та таким, що підлягає частковому задоволенню. Натомість доводи відповідача з приводу відсутності підстав для задоволення позову суд вважає недоведеними, в т. ч. і щодо перешкоджання у здійсненні господарської діяльності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 5584,73 грн. заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна №1 від 26.12.2014 р., 37432,97 грн. заборгованості за договором від 03.11.2014 р., 5190,88 грн. заборгованості з відшкодування плати за землю за договором оренди нерухомого майна №834 від 03.11.2014 р., 10009,25 грн. пені, 804,44 грн. - 3% річних, 489,44 грн. втрат від інфляції, та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач також надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, зокрема, що судом першої інстанції було безпідставно взято до уваги лише звітні періоди надані позивачем, розраховані помісячно та не врахована позиція відповідача щодо річного звітного періоду, як строк виникнення зобов'язання оплати за договорами. Судом першої інстанції не досліджено належним чином розрахунки додані до позовної заяви, не досліджено матеріали справи стосовно витрат за газопостачання та водопостачання; не надано оцінку тому, що рахунки за електроенергію розроблені на підставі показників лічильників, які не підтверджені актами зняття таких показників. За наведених обставин зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

Позивачем надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права при повному встановленні обставин справи, а тому підлягає залишенню без змін.

Також позивачем подано клопотання про зміну найменування позивача з комунального вищого навчального закладу "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім.. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради на комунальний вищий навчальний заклад "Житомирський базовий фармацевтичний коледж" Житомирської обласної ради.

Розглянувши апеляційну скаргу та додаткові письмові пояснення до неї, відзиви на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.11.2014р. між КП "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (орендодавець/третя особа) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар/відповідач) був укладений договір оренди нерухомого майна № 834 з додатками 1,2 до нього (далі - договір оренди нерухомого майна, а. с. 11 - 13 у т. 1), на виконання якого комунальний вищий навчальний заклад "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради (балансоутримувач майна/позивач) передав, а ФОП ОСОБА_1 прийняв відповідно до договору нежилі приміщення на першому поверсі (інв. № 37, 38, 39, 42, 47, 48, 49, 50; корисною площею 195,00 кв.м) в будівлі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 195,00 кв.м, вартість яких визначена шляхом проведення незалежної оцінки і становить 637036,67 грн, без ПДВ, станом на 15.09.2014р..

В пункті 5.10 договору оренди нерухомого майна міститься обов'язок орендаря здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Пунктом 5.11 договору оренди нерухомого майна встановлено обов'язок орендаря відшкодовувати балансоутримувачу не пізніше 10 числа наступного місяця плату за землю пропорційно розміру орендованої площі.

Згідно з п. 7.1 договору, останній діє з 03.11.2014р. по 02.10.2017р. включно. Водночас в п. 6.4 договору передбачено право орендодавця на дострокове розірвання договору у встановленому чинним законодавством порядку у разі несплати орендарем орендної плати більше одного місяця.

На виконання умов п. 5.10 договору оренди нерухомого майна, 03.11.2014р. між комунальним вищим навчальним закладом "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір (а. с. 14 - 16 у т. 1), за яким балансоутримувач зобов'язався надати орендарю: комунальні послуги за діючими розцінками і тарифами (за послуги опалення - пропорційно площі приміщення, яку займає орендар, у загальній опалювальній площі всієї будівлі; за послуги водопостачання, водовідведення визначається на підставі фактичних даних згідно лічильника; за послуги електропостачання визначається на підставі фактичних даних згідно лічильника) та експлуатаційні послуги за діючими розцінками і тарифами (згідно виставлених рахунків обслуговуючих фірм) (вивіз сміття - пропорційно площі приміщення, яку займає орендар, у загальній опалювальній площі всієї будівлі; пожежна сигналізація - пропорційно площі приміщення, яку займає орендар, у загальній опалювальній площі всієї будівлі; оплата праці чергового по коледжу - пропорційно площі приміщення, яку займає орендар, у загальній опалювальній площі всієї будівлі).

Орендар, у свою чергу, зобов'язався не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі, або організації, що обслуговує будівлю, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, а також за комунальні послуги (пп. 2.2.3 п. 23 договору від 03.11.2014р.).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що його укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 03.11.2014 року по 02.10.2017 року включно, а в п. 5.6 передбачили положення, згідно з яким чинність цього договору припиняється, зокрема, одночасно з припиненням договору оренди нерухомого майна.

26.12.2014 року між комунальним вищим навчальним закладом "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 1 (далі - договір оренди рухомого майна, а. с. 17, 18 у т. 1), вартість якого визначена шляхом проведення незалежної оцінки і становить 47620,33 без ПДВ.

У відповідності до п. 2.1 договору сторони передбачили, що вступ орендаря у користування настає одночасно з підписанням сторонами даного договору та акта приймання-передачі вказаного індивідуально визначеного рухомого майна, а пунктами 3.1 - 3.3, 3.6 договору погодили розмір та умови сплати орендної плати.

Так, за умовами договору рухомого майна, орендар за користування індивідуально визначеного рухомого майна вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради, і становить, без ПДВ, за перший місяць оренди (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - листопад 2014 р., 419,64 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.

Орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення індивідуально визначеного рухомого майна згідно з актом приймання-передачі.

Згідно з п. 7.1 договору оренди рухомого майна, останній набирає чинності з дати його підписання і діє до 02.10.2017 року включно, але у плані взаємовідносин, відповідно до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, з 03.11.2014 року.

Пунктом 6.4 вище вказаного договору визначено, що у разі несплати орендарем орендної плати більше одного місяця, орендодавець має право ставити питання про дострокове розірвання договору у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до актів приймання-передачі майна (а. с. 13, 19, 20 у т. 1) на виконання умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна, відповідачу було передано в строкове платне користування нежиле приміщення їдальні, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 195,00 кв.м, та індивідуально визначене майно згідно з переліком.

На виконання умов вищенаведених договорів, з метою оплати відповідачем за користування орендованим індивідуально визначеним рухомим майном, позивачем виставлялися рахунки з розрахунками орендної плати за користування майном, рахунки на відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат, а також витрат плати за землю (а. с. 121 - 130, т. 2; а. с. 31 - 69, т. 1; а. с. 16, т. 3).

15.02.2016 року, 01.07.2016 року, 13.06.2016 року, 19.08.2016 року та 28.08.2016 року позивачем на адресу відповідача направлялись претензії про сплату заборгованості за надані послуги оренди індивідуально визначеного рухомого майна, відшкодування витрат за комунальні послуги та плату за землю (а. с. 21 - 25, т. 1).

Однак вказані претензії залишені відповідачем без відповіді.

19.09.2016 року позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про розірвання договору №1 від 24.12.2014 року (оренда індивідуально визначеного рухомого майна) та зазначено про несплачену заборгованість за вказаним договором в сумі 5633,03 грн. та про необхідність повернення позивачу орендованого майна згідно належно оформленого акта приймання передачі.

Також 19.09.2016 року позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про розірвання договору від 03.11.2014 року (договір про відшкодування послуг) та зазначено, що загальна сума заборгованості за вказаним договором становить 53304,56 грн.

23.09.2016 року та 27.09.2016 року позивачем за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про необхідність повернення орендованого майна (а. с. 28, т. 1), було складено акти про прийняття індивідуально визначеного майна та приміщення їдальні коледжу з оренди (а. с. 29, 30, т. 1).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, що виникла з зобов'язання за договором від 03.11.2014 року п. 5.11, позивач вказує, що за період з листопада 2015р. по вересень 2016р. заборгованість з відшкодування податку на землю становить 5190,88 грн. (а.с. 142, т.2).

Перевіривши розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, що виникла із зобов'язання за договором від 03.11.2014 року п. 5.11 за період з листопада 2015р. по вересень 2016р., враховуючи наявні в матеріалах справи рахунки на відшкодування податку на землю (а.с. 31-43, т.1) та копії банківських виписок про рух коштів по рахунку позивача (а.с. 137-150, т. 1) колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з відшкодування плати за землю в сумі 5190,88грн.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за користування індивідуально визначеного рухомого майна за період з лютого 2016 року по вересень 2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правомірною до стягнення є сума 5584,73 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на оплату за оренду індивідуально визначеного рухомого майна (а.с. 44-42, т. 1), а також актом звірки взаєморозрахунків, який підписаний відповідачем без зауважень та заперечень (а.с. 83, т.1).

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем з відповідача заборгованості зі сплати боргу по відшкодуванню комунальних та експлуатаційних витрат, враховуючи наявні в матеріалах справи акти фіксації показників лічильників (а.с. 151-152, т. 1), рахунки на відшкодування витрат за комунальні послуги та експлуатаційні витрати (а.с. 31-52, т.1), акт звірки взаєморозрахунків (а.с. 83, т.1), суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову щодо стягнення заборгованості за договором від 03.11.2014 року (відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат) за період з листопада 2015 року по червень 2016 року в сумі 37432,97 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що водопостачання та водовідведення, а також електроенергія обраховані позивачем на підставі показників невизначених лічильників, що не відповідає умовам договору, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.1.2 договору від 03.11.2014 року плата за вказані послуги визначається на підставі фактичних даних згідно лічильника за діючими розцінками і тарифами, а фіксація даних показників лічильників підтверджується наявними в матеріалах справи актами від 18.12.2015р., від 18.01.2016р., від 13.04.2016р. та від 18.04.2016р. (а.с. 151-152, т.1).

При цьому, судом першої інстанції правомірно було враховано, що до розрахунку плати за водопостачання за вересень 2015 року позивачем було повторно включено показники лічильника, враховані в попередньому рахунку за червень 2015 року у розмірі 7 м3 (а. с. 9, 10 у т. 3), за липень-серпень 2015 року нарахування не здійснювалося у зв'язку з літніми канікулами, внаслідок чого відбулося завищення відшкодування за водопостачання та водовідведення згідно діючих тарифів на суму 71,32 грн., вказана сума була врахована при встановленні суми боргу.

На доводи апелянта, щодо рахунків на оплату відшкодування комунальних та експлуатаційних послуг, колегія суддів зазначає, що обов'язку позивача надсилати такі рахунки відповідачу, умови договору від 03.11.2014 року не містять, натомість містять обов'язок відповідача здійснювати відшкодування фактично спожитих комунальних та експлуатаційних послуг у строки, встановлені договорами оренди та договором від 03.11.2014р., що не залежить від факту отримання відповідачем рахунку на оплату та спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 37432,97 грн. за надані послуги з теплопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок позивача інфляційних за зобов'язаннями лютого 2016 року - липня 2016 року (по договору № 1 від 26.12.2014р.), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний розрахунок є арифметично вірним, тому за заборгованістю по договору №1 від 26.12.2014 року до стягнення з відповідача підлягає 43,78 грн. інфляційних втрат (а. с. 22, 23 у т. 3),

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат нарахованих на заборгованість по договору від 03.11.2014 року, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом щодо помилкового нарахування позивачем інфляційних за зобов'язаннями листопада 2015 року та червня 2016 року. Оскільки на суму заборгованості за листопад 2015 року (3420,09 грн.) та за червень 2016р. (593,76 грн.) арифметично вірним є нарахування 445,66 грн. інфляційних втрат.

Таким чином судом першої інстанції правомірно задоволено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 489,44 грн. інфляційних втрат, а у стягненні 17,39 грн. - відмовлено.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів зазначає, що оскільки судом першої інстанції вірно встановлено суму заборгованості за листопад 2015 року - 3420,09 грн. та за червень 2016р. - 593,76 грн., а також вірно враховано початок періоду нарахування за зобов'язаннями листопада 2015 року, березня та травня 2016 року, відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, то відповідно арифметично вірним є розрахунок 3% річних в сумі 804,44 грн., що правомірно обраховано судом першої інстанції.

При цьому доводи апелянта, що відповідно до п. 2.2.3 договору від 03.11.2014 року (про відшкодування витрат за комунальні та експлуатаційні послуги) звітним періодом за яким настає обов'язок вносити плату за отримані послуги є рік, а не як заявлено позивачем місяць, оцінюються апеляційним судом критично, оскільки у вказаному пункті договору чітко визначено, що орендар зобов'язується не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем вносити плату на рахунок балансоутримувача, зокрема, за комунальні послуги.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як зазначено в ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами п. 3.5 договору № 1 від 26.12.2014р. сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної НБУ на день нарахування пені, за кожний день прострочення, включаючи день сплати.

Перевіривши правильність нарахування пені за договору № 1 від 26.12.2014р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було невірно визначено початок періоду її нарахування за зобов'язаннями березня та травня 2016 року, а саме без урахування приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України. Таким чином, арифметично вірним є розрахунок пені за прострочення зобов'язань за договором №1 від 26.12.2017 року в сумі 441,79 грн. (а.с.62 на звороті, т. 1).

Згідно з п. 2.2.3 договору від 03.11.2014р. сторони передбачили відповідальність орендаря у вигляді пені при несвоєчасному внесенні плати, яка встановлюється у розмірі 0,1%.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", встановлено граничний розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, який обчислюється від суми простроченого платежу, та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, оскільки з 27.05.2016р. пеня у розмірі 0,1% перевищувала подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, продовження нарахування позивачем пені у договірному розмірі є безпідставним та обмежується розміром, встановленим згідно з приписів закону.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно здійснено перерахунок заявленої позивачем суми пені, з огляду на що обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 10009,25 грн. та в частині стягнення 1726,24 грн. - відмовлено.

При цьому, доводи апеляційної скарги, що умови пункту 2.2.3 договору від 03.11.2014 року свідчать про відсутність у договорі відповідальності при нарахуванні та сплаті пені, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки очевидним є те, що у вказаному пункті договору допущено технічну описку, а саме пропущено частку "не" ("орендар зобов'язується при несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку 0,1% за кожен день дотримання виконання умов договору"), тому наведене не може бути оцінене судом як узгоджений сторонами договору пункт про відсутність такої міри відповідальності як нарахування пені.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 26.01.2017 р. у справі №906/1100/16 залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №906/1100/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.