ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.05.2017 Справа № 905/849/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2, м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк

про стягнення 918217,84 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю від 19.12.2016р.

від відповідача: не зявився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 23.05.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк про стягнення 918217,84 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу №LС5432-06/11 від 05.08.2011р.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 292 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 49, 54, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 1, 11, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір фінансового лізингу №LС5432-06/11 від 05.08.2011р. з додатками, акт приймання передачі предмета лізинга від 16.08.2011р., угоду від 21.10.2014р. про внесення змін до договору фінансового лізингу від 21.10.2014р., рахунки-фактури, витяги з ЄДРПОУ стосовно позивача та відповідача.

Під час розгляду справи позивач надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи (у копіях), а саме: правоустановчі документи, рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2015 по справі №908/1813/15-г, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 по справі №908/1813/15-г, рішення господарського суду Донецької області від 14.01.2016 по справі №905/3345/15, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2016 по справі №905/3348/15, докази направлення рахунків-фактур на електрону адресу ТОВ «ДПА».

24.04.2017р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання задоволено судом.

22.05.2017р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на проведення антитерористичної операції, внаслідок чого відповідач не здійснює господарську діяльність, не виробляє продукцію, не має грошових надходжень на банківські рахунки, не має можливості реалізувати власне майно у звязку з неможливістю його вивезення за межі зони антитерористичної операції у звязку з блокуванням вантажів з боку озброєних сил. Також посилався на наявність відповідного сертифікат Торгово-промислової палати, що підтверджує настання форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання договору лізингу №LС5432-06/11 від 05.08.2011р. з 14.04.2014р. До відзиву надав (у копіях): лист та додаткову угоду, сертифікату Торгово-промислової палати, фотографії, заяви ТОВ «ДПА», ТОВ «Північ+», ТОВ «Догма» про відкриття виконавчого провадження по факту пошкодження нерухомого майна та обладнання, повідомлення НП України щодо заяв ТОВ «ДПА», ТОВ «Північ+», ТОВ «Догма» про відкриття кримінального провадження по факту пошкодження нерухомого майна та обладнання.

Представник позивача в судове засідання 23.05.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав, проти відзиву на позовну заяву заперечив.

Представник відповідача в судове засідання 23.05.2017р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом публікації на офіційному веб-порталі Судова влада України та направлення ухвали господарського суду на поштову адресу відповідача.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги, що відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014р. №01-06/1290/14 ухвали господарського суду розміщені в мережі Інтернет за адресою http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі Судова влада України, він вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду судом справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2011р. між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) укладений договір фінансового лізингу №LС5432-06/11, відповідно до п. 1.1 якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (додаток №2 до договору), (далі - предмет лізингу), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Об'єктом лізингу є машина для виробництва пакетів Elba, нова 2011 р.в. Модель SU94E, серійний номер 5339.

16.08.2011р. сторонами підписаний акт приймання-передачі предмету лізингу, згідно з яким, позивач передав, а відповідач прийняв предмет лізингу.

Порядок сплати лізингових платежів узгоджено сторонами в розділі 4 договору фінансового лізингу та згідно Графіку (додаток №1 до договору фінансового лізингу), в його остаточній редакції від 21.10.2014 року, кількість періодів лізингу становить 60, останнім періодом лізингу є серпень 2016 року.

Відповідно до п. 5.1. договору фінансового лізингу, положень Загальних умов фінансового лізингу, що є додатком № 4 до договору фінансового лізингу, відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати лізингові платежі.

Пунктом 3.1 договору, передбачено, що заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем виникає в момент здійснення лізингодавцем будь-яких платежів на виконання цього договору в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого лізингоодержувачем авансового лізингового платежу, розрахованого за правилами цього розділу, по відношенню до фактично сплачених лізингодавцем платежів, розрахованих за правилами п.п.2.2, 2.3 та з урахуванням п.2.5 цього договору. Розмір такого перевищення, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти є базою для розрахунку лізингових платежів, вартості фінансування та є заборгованістю лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу виражених у грошовому еквіваленті іноземної валюти. Перерахунок у гривню, зазначених в цьому пункті договору нарахувань з метою їх оплати лізингоодержувачем здійснюється за правилами п.2.4 цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, лізингоодержувач за цим договором сплачує відсотки за фінансування придбання предмета лізингу та поточні лізингові платежі.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування придбання предмета лізингу за періоди: з моменту виникнення заборгованості до настання першого періоду лізингу за ставкою LIBOR 3M плюс 8% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п.3.1 цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за Курсом продажу(Розділ 1 Визначення Загальних умов Додатку 4 до цього договору), крім того ПДВ.

Згідно з п.4.3 договору лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця (надалі - Комісія лізингодавця).

До настання першого періоду лізингу, визначеного за правилами пункту 5.4. Загальних умов (Додаток 4 до цього Договору) лізингоодержувач сплачує тільки відсотки за фінансування, розраховані від заборгованості Лізингоодержувача згідно пункту 3.1. цього договору у гривні та за ставкою, визначеною в пункті 4.2 цього договору.

Відповідно до п.4.4 договору розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п.4.2 цього договору, від заборгованості лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку (додаток 1 до договору).

Оплата всіх платежів за цим договором, здійснюється лізингоодержувачем в національній валюті України гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок лізингодавця (п.4.6.договору).

Згідно п.5.3. Загальних умов, що є додатком №4 до договору, лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п.5.4 цих загальних умов на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку.

У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016р. у справі №908/1815/15-г стягнуто з ТОВ «ДПА» на користь ТОВ «Райффайзен ОСОБА_2» заборгованість за договором №LС5432-06/11 від 05.08.2011р. в сумі 299540,52грн. за період з січня 2015р. по березень 2015р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.01.216р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2016р. у справі №905/3345/15 стягнуто з ТОВ «ДПА» на користь ТОВ «Райффайзен ОСОБА_2» заборгованість за договором №LС5432-06/11 від 05.08.2011р. в сумі 747023,52грн. за період з квітня 2015р. по листопад 2015р.

Позивач, в межах розглядуваної справи просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 918217,84грн., що виникла з грудня 2015р. по серпень 2016р.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у примусовому спонуканні до виконання прострочених грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Дослідивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм Закону України Про фінансовий лізинг, а також статей 806-809 ЦК України та статті 292 ГК України.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона передає другій стороні у користування майно на певний строк і за встановлену плату.

Як встановлено ч.2 ст.1, п.2 ч. 2 ст. 11 Закону України „Про фінансовий лізинг", ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України за користування майном на умовах фінансового лізингу лізингоодержувач має сплачувати лізингові платежі.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений позивачем та відповідачем договір є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобов'язання за договором фінансового лізингу №LС5432-06/11 від 05.08.2011р. належним чином не виконував, лізингові платежі сплачував не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується матеріалами справи.

В підтвердження наявної заборгованості позивачем надані рахунки-фактури: №LC5432-06/11/52-071 від 01.12.2015р., №LC5432-06/11/53-073 від 04.01.2016р., №LC5432-06/11/54-075 від 01.02.2016р., №LC5432-06/11/55-077 від 01.03.2016р., №LC5432-06/11/56-079 від 01.04.2016р., №LC5432-06/11/57-081 від 04.05.2016р., №LC5432-06/11/58-083 від 01.06.2016р., №LC5432-06/11/59-085 від 01.07.2016р., №LC5432-06/11/60-087 від 01.08.2016р. на загальну суму 918217,84грн. та докази їх направлення відповідачу.

Відповідач свої грошові зобовязання за договором фінансового лізингу №LС5432-06/11 від 05.08.2011р. не виконав.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати лізингових платежів.

Відповідачем дане у порядку встановлену господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості за договором у повному обсязі не надано. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність заборгованості у заявленому позивачем розмірі станом на дату порушення провадження по справі.

Посилання відповідача у відзиві на відсутність його вини у невиконанні зобовязань зі сплати лізингових платежів до уваги судом не прийнято, з огляду на наступне:

В п.7.1. договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобовязання або невиконання своїх обовязків за цим договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідачем надано суду копію такого сертифікату №5660 від 30.12.2015р., яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, встановлені факти актів тероризму на території м. Донецька та Донецької області ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ДПА» щодо наступного зобовязання, виконання якого встановлено протягом дії договору, а саме: забезпечення належного зберігання, охорони, збереження майна, належне обслуговування та сервіс майна, надання лізингодавцю вільного доступу до майна, сплати щомісячних лізингових платежів та ін. за договором фінансового лізингу №LС5432-06/11 від 05.08.2011р., які унеможливили його виконання з зазначеного терміну; період дії форс-мажорних обставин: дата настання 14.04.2014р., дата закінчення тривають на 31.12.2015р.

Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Аналіз приведеного вище Регламенту, положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють лише від відповідальності за невиконання/неналежне виконання грошових зобовязань (штрафних санкцій) та його дія не поширюється на звільнення від виконання основного зобовязання.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором в розмірі 918217,84грн., що виникла за період з грудня 2015р. по серпень 2016р. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст.ст. 4-3, 20, 22, 33, 34, 43, 49, 59, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2, м.Київ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк про стягнення 918217,84грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА (83009, Донецька область, м. Донецьк, Київський район, вул. Новоросійська, будинок 9, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 (04073, м. Київ, Оболонський район, пр. Московський, будинок 9, корпус 5, офіс 101, ) заборгованість у розмірі 918217,84грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 13773,27грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 23.05.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 24.05.2017р.

Суддя Я.О. Левшина