КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа№ 910/12908/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Дешко М.М., Зінченко І.О.

від відповідача: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "КомСервіс-Безпека"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року

у справі №910/12908/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Приватного підприємства "КомСервіс-Безпека"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Безпеки "Словяни"

про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 у справі №910/12908/16 у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "КомСервіс-Безпека" (далі, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Безпеки "Словяни" (далі, відповідач) про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "КомСервіс-Безпека" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 у справі №910/12908/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/279/17 від 06.04.2017 р. справу № 910/12908/16, за апеляційною скаргою Приватного підприємства "КомСервіс-Безпека" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 р., у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Михальської Ю.Б. у відпустці, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2017 р., справу № 910/12908/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "КомСервіс-Безпека" до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 15.05.2017 року.

В судове засідання 15.05.2017 року представник відповідача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 01.12.2011 р. між Підприємством (виконавець) та Товариством (замовник) було укладено договір про спостереження за спрацюваннями засобів охоронно-тривожної сигналізації №111201-СОТС (надалі - "Договір"), за умовами п. 2.1 якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об'єкти клієнта замовника, зазначені в додаткових угодах до цього Договору, які являються його невід'ємною частиною та проводе технічний нагляд та ремонт системи охоронно-тривожної сигналізації, які встановлені на об'єкті замовника.

Відповідно до п. 4.2.17 Договору замовник зобов'язаний після припинення договірних відносин повернути обладнання виконавцю, яке зазначене в п. 5 Додатку №2 до кожної Додаткової угоди, в стані, придатному до подальшої його експлуатації або сплатити його вказану вартість, в разі пошкодження або втрати.

Згідно з п. 5.2.3 виконавець зобов'язаний за бажанням замовника, при можливості, надавати за окремими угодами додаткові послуги з охорони та безпеки, надавати в оренду, лізинг технічні засоби, виконувати монтажні роботи, поточний або капітальний ремонт засобів системи ОС за заявкою замовника.

Пунктами 9.1 та 9.2 Договору визначено, що він вважається укладеним і набирає чинності з 01.12.2011 р.; строк цього договору починає свій перебіг з моменту підписання цього договору та діє протягом 1 року.

01.12.2011 р. між сторонами була підписана додаткова угода №1 до Договору, відповідно до умов якої виконавець приймає під цілодобове централізоване спостереження за спрацюванням засобів охоронно-тривожної сигналізації встановлених на об'єктах замовника згідно розрахунку-дислокації (додаток №1) до цієї додаткової угоди.

В якості підтвердження факту вводу в експлуатацію охоронно-тривожної сигналізації згідно додаткової угоди №1 до Договору, а також передання в користування власного обладнання, позивачем долучено до матеріалів справи відповідні акти (додатки №2/4, №2/5, №2/6, №2/9 №2/10, №2/11, №2/13, №2/14, №2/16, №2/17, №2/20, №2/25, №2/26, №2/27, №2/30, №2/32, №2/35, №2/36, №2/38, №2/41 та №2/42 до додаткової угоди №1 до Договору), які не підписані з боку відповідача.

На підставі додаткових угод №16 від 07.11.2013 р., №18 від 11.12.2013 р., №20 від 03.01.2014 р., №21 від 05.02.2014 р., №22 від 01.03.2014 р. та №23 від 01.04.2014 р. на об'єктах відповідача було припинено спостереження, а також за взаємною згодою сторони вирішили припинити дію Договору з 10.04.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку з відмовою відповідача підписати акти вводу в експлуатацію як додатки до додаткової угоди №1 до Договору, а також повернути на користь позивача вартість обладнання, переданого за такими додатками, внаслідок закінчення дії Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується представниками сторін факт надання позивачем послуг із спостереження за спрацюванням засобів охоронно-тривожної сигналізації у період з 01.12.2011 р. по 10.04.2014 р.

Позивач вказував, що на підставі додаткової угоди №1 до Договору, ним було передано в користування відповідача власне обладнання, про що були складені відповідні акти (додатки №2/4, №2/5, №2/6, №2/9 №2/10, №2/11, №2/13, №2/14, №2/16, №2/17, №2/20, №2/25, №2/26, №2/27, №2/30, №2/32, №2/35, №2/36, №2/38, №2/41 та №2/42 до додаткової угоди №1 до Договору).

В той же час, відповідач проти факту приймання спірного обладнання в користування заперечував повністю та вказував на передання позивачем власного обладнання виключно за актами від 08.12.2011 р., які підписані обома сторонами та наявні в матеріалах справи.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Як визначено пунктом 5.2.3 Договору, виконавець зобов'язаний за бажанням замовника, при можливості, надавати за окремими угодами додаткові послуги з охорони та безпеки, надавати в оренду, лізинг технічні засоби, виконувати монтажні роботи, поточний або капітальний ремонт засобів системи ОС за заявкою замовника.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір підписаний позивачем без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ним всіх умов, які містяться в такому договорі.

Таким чином, за змістом вказаних норм, сторони є вільними в укладенні договору, а тому правомірно на власний розсуд встановили обов'язок позивача як виконавця за Договором надавати відповідачу в користування обладнання за його бажанням.

У відповідності до частини 1, 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту висловлення відповідачем бажання отримати в користування обладнання, що є власністю позивача, для надання відповідних охоронних послуг згідно умов Договору згідно додатків №2/4, №2/5, №2/6, №2/9 №2/10, №2/11, №2/13, №2/14, №2/16, №2/17, №2/20, №2/25, №2/26, №2/27, №2/30, №2/32, №2/35, №2/36, №2/38, №2/41 та №2/42 до додаткової угоди №1 до Договору.

При цьому, вказані додатки датовані днем укладення Договору - 01.12.2011 р., в той час як позивач звернувся з листом-проханням підписати такі акти лише на початку 2014 року. Жодного іншого доказу передання відповідних актів для підписання відповідачу матеріали справи не містять.

Долучені позивачем до матеріалів справи договори купівлі-продажу та оренди обладнання фіксують лише момент набуття Підприємством права власності та/або користування певним майном, проте не можуть бути доказом надання такого майна в користування Товариству.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно Додаткової угоди №1 до Договору, послуги Підприємством також надавалися за об'єктами, що не перелічені в додатках №2/4, №2/5, №2/6, №2/9 №2/10, №2/11, №2/13, №2/14, №2/16, №2/17, №2/20, №2/25, №2/26, №2/27, №2/30, №2/32, №2/35, №2/36, №2/38, №2/41 та №2/42.

При цьому, жодною із сторін не було надано суду доказів існування складених між сторонами у відповідній формі актів, які б засвідчували факт передання позивачем відповідачу обладнання для надання послуг з охорони на інших об'єктах, що не були перелічені у вказаних додатках.

Відсутні в матеріалах справи також і докази існування спору між сторонами Договору щодо факту передання майна на об'єктах, що зазначені в п.п. 1, 2, 3, 7, 8, 12, 15, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 28, 29, 31, 33, 34, 37, 39 та 40 розрахунку Додаткової угоди №1 до Договору, проте обставини надання послуг з охорони на таких об'єктах представниками сторін в судовому засіданні не заперечувалося.

Відтак, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на прийняття спірного обладнання в користування, суд першої інстанції вірно вража в недоведеним той факт, що перелік обладнання, який зазначений в додатках (актах) №2/4, №2/5, №2/6, №2/9 №2/10, №2/11, №2/13, №2/14, №2/16, №2/17, №2/20, №2/25, №2/26, №2/27, №2/30, №2/32, №2/35, №2/36, №2/38, №2/41 та №2/42 до додаткової угоди №1 до Договору дійсно в 2011 році був переданий в користування відповідачеві.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, колегія суддів звертає увагу що позовна вимога щодо повернення обладнання виконавцю та позовна вимога про сплату вартості обладнання викладена позивачем в позовній заяві альтернативно.

З огляду на викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України обставин передання спірного обладнання в користування відповідача, а тому відсутні підстави вважати відповідача, таким що неправомірно ухиляється від підписання відповідних актів-додатків до додаткової угоди №1 до Договору, та таким, прострочив виконання зобов'язання з повернення такого майна як на момент звернення до суду, так і на момент розгляду справи в суді.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року у справі №910/12908/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №910/12908/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай