КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа№ 910/22655/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Мартинюк С.М. - представник за довіреністю № 234/17 від 30.12.2016

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017

у справі № 910/22655/16 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про стягнення 9697,28 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (надалі - відповідач) 9 697,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на підставі генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №207.14.000001 від 17.07.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1, а тому до позивача, відповідно до положень ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 (повний текст рішення складено 06.02.2017) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" суму страхового відшкодування у розмірі 9275 грн 05 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2017 було поновлено строк на апеляційне оскарження; апеляційну скаргу "Експрес Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі № 910/22655/16 було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, а судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.04.2017, для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гончаров С.А., вказана судова колегія ухвалою від 19.04.2017 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження та розпочала її розгляд спочатку.

18.04.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу у даній справі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 22.05.2017 представник позивача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та покладенні на позивача судового збору скасувати з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позову повністю на підставі ст. 101 ГПК України та з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання 22.05.2017 не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за відсутності відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши оригінали документів, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.07.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (як страховиком) та Представництвом «Берлін-Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» (як страхувальником) було укладено генеральний договору добровільного страхування наземного транспорту №207.14.000001 (надалі - договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, в тому числі: автомобілем марки Skoda, державний номер НОМЕР_1 (згідно п.1 додатку №5 до договору), на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

29.11.2014 о 17 год. 30 хв. по вул. Рогальова в місті Дніпропетровську сталася ДТП, а саме: водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем Hyundai, державний номер НОМЕР_2, не врахував дорожню обстановку при виборі безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль Skoda, державний номер НОМЕР_1. В результаті ДТП обом транспортним засобам було завдано механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24.12.2014 у справі №204/8854/14-п, відповідно до якої, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» перейшло в межах суми 9697,28 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2014 у справі №204/8854/14-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Hyundai, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що вина особи, яка керувала автомобілем Hyundai, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6666350.

Вказаним договором (полісом) №АІ/6666350 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Так, з наявного в матеріалах справи звіту №15/12/14-1, складеного 15.12.2014 суб'єктом оціночної діяльності - ПП ОСОБА_5, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу - автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу при спірному ДТП складає 9275,05 грн.

Разом з цим, відповідно до рахунку №СЧТ0045686 від 22.12.2014, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоцентр-Україна Плюс» (ремонтною організацією), вартість відновлювального ремонту становить - 9 697,28 грн (4 891,28 грн - вартість матеріалів та 4 806,00 грн - вартість робіт). Вказана сума в розмірі 9 697,28 грн відповідно до платіжного доручення № 18124 від 24.12.2014 була перерахована позивачем на ремонтної організації (а.с. 52).

Розглядаючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 9275,05 грн. А тому позов підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.ст. 99, 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, задовольняючи позов про стягнення з відповідача суми лише в розмірі 9 275,05 грн (розмір якої визначено звітом №15/12/14-1), місцевим господарським судом не було враховано позицію Верховного Суду України в аналогічних спорах (зокрема, зазначеної в постанові від 15.04.2015 у справі 3-50га15), відповідно до якої, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. При цьому Верховним Судом України також було зазначено, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, позивач набув права зворотної вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи, є обґрунтованим і законним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача зобов'язання з оплати решти заявленої до стягнення суми страхового відшкодування (у розмірі 422,23 грн), оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено такого зобов'язання - є помилковим та спростовується квитанцією № 18124 від 24.12.2014, де визначено розмір фактичних затрат на ремонт ТЗ саме в розмірі 9 697,28 грн. А тому саме в межах цієї суми у позивача виникло право зворотної вимоги.

А тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідача 422,23 грн підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позову на підставі ст. 101 ГПК України.

Щодо рішення суду першої інстанції про покладення судового збору на позивача, яке обґрунтоване тим, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок місцевого господарського суду також помилковим з урахуванням наступного.

Місцевий господарський суд зазначив, що з урахуванням того, що до моменту звернення з даним позовом до суду позивач звертався до відповідача із заявою про виплату суми відшкодування, однак, до заяви позивачем не було додано належних доказів на підтвердження вини водія забезпеченого транспортного засобу у скоєнні ДТП, відповідач був позбавлений можливості дізнатись про наявність у нього обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6666350. Такий висновок суду першої інстанції щодо покладення судового збору у зв`язку з викладеним на позивача є помилковим, що обґрунтовується наступним.

Так, відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до п. 35.2. ст. 35 вказаного Закону, до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

При цьому, особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Таким чином із наведених норм вбачається, що у позивача був відсутній обов'язок надсилати відповідачу докази на підтвердження вини водія. Більше того, позивач неодноразово повідомляв відповідачу про відсутність у позивача таких доказів, зокрема, постанови Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24.12.2014 у справі № 204/8854/14-п (про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності). При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до заяви про подію було додано довідку ДАІ № 9469351, з якої вбачається, що винною особою в скоєнні ДТП був саме ОСОБА_3.

А тому з урахуванням наведених вище норм права та враховуючи фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції враховує доводи апелянта, що, відповідач фактично на підставі формальних причин ухилився від виконання покладеного на нього обов'язку в частині виплати позивачу страхового відшкодування на загальну суму 9 697,28 грн.

Отже, висновок місцевого господарського суду про те, що спір виник через неправомірні дії позивача є помилковим та таким, що суперечить матеріалам справи. А тому, рішення суду першої інстанції про покладення на позивача судового збору у даній справі підлягає скасуванню з покладенням на відповідача судового збору як за розгляд справи в суді першої інстанції, так і за апеляційний перегляд рішення місцевого господарського суду в порядку ст. 49 ГПК України.

Враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга у даній справі підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового - про задоволенню позову повністю.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі № 910/22655/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі № 910/22655/16 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 422,23 грн - скасувати з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позову та з новим розподілом судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м.Київ, вулиця Саксаганського, будинок 70-А, ідентифікаційний код 20033533) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м.Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 15/2, ідентифікаційний код 36086124) страхове відшкодування в сумі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 23 коп та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі № 910/22655/16 в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 9275,05 грн. залишити без змін.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м.Київ, вулиця Саксаганського, будинок 70-А, ідентифікаційний код 20033533) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м.Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 15/2, ідентифікаційний код 36086124) 1515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

7. Матеріали справи № 910/22655/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров