УХВАЛА

23.05.2017Справа № 910/22044/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Паламарчука Віталія Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ"

про стягнення 59 295 637,84 грн., -

За розглядом скарги Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача (скаржника): Халілов О.Ш. (представник за довіреністю № 52 від 30.08.2016р.);

від відповідача: не з'явились;

від ДВС: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Паламарчука Віталія Віталійовича звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" про стягнення 59 295 637,84 грн., у тому числі: 30 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 3 496 000,00 грн. - заборгованість за процентами, 431 154,22 грн. - пеня за прострочення повернення процентів за користування кредитом, 8 105 753,42 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 30 905,38 грн. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 520 273,97 грн. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375,31 грн. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 273 175,54 грн. - інфляції за час прострочення по кредиту, 4 500 000,00 грн. - штраф за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000,00 грн. - штраф за прострочення повернення кредиту.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Бондарчук В.В.) від 22.10.2015р. (повне рішення складено 27.10.2015р.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ 30 000 000 грн. 00 коп. - заборгованості, 3 496 000 грн. 00 коп. - заборгованості за процентами, 431 154 грн. 22 коп. - пені за прострочення повернення процентів за користування кредитом, 8 105 753 грн. 42 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 30 905 грн. 38 коп. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 520 273 грн. 97 коп. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375 грн. 31 коп. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 209 225 грн. 97 коп. - інфляції за час прострочення по кредиту, 1 500 000 грн. 00 коп. - штрафу за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000 грн. 00 коп. - штрафу за прострочення повернення кредиту. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" до Державного бюджету України судовий збір у сумі 69 303 грн. 78 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

11.11.2015р. Господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 ГПК України було видано накази на виконання вказаного рішення.

15.02.2017р. до суду від Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Думанської А.Л. по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №49722979, визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Думанської А.Л. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.12.2016р. (дійсна дата 18.01.2017р.) по виконавчому провадженню №49722979 та зобов'язати головного державного виконавця Думанську А.Л. винести постанову про відновлення виконавчого провадження №49722979.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Сташків Р.Б.) від 20.02.2017р. у справі №910/22044/15 скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Паламарчука Віталія Віталійовича на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернуто скаржнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. у справі №910/22044/15 скасовано, а матеріали справи передано на розгляд скарги до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2017р. у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Сташківа Р.Б. справу № 910/22044/15 для розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017р. справу №910/22044/15 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича на 23.05.2017р.

В судове засідання 23.05.2017р. представники відповідача та органу виконання судових рішень не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином та їх неявка відповідно до ст. 121-2 ГПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

23.05.2017р. до суду від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява про долучення до матеріалів справи матеріалів виконавчого провадження (ВП № 49722979) з примусового виконання наказу суду від 11.11.2015р. у даній справі.

Скарга позивача мотивована тим, що органом виконання судових рішень не вжито всіх, передбачених законом заходів щодо з примусового виконання наказу суду від 11.11.2015р. у даній справі, що призвело до винесення незаконної, на думку скаржника, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.01.2017р., оскільки державним виконавцем не здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, не перевірено майнового стану боржника, не вчинено дій щодо розшуку майна, на яке можливо було звернути стягнення, не направлено запитів до всіх органів державної влади, які відповідно до законодавства володіють відповідною інформацією.

Письмових заперечень на скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича від відповідача (боржника) та органу виконання судових рішень до суду не надходило.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України).

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення постанови державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.03р. стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Згідно з положеннями Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього закону (стаття 19 закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 25 закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

24.12.2015р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49722979.

Як свідчать надані суду матеріали виконавчого провадження ВП №49722979, органом виконання судових рішень було вчинено ряд виконавчих дій з примусового виконання наказу суду від 11.11.2015р. у даній справі, зокрема, постановою від 24.12.2015р. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми 56 231 688,27 грн., постановою від 12.01.2016р. накладено арешт на кошти боржника в банківських установах в межах суми 61 854 857,09 грн. (з урахуванням виконавчого збору), направлено платіжні вимоги до банківських установ, направлено запити до ТУ Держгірпромнагляду України п оКиївській області та по м. Києву, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Регіонального територіального сервісного центру МВС в м. Києві, Державної інспекції сільського господарства в м. Києві, тощо.

18.01.2017р. державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №49722979.

Відповідно до ст. 6 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 названої статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну, безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Відповідно до ст. 30 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р. (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як передбачено ч. 8 ст. 52 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

05.10.2016р. набрав законної сили Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до вказаних правовідносин застосовуються норми Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 закону України "Про виконавче провадження" (чинна редакція) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (чинна редакція) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З огляду на наведені вище норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується з твердженням скаржника, що бездіяльність органу виконання судових рішень (не вчинення всіх, передбачених законом, заходів), а саме нездійснення виходу за місцем реєстрації боржника, невчинення дій щодо розшуку майна, на яке можливо було звернути стягнення, ненаправлення запитів до всіх органів державної влади, які відповідно до законодавства володіють відповідною інформацією, призвело до невиконання судового рішення у даній справі.

За змістом статей 1, 8 Конституції України Україна є правова держава. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відтак, присудженні до стягнення рішенням у даній справі грошові кошти, є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту винесення наведеного рішення гарантується ст.ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, в рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р. та "Ясіуньєне проти Латвії" від 06.03.2003 р. Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Тоді як у даному випадку невиконання судового рішення призводить до порушення забезпечення права позивача на мирне володіння відповідним майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

За таких обставин, бездіяльність головного державного виконавця Думанської А.Л. по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №49722979 є неправомірною, що в свою чергу, призвело до винесення незаконної, на думку суду, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.01.2017р. по виконавчому провадженню №49722979.

Стосовно вимоги скаржника про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.01.2017р. по виконавчому провадженню №49722979, суд відмовляє в задоволенні такої вимоги з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено право господарських судів на скасування постанов державного виконавця при умові визнання їх дії неправомірними.

Аналогічної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України у постанові № 910/20380/13 від 26.04.2016 року.

При цьому, за висновками суду не є виходом за межі скарги визнання оскаржуваної постанови недійсною, в тому числі з вказівкою резолютивній частині ухвали дійсної її дати 18.01.2017р., оскільки позивачем у своїй скарзі допущено описку та протягом її перебування у провадженні суду останнім не усунуто вказаного недоліку.

Що стосується вимоги стягувача про зобов'язання головного державного виконавця Думанську А.Л. винести постанову про відновлення виконавчого провадження №49722979, суд відзначає наступне.

Згідно ст. 41 закону України "Про виконавче провадження" (чинна редакція) у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У відповідності до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З урахуванням викладеного, суд відзначає, що відновлення відповідного виконавчого провадження за наслідками визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві врегульовано положеннями ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає відповідний порядок вчинення таких дій, а господарський суд при розгляді скарг на дії ДВС не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, а тому задоволення вимоги позивача про зобов'язання державного виконавця Думанську А.Л. винести постанову про відновлення виконавчого провадження на даній стадії буде підміною судом його обов'язків, що є недопустимим та унеможливлює задоволення скарги в цій частині.

За таких обставин, доводи скаржника визнаються судом частково правомірними, а скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Думанської А.Л. по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №49722979 та визнання недійсною постанови головного державного виконавця Думанської А.Л. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.01.2017р. по виконавчому провадженню №49722979 підлягає задоволенню. В іншій частині в задоволенні скарги слід відмовити.

Крім того, суд, у відповідності до положень ст. 49 ГПК України та п. 4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" здійснює розподіл судових витрат за розгляд апеляційної скарги позивача на ухвалу суду від 20.02.2017р. та покладає судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в справі №910/22044/15 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №49722979.

3. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.01.2017р. по виконавчому провадженню №49722979.

4. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України провести виконавчі дії з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2015р. у справі №910/22044/15 у порядку та строки, визначені законом України "Про виконавче провадження".

5. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" (ідентифікаційний код 38216288, адреса: 04073, м. Київ, вул. Ливарська, буд. 7) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (ідентифікаційний код 20057663, адреса: 04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 52/58) суму судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р.у розмірі 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.).

7. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Морозов С.М.