ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року Справа № 904/11379/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: юрисконсульт відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" ОСОБА_1, довіреність від 12.12.2016 року № 1019

від відповідача: головний спеціаліст-юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність від 01.02.2017 року № 374

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року у справі № 904/11379/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, м. Дніпро

про стягнення 36 482, 44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 36 482, 44 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року у справі № 904/11379/16 (суддя Панна С.П.) стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" заборгованість у розмірі 36 482, 44 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378, 00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором (вхідний № 490-12І200 від 27.02.2015 року) про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році щодо своєчасного відшкодування витрат за надані позивачем у період листопад-грудень 2015 року телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення, наявності боргу відповідача перед позивачем за вказаний період надання відповідних послуг у сумі 36 482, 44 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що на виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, обсягів коштів, передбачених в бюджеті на фінансування пільг за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на 2015 рік, між позивачем та відповідачем укладено спірний договір. Відповідач при підготовці потреби у коштах субвенцій з державного бюджету на 2015-2016 роки включав кошти, необхідні на виконання даної державної програми соціального захисту населення, але Державним бюджетом на 2016 рік не були передбачені видатки на фінансування пільг з послуг звязку за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, про що було повідомлено позивача. Відповідач посилається на положення п. 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. За доводами відповідача, при відшкодуванні витрат на послуги звязку необхідно враховувати не лише законодавство, яким визначено пільги, а й розрахунки потреб в коштах субвенцій з державного бюджету на фінансування визначеної бюджетної програми. Відповідач не погоджується і з сумою, заявленою позивачем до стягнення, посилається на наявність заборгованості лише за листопад 2015 року та у сумі 18 535, 78 грн., яка не була сплачена на користь позивача у звязку з відсутністю надходження фінансування. Щодо витрат, повязаних з наданням пільг з послуг звязку за грудень 2015 року, відповідач зазначає, що розрахунок відповідних витрат позивач надав для здійснення відшкодування в січні 2016 року. Однак, фінансування з бюджетної програми у 2016 році не передбачено, відповідно, на підставі ст. 23 Бюджетного кодексу України, як стверджує відповідач, він не мав права брати на себе зобовязання по відшкодуванню коштів за пільги без наявності відповідного бюджетного призначення. Також, за доводами відповідача, у звязку з розбіжностями у законодавстві бюджетні призначення на погашення боргів у 2016 році ні в місцевому, ні в державному бюджетах не були виділені.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Позивач зазначає, що право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про охорону дитинства", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист". В цих законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії; безумовному обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обовязок держави в особі її органів відшкодовувати такі пільги. Щодо невизнання відповідачем заборгованості за грудень 2015 року у звязку з тим, що у січні 2016 року у відповідача були відсутні підстави прийняття до обліку фактичних нарахувань за грудень 2015 року, позивач зазначає, що заборгованість за надані позивачем телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян виникла за період з листопада по грудень 2015 року включно, а твердження відповідача щодо підписання/узгодження позивачем станом на 01.01.2016 року суми у розмірі 18 535, 78 грн. є хибним, оскільки матеріали справи містять підписаний позивачем та направлений ним відповідачу акт звіряння, відповідно до якого розмір заборгованості за фактично надані послуги станом на 01.01.2016 року становить 36 482, 44 грн. Позивач посилається також на приписи частини другої статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України, відповідно до яких відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності. За доводами позивача, норми чинного законодавства, що визначають порядок надання пільг з оплати послуг звязку, не ставлять надання таких пільг в залежність від наявності або відсутності бюджетного фінансування; відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення від обовязку оплатити надані послуги та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Позивач зазначає і про те, що відсутність у Законі України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" положень про субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема, відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговими категоріями громадян, не відміняє пільги, встановлені законодавчими актами. Позивач не є учасником бюджетних відносин в розумінні статті 19 Бюджетного кодексу України, а законодавством не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі. Відповідно, на думку позивача, його право на отримання відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатків на ці потреби не було передбачено. Окрім наведеного, позивач зазначає, що наразі прийнято зміни до законодавства (до Бюджетного кодексу України), відповідно до яких видатки на надання пільг з послуг звязку віднесено до видатків місцевих бюджетів.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 16.05.2017 року.

У судовому засіданні 16.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (постачальник) та Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради (платник) уклали договір про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році (далі Договір), зареєстрований Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" 27.02.2015 року, № 490-121200 (а.с. 8-11, т. 1).

За умовами ОСОБА_3 (п. 1.1.) предметом цього ОСОБА_3 є відносини сторін щодо відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році.

Згідно з пунктом 6.1. ОСОБА_3 Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 року, а в частині розрахунків за надані пільги - до повного виконання зобов'язань за цим ОСОБА_3.

Пунктом 6.2. ОСОБА_3 сторони погодили, що відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України, частини сьомої ст. 180 ГК України умови цього ОСОБА_3 поширюються на відносини між сторонами, які виникли до його підписання, а саме з 01.01.2015 року.

Відповідно до п. 1.2. ОСОБА_3 постачальник здійснює надання телекомунікаційних послуг (абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Сума цього ОСОБА_3 відповідає кошторисним призначенням на 2015 рік і обумовлюється у додаткових угодах, що підписуються сторонами додатково протягом строку дії цього ОСОБА_3 (п. 1.3. ОСОБА_3).

Пунктом 2.1.2. ОСОБА_3 передбачено, що постачальник зобов'язується щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку пільговиків платника:

- до 10-го числа місяця, що настає за звітним, надавати на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга", встановленою п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (зі змінами) (далі - Єдиний реєстр);

- до 20-го числа місяця, що настає за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях;

- до 06 числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим телекомунікаційним послугам станом на 1-ше число місяця, що передує звітному.

Відповідно до пунктів 2.2.2., 2.2.3. ОСОБА_3 платник зобов'язується проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, які внесені до Єдиного реєстру; щомісяця здійснювати перерахування коштів, передбачених на проведення розрахунків за надані пільги згідно з кошторисом доходів та видатків, в межах запланованих призначень на реквізити постачальника.

На виконання п. 2.1.2. ОСОБА_3 позивач надав відповідачу зведені розрахунки витрат на відшкодування збитків, пов'язаних з наданням пільг пільговій категорії населення: ветерани ВВВ, ветерани ВС та ОВС, учасники ЧАЕС, багатодітні родини, за листопад 2015 року та грудень 2015 року (плата за встановлення та користування телефоном щодо листопада 2015 року; плата за користування телефоном щодо грудня 2015 року) (а.с. 17, 20, т. 1); та акти звіряння розрахунків від 01.01.2016 року та від 01.02.2016 року (а.с. 18-19, 21-22 т. 1).

Так, протягом листопада 2015 року позивач поніс витрати на надання пільг пільговій категорії населення на загальну суму 18 535, 78 грн., що підтверджується: актом звіряння розрахунків від 01.01.2016 року за послуги звязку (користування телефоном) (а.с. 18, т. 1), зведеним розрахунком витрат на відшкодування збитків, пов'язаних з наданням пільг, за листопад місяць 2015 року (заборгованість 18 468, 58 грн.), актом звіряння розрахунків від 01.01.2016 року за послуги звязку (встановлення телефону) (а.с. 19, т. 1) (заборгованість 67, 20 грн.); загальна сума понесених витрат 18 535, 78 грн. (18 468, 58 грн. + 67, 20 грн. = 18 535, 78 грн.).

Протягом грудня 2015 року позивач поніс витрати на надання пільг пільговій категорії населення на загальну суму 17 946, 66 грн., що підтверджується: актом звіряння розрахунків від 01.02.2016 року за послуги звязку (користування телефоном) (залишок заборгованості 36 415, 24 грн. визначено як підсумок понесених витрат за послуги звязку (користування телефоном) за листопад 2015 року та понесених витрат за послуги звязку (користування телефоном) за грудень 2015 року (18 468, 58 грн. + 17 946, 66 грн.= 36 415, 24 грн.) (а.с. 21, т. 1), зведеним розрахунком витрат на відшкодування збитків, пов'язаних з наданням пільг, за грудень місяць 2015 року (а.с. 20, т. 1).

Отже, загальна сума понесених позивачем витрат на надання пільг пільговій категорії населення протягом листопада-грудня 2015 року становить 36 482, 44 грн. (18 535, 78 грн. + 17 946, 66 грн.= 36 482, 44 грн.).

Акти звіряння розрахунків від 01.01.2016 року підписані повноважним представником відповідача.

Акти звіряння розрахунків від 01.02.2016 року (а.с. 21, 22, т. 1) відповідачем не підписані.

Відповідач надав акти розбіжностей до актів звіряння розрахунків на фінансування пільг громадянам з послуг звязку станом на 01.01.2016 року (а.с. 62, 63, т. 1), з яких вбачається, що відповідач погоджується з наявністю заборгованості лише за листопад 2015 року у загальній сумі 18 535, 78 грн. (18 468, 58 грн. + 67, 20 грн.), однак посилається на ті обставини, що ця заборгованість не була сплачена у звязку з відсутністю надходження бюджетного фінансування; щодо заборгованості у сумі 17 946, 66 грн. за грудень 2015 року відповідач зазначає, що розрахунок витрат, повязаних з наданням пільг з послуг звязку за грудень 2015 року позивач надав для їх відшкодування у січні 2016 року, проте, бюджетне фінансування вказаних пільг у 2016 році не було передбачено, а сума останніх прийнятих на себе відповідачем зобовязань у відповідності до бюджетного призначення становить 18 535, 78 грн.

Разом з тим, за доводами позивача, на момент звернення з позовом до суду сума заборгованості відповідача за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення у листопаді - грудні 2015 року складає 36 482, 44 грн.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (назва Закону в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), "Про охорону дитинства" передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Отже, виходячи з наведених вище норм законодавства, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 та фактичних обставин справи, між сторонами у справі виникли правовідносини щодо відшкодування витрат позивачу по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, які на підставі чинного законодавства України оплачують послуги звязку постачальнику таких послуг на пільговій основі.

Додаток № 3 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" "Розподіл видатків Державного бюджету України на 2015 рік" у складі видатків Державного бюджету України передбачає Субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, зокрема, на надання пільг з послуг зв'язку (код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3511250; код функціональної класифікації видатків та кредитування бюджету 0180).

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України (норми Бюджетного кодексу України наводяться в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, державні програми соціального захисту.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Цей Порядок з урахуванням внесених до нього змін та доповнень визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання, у тому числі, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Порядку визначено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), у тому числі до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (п. 5 Порядку).

Відповідно до Положення про Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, затвердженого рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 16.05.2016 року № 8/6-VII (додаток 5 до цього рішення) (а.с. 70-73, т. 1), основними завданнями управління є, зокрема, забезпечення у межах своїх повноважень дотримання законодавства про працю, зайнятість, загальнообовязкове державне соціальне страхування, пенсійне забезпечення, соціальний захист та соціальне обслуговування населення; призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством, надання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; виконання функцій головного розпорядника коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Отже, Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг, відповідно, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснюється (на час виникнення спірних правовідносин) відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Згідно з частиною шостою ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Порядок здійснення реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів визначається Міністерством фінансів України (п. 7 ст. 48 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пункту 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів тощо.

Відповідно до абзацу 4 пункту 116 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, розрахунковим періодом для оплати загальнодоступних послуг є поточний календарний місяць.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга" (п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117).

Згідно з пунктом 72 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг розрахунки за отримані послуги на умовах наступної оплати здійснюються шляхом надсилання на адресу абонента рахунків або в інший спосіб відповідно до законодавства та договору. У разі здійснення розрахунків за отримані послуги на умовах наступної оплати абонент оплачує послуги після закінчення розрахункового періоду. Плата вноситься після отримання ним рахунка, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не встановлено договором відповідно до законодавства.

Матеріалами справи підтверджується наявність боргу з компенсації витрат за надання позивачем послуг звязку на пільговій основі за листопад та грудень 2015 року у загальній сумі 36 482, 44 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи, умови ОСОБА_3 (п. 2.2.3.) щодо строку здійснення розрахунку за надані пільги у спірних місяцях 2015 року (листопад та грудень), на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду строк перерахування відповідачем позивачу коштів на проведення розрахунків за надані пільги, є таким, що настав.

Доказів повного відшкодування позивачу витрат з надання ним телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у спірному періоді (листопад грудень 2015 року) та у спірній сумі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу з відшкодування відповідних витрат у сумі 36 482, 44 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 36 482, 44 грн.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача, наведені ним в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Судом першої інстанцій правомірно не взято до уваги посилання відповідача на відсутність бюджетного призначення на відшкодування пільг за надані позивачем послуги зв'язку за ОСОБА_3. Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженого державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а твердження відповідача про те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг, не є підставою звільнення його від обов'язку сплатити цю компенсацію.

Згідно з частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі господарського суду № 11/446 ( 3-28гс12), від 22.03.2017 року у справі господарського суду № 905/2358/16 (3-77гс17) та в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року, "Бакалов проти України" від 30.11.2004 року.

Окрім вищенаведеного, виходячи з приписів частини шостої ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Аналогічні положення передбачено і пунктом 2.10. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 року № 309, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 року за № 419/20732.

За наведеного вище, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року у справі № 904/11379/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року у справі № 904/11379/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 22.05.2017 року

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко