ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 908/2485/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
за участю представників сторін
позивача, відповідачане з'явились (про час і місце слухання справи повідомлено належним чином)
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017
у справі№908/2485/16 Господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент"
доЗапорізької митниці ДФС
простягнення 36459,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного бюджету України на користь товариства 36459,66 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними рішеннями та діями Запорізької митниці.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.11.2016 (суддя Федорова О.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017 (головуючий суддя Геза Т.Д., судді Склярук О.І., Ушенко Л.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, мотивуючи свої вимоги і доводи тим, що судами було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття невірних судових рішень.

У судове засідання 24.05.2017 представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія визнала за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" для митного оформлення вантажу за ВМД №12000010/2010/008951 від 03.11.2010 надано: декларацію митної вартості №12000010/2010/008951 від 03.11.2010; контракт №10044/ІМ від 18.10.2010 та додаток №1 до нього; картку обліку №11200/2/9/0185 від 16.11.2009; попередню митну декларацію №112000005/2010/282710.001 від 29.10.2010; міжнародну вантажно-транспортну накладну №205089; фінансову довідку на вартість фрахту №832; сертифікат аналізу б/н 1; сертифікат аналізу б/н 2; рахунок-фактуру (інвойс) № від 25.10.2010; пакувальний аркуш б/н від 28.10.2010; технічну довідку №853 від 02.11.2010; експортну декларацію № 10GB10Х7 від 29.10.2010; довідку ДПІ №99/23-032 від 22.10.2010; сертифікат походження товару № DB302319/30066; цінову пропозицію б/н від 16.10.2010.

23.11.2010 Запорізька митниця прийняла рішення, яким визначила митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 273 Митного кодексу України, що призвело до збільшення митних платежів на 27419,49 грн.

Згідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2013 по справі № 2а-0870/3064/11 визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості №112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2014 у справі № 808/336/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Запорізької митниці ДФС про повернення надмірно сплачених коштів задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" надмірно сплачені при митному оформленні товару, за вантажно-митною декларацією 1120000/2010/009710 від 26.11.2010, митні платежі в розмірі 27419,49 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" вважає, що після повернення надміру сплачених митних платежів воно мало намір або можливість поновити свої права, придбавши інгібітор МС6500 в обсязі, який можливо було придбати під час стягнення додаткових митних платежів, спричинених рішенням Запорізької митниці. З моменту стягнення до моменту повернення коштів вартість інгібітору МС6500 змінилась, тому для поновлення своїх прав і придбання товару у заявленій кількості позивач повинен здійснити додаткові витрати у сумі 36459,66 грн., про що свідчить наявна в матеріалах службова записка керівника відділу ЗЕД Якимова О.Г. від 17.08.2015.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам суди попередніх інстанцій вказували про наступне.

Згідно з ч 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Положення зазначеної статті Конституції реалізуються нормами ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або їх посадовою чи службовою особою, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та осіб.

Отже, для відшкодування шкоди згідно з положеннями даних статей необхідно довести неправомірність поведінки (неправомірність бездіяльності) особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2013 по справі № 2а-0870/3064/11 визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості №112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010.

Надмірно сплачені кошти у розмірі 27419,49 грн. за вказаним вище протиправним рішенням відповідача повернуті позивачу 30.07.2015 на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2014 у справі № 808/336/14.

Таким чином, безпідставно сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 27419,49 грн. були повернуті.

Як вже було зазначено вище підставою для відшкодування відповідачем шкоди стало не можливість придбання товару (інгібітору) за ціною, яка була дійсна на момент прийняття відповідачем протиправного рішення.

Частиною 4 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди потрібна наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Відповідно до ст. 139 Господарського кодексу України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Частиною 5 зазначеної статті унормовано, що коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Таким чином, майном відповідача є не лише товар, заявлений до митного оформлення, або документи передані відповідачу, але й грошові кошти, які належать підприємству.

Судами попередніх інстанцій правомірно зазначено, що для задоволення вимог щодо стягнення шкоди, позивач повинен довести наявність шкоди (її розмір), протиправність дій відповідача, та причинного зв'язку між шкодою позивача та протиправними діями відповідача. Тобто, приймаючи до уваги положення ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, позивач повинен надати документальні підтвердження зменшення майна товариства в грошовому еквіваленті в зазначеному у позові розмірі саме на підставі прийнятого відповідачем рішення.

Згідно викладених у позові обставин, заявлена позивачем до стягнення сума шкоди у розмірі 36459,66 грн. є вартістю не придбаного товару (2254,62 кг) внаслідок сплати останнім додаткових митних платежів на підставі протиправного рішення відповідача.

Між тим, при розгляді адміністративної справи № 2а-0870/3064/11 судом встановлена протиправна поведінка митниці саме щодо прийняття рішення про визначення митної вартості товару за резервним методом. Питання щодо можливого придбання позивачем товару в більшому обсязі не вирішувалося, оцінка діям або бездіяльності митниці в цій частині судом не здійснювалась.

Під час розгляду даної справи позивач документальних доказів придбання або сплати вартості товару у визначеному у позові розмірі саме за контрактом № 10044/м від 18.10.2010 або іншим правочином до судів попередніх інстанцій не надав, тобто доказів зменшення майна товариства на суму 36459,66 грн., внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення не відбулося.

Жодних доказів придбання товару та додаткових витрат в розмірі 36459,66 грн. матеріали справи не містять.

Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли до правомірного висновку про необґрунтованість, недоведеність та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент".

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі № 908/2485/16 Господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді В.Корсак

В.Швець