номер провадження справи 4/69/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 Справа № 908/891/17

за позовом Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, буд. 7)

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 13 776, 50 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - Жмихов Є.С., довіреність № 340 від 16.02.2017 р.;

від відповідача - не з'явився;

Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 13 776,50 грн., з яких: 13 000,00 грн. - сума передплати за договором №123-П/16 від 11.11.2016р., 634,40 грн. - сума інфляційних втрат та 142,10 грн. - сума 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 525, 526, 610, 662, 665, 693 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. Вказує, що в супереч умовам договору та чинного законодавства, зобов'язання щодо поставки оплаченого товару відповідач не виконав. За доводами позивача, не поставка товару у визначений договором строк та неповернення відповідачем коштів є підставою для стягнення з відповідача суми передплати у судовому порядку та покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.04.2017р. порушено провадження у справі № 908/891/17, присвоєно справі номер провадження № 4/69/17, розгляд якої призначено на 24.05.2017р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

На виконання ухвали суду позивачем до початку судового засідання надано додаткові пояснення та розрахунок заявленої до стягнення суми.

За письмовим клопотанням представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та надав усні пояснення по суті спору. Наголошує, що станом на момент розгляду справи відповідачем зобов'язання по поставці оплаченого товару не виконано, суму передплати відповідачем не повернуто.

Отримана господарським судом 18.05.2017р. письмова заява позивача від 17.05.2017р. (вих. № 899) про відкладення розгляду справи залишається судом без розгляду у зв'язку із якою повноважного представника позивача у судове засідання.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. По дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

У письмовому відзиві на позов відповідач проти отримання від позивача грошових коштів в сумі 13 000,00 грн. не заперечує. Проте, посилаючись на пункт 5.3. Договору, за умовами якого сторона, для якої склалась неможливість виконання зобов'язання за договором, повинна негайно повідомити про це другу сторону, вказує, що 15.11.2016р. за допомогою електронної пошти позивача було повідомлено про неможливість поставки овочерізки та запропонували поставити іншу модель овочерізки або розірвати Договір. За доводами відповідача, на зазначений лист позивач відреагував перерахуванням 17.11.2016р. на його розрахунковий рахунок 13 000,00 грн., начебто, в рахунок оплати овочерізки. Відзначає, що рахунок на оплату овочерізки позивачу не вистався, а відповідно до пункту 3.2. Договору замовник оплачує поставлений постачальником товар згідно наданого рахунку та накладної, у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника. Відповідач стверджує, що у позивача не було жодної підстави здійснювати оплату, відповідно, кошти були перераховані на його рахунок не на підставі Договору, а безпідставно - поза умовами Договору. Посилаючись на умови ст. 1212 ЦК України вважає кошти безпідставно отриманими, тому нарахування на них штрафних санкцій є неправомірним, просить суд відхилити позовні вимоги позивача.

Також у відзиві на позов відповідач вказує на неможливість присутності у судовому засіданні та просить перенести слухання справи на іншу дату.

Розглянувши клопотання відповідача, суд визнав його таким, що не підлягає задоволенню.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК України розгляду справи є правом, а не обов'язком суду, і використовується ним, якщо неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Відповідач свої доводи щодо заявленого позову висловив у направленому господарському суду письмовому відзиві на позов.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 24.05.2017р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.11.2016р. між Управлінням освіти виконавчого комітету Покровської міської ради (Замовником, позивачем у справі) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Постачальником, відповідачем у справі) укладено договір № 123-П/16 на закупівлю овочерізки (надалі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору, Постачальник зобов'язався поставити у власність Покупця товар: Код ДК-016:2010 - 27.51.2. Прилади електричні побутові, інші, н.в.і.у. (код ДК 021:2015 - 39710000-2 Електричні побутові прилади) (овочерізка), який береться на облік, як основні засоби, а Замовник зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 Договору визначено найменування товару: Овочерізка VC65MS Frosty, кількість - 1 шт., ціна з ПДВ - 13 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 Договору загальна сума договору складає 13 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно із п. 3.2 Договору Замовник оплачує поставлений Постачальником товар згідно наданого рахунку та накладної у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до пункту 4.1 Договору Постачальник зобов'язаний:

- у строки, встановлені цим договором, за власний рахунок забезпечити поставку товару за адресою: 53300, Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Центральна, 31, загальноосвітній ліцей;

- надати Замовнику супровідні документи, що засвідчують якість товару;

- строк (термін) поставки - до 30.11.2016р.

За змістом пункту 5.2 Договору, за порушення договірних умов винна сторона відшкодовує причинені нею збитки, не менше облікової ставки НБУ.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання зобов'язання за договором, повинна негайно повідомити про це другу сторону (п. 5.3 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору, даний Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016р., але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань.

Як вказує позивач, ним на виконання укладеного між сторонами Договору згідно платіжного доручення № 22 від 17.11.2016р. було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 13 000,00 грн.

Проте, в порушення умов договору, відповідачем товар у визначений ним строк не поставлено.

08.02.2017р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію (вих. № 279), в якій Управління освіти Виконавчого комітету Покровської міської ради повідомило про відмову від договору № 123-П/16 на закупівлю овочерізки від 11.11.2016р. та заявило вимогу повернути грошові кошти.

Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 13 776,50 грн., з яких: 13 000,00 грн. - сума передплати за договором №123-П/16 від 11.11.2016р., 634,40 грн. - сума інфляційних втрат та 142,10 грн. - сума 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем були врегульовані укладеним між ними Договором № 123-П/16 на закупівлю овочерізки, який за своєю правовою природою по суті є договором про постачання продукції.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії платіжного доручення № 22 від 17.11.2016р., позивачем на виконання умов Договору було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 13 000,00 грн.

Як свідчать обставини справи та не заперечується відповідачем, свої зобов'язання щодо передання позивачу оплаченого ним товару відповідачем, всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, не виконано.

Строк поставки товару визначено п. 4.1 Договору - до 30.11.2016р.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наведена правова норма передбачає можливість пред'явлення до продавця альтернативних вимог - або передати обумовлені договором купівлі-продажу товари, за які вже була здійснена попередня оплата, або вимагати сплаченої за товар суми. Право вибору при цьому належить покупцеві.

Статтею 615 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 279 від 08.2.2017р. про повернення грошових коштів у зв'язку із відмовою від Договору у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань по поставці товару у визначений Договором строк.

З часу здійснення авансового платежу та направлення претензії поставка продукції відповідачем не була здійснена, після пред'явлення позову останній не висловлював наміру вчинити дії по виконанню своїх зобов'язань, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача сплаченої позивачем суми передплати в розмірі 13 000,00 грн. обґрунтованими.

Слід зазначити, що факт отримання від позивача суми в розмірі 13 000,00 грн. та невиконання зобов'язань по поставці товару відповідачем не заперечується.

Посилання відповідача на те, що умовами Договору не передбачено передплати вартості товару, суд відхиляє як необґрунтовані.

Покупець, згідно приписів статті 692 Цивільного кодексу України, зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак, стаття 531 Цивільного кодексу України передбачає право боржника виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Так, позивач здійснив перерахування грошових коштів на суму 13000,00 грн., що підтверджується відповідними доказами (а.с.9).

Згідно приписів ст. 538 Цивільного кодексу України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відносно посилання відповідача, що у позивача не було жодної підстави здійснювати оплату, оскільки рахунок на оплату не виставлявся, відповідно, кошти були перераховані не на підставі Договору і є безпідставно отриманими коштами (ст. 1212 ЦК України), суд зазначає наступне.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В даному випадку правовідносини сторін були врегульовані договором № 123-П/16 від 11.11.2016р., сума передплати перерахована платіжним дорученням № 22 від 17.11.2016р. з призначенням платежу: передпл. овочерізки, рах№СФ-0000101, счет №РН-0000101 від 17.11.16., дог. № 123-П/16 від 11.11.16., а тому застосування до них положень ст. 1212 ЦК України є безпідставним.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 13 000,00 грн. передплати правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, розглянувши заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 634,40 грн. інфляційних втрат та суми 142,10 грн. 3% річних, суд не знаходить підстав для покладення на відповідача додаткової відповідальності у вигляду передбачених ст. 625 ЦК України санкцій, як то зазначає позивач.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

У п. 6.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти.

При цьому у п. 5.2 зазначеної постанови Пленуму роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Зазначений висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 16.09.2014р. у справі № 921/266/13-г/7 та від 01.07.2015р. у справі № 910/14120/14.

Як встановлено судом, умови укладеного між сторонами Договору не містять жодних посилань на застосування до Постачальника приписів ст. 625 ЦК України у разі невиконання ним своїх зобов'язань по поставці товару, як не встановлено розміру і порядку нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3 ст. 693 ЦК України).

Враховуючи викладене, доводи позивача про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень, передбачених ст. 625 ЦК України, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимоги про стягнення з відповідача суми 634,40 інфляції за час неповернення попередньої оплати та суми 142,10 грн. - 3% річних, з огляду на їх безпідставність.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем доведено правомірність заявлених позовних вимог лише частково, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати суми судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1509,82 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради (м.Покров Дніпропетровської обл.) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Запоріжжя) задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, буд. 7, ) 13 000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп. суми попередньої оплати та 1 509 (одна тисяча п'ятсот дев'ять) грн. 82 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 84, 85 ГПК України "29" травня 2017 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.