ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.05.2017 Справа № 905/920/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічник судді) Мазурік М.О, розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ

про: стягнення інфляційних втрат в розмірі 215069,62грн., 3% річних в розмірі 25051,26грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 21/05-17 від 10.05.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №01-30/720 від 10.05.2017.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 24.05.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ про стягнення інфляційних втрат в розмірі 215069,62грн., 3% річних в розмірі 25051,26грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №176/1 від 08.10.2013р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляції.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 526, 598, 599. 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12, 35, 54-55 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав (у копіях): договір №176/1 від 08.10.2013р.; договірну ціну; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р.; рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2017р. по справі №905/1538/16; банківську виписку; розрахунки 3% річних, інфляційних нарахувань; правоустановчі документи.

11.05.2017р. від відповідача на адресу суду надійшла заява щодо застосування строків позовної давності №01-30/719 від 10.05.2017р.

11.05.2017р. в судовому засіданні судом оголошувалась перерва до 24.05.2017р.

24.05.2017р. відповідач надав клопотання №01-30/780 від 19.05.2017р., в якому просив не розглядати заяву щодо застосування строків позовної давності від 10.05.2017р. №01-30/719, а розглянути уточнену заяву щодо застосування строків позовної давності (зі змінами та доповненнями) №01-30/750 від 19.05.2017р. Також надав зазначену заяву, в якій просив суд застосувати строки позовної до вимог ТОВ Ялта Град Строй щодо стягнення 3% річних на інфляційних нарахувань та відмовити у задоволенні позову.

24.05.2017р. позивач надав пояснення, в яких заперечив проти заяви про застосування строків позовної давності з огляду на те, що, на його думку, позовна давність була перервана фактом звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором №176/1 від 08.10.2013р. та фактом виконання відповідачем рішення господарського суду від 13.02.2017р.

Представник позивача у судове засідання 24.05.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 24.05.2017р. зявився, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Донецької області розглядалась справа №905/1538/16 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ до відповідача ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради м.Слов`янськ Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 260060,00грн. за договором №176/1 від 08.10.2013р., за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 31.01.2017р., яким позовні вимоги позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ до ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради м.Слов`янськ Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 260060,00грн. задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 260060,00 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 3900,91 грн., витрати на оплату судової експертизи в сумі 6341,76 грн.

На виконання вказаного рішення виданий відповідний наказ від 13.02.2017

Відповідно ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вже було встановлено судом, 08.10.2013р. між сторонами був підписаний договір №176/1, згідно з умовами якого, підрядник (позивач) зобовязується у 2013році виконати роботи з капітального ремонту дорожнього покриття вул. Жукова в м.Слов`янськ, а замовник (відповдіач) - прийняти й оплатити такі роботи.

Найменування (номенклатура, асортимент) робіт: капітальний ремонт дорожнього покриття вул. Жукова м.Слов`янськ (п. 1.2. договору).

Підрядник зобовязаний виконати передбачені цим договором роботи якісно, відповідно до ДБН В.2.3-5-2001 Вулиці і дороги населених пунктів. Асфальтобетонна суміш повинна виготовлятися відповідно до ДСТУ Б В. 2.7-119:2011 "Суміші асфальтобетонні й асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови". (п.2.1. договору).

Ціна договору визначена у п. 3.1, а саме: ціна цього договору становить 260060,00грн. у тому числі ПДВ 43343,33 грн.

В матеріалах справи міститься договірна ціна та кошторис, які складені до договору №176/1.

За приписами п.5.1. договору строк виконання робіт: з 08.10.2013р. по 31.12.2013р. відповідно до календарного графіку.

Місце виконання робіт: м.Слов`янськ. (п.5.2. договору).

Договір набирає чинності з часу його укладання і діє до 31.12.2013 р.(п.10.1.договору).

На виконання умов договору №176/1 від 08.10.2013р. позивачем були виконані роботи на загальну суму 260060,00 грн., про що сторонами підписаний акт приймання виконаних підрядних робіт №КБ-2в.

Таким чином, судом встановлено факт виконання робіт згідно договору №176/1 від 08.10.2013р. на загальну суму 260060,00 грн., що підтверджено належними доказами.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення грошових зобов'язань за договором №176/1 від 08.10.2013р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було встановлено судом, сторони в договорі визначили, що розрахунки за виконані роботи проводяться в національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку замовника на рахунок підрядника. Замовник здійснює оплату протягом 7 (семи) банківських днів, після підписання сторонами акту прийняття виконаних робіт (ф КБ 2в). До акту прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3). Таким чином, враховуючи положення п. 4.1 договору замовник мав сплатити вартість виконаних підрядником робіт протягом 7 банківських днів, тобто, до 24.12.2013 року включно.

Під час виконання рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2017р., відповідач сплатив заборгованість в розмірі 260060,00грн. 17.03.2017р., що підтверджується відповідною банківською випискою.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із оплати виконаних робіт у встановлений договором №176/1 від 08.10.2013р. термін.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідачем надана заява щодо застосування строків позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1 ст. 261 ЦК України).

До вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, п.3.4,4.3 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р.).

В розділі 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема, розяснено, що нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на приписи ст.625 ЦК України та порядок здійснення розрахунку 3% річних стягуються за кожний день прострочки виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування - за кожний повний місяць такої прострочки.

Відповідно позовну давність щодо вказаних нарахувань необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобовязання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін, а не шляхом додавання трьох років з дати виникнення прострочки виконання зобовязання.

Пунктом 5.3 Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013р. встановлено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

У даному випадку позивач реалізував своє право на звернення до суду щодо стягнення основної суми заборгованості у межах встановленого строку позовної давності, за наслідками якого прийнято рішення від 31.01.2017р. про стягнення суми боргу.

З огляду на вказані норми законодавства та виходячи з встановленого нормами ст. 625ЦК України порядку нарахування інфляційних витрат та 3 % річних (за весь час прострочення), у позивача збереглося право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат лише протягом трьох років до подання позову, тобто в даному випадку з 19.04.2014р.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, періоди (з урахуванням позовної давності), правові підстави, порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення 22700,03грн. та 215069,62грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних обумовлено тим, що судом застосована позовна давність до даних вимог. Крім того, суд зазначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, відповідно враховуючи, що 17.03.2017р. була сплачена заборгованість у розмірі 260060,00грн., кінцевою датою періоду нарахування є 16.03.2017р.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що при розрахунку інфляційних втрат судом визначена більша сума, проте суд не виходить за межі позовних вимог та задовольняє їх у заявленому позивачем розмірі.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 615, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 216-218, Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ до ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м.Словянськ про стягнення інфляційних втрат в розмірі 215069,62грн., 3% річних в розмірі 25051,26грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Словянської міської ради (84122, Донецька область, м. Словянськ, пл. Соборна, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй (02160, м. Київ, пр. Тичини, 20, ) 22700,03грн., інфляційні нарахування у розмірі 215069,62грн., а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 3566,56грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення 3 % річних в розмірі 2351,23грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 24.05.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 25.05.2017р.

Суддя Я.О. Левшина