ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Справа № 907/24/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Малетича М.М.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року

у справі № 907/24/16

господарського суду Закарпатської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево"

до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервісойл"

про визнання недійсним договору поруки №12/01-03-3/100-Р від 07.05.2015р

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача- Грищенко Д.С.

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарським судом Закарпатської області від 27 вересня 2016 року у справі № 907/24/16 (суддя Карпинець В.І.) позов Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт - Мукачево" задоволено, визнано недійсним договір поруки №12/01-03-3/100-Р від 07 травня 2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Публічним акціонерним товариством "Закарпатнафтопродукт-Мукачево".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року (судді Желік М.Б., Марко Р.І., Костів Т.С.) рішення господарського суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року у справі № 907/24/16 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з зазначеною постановою Публічне акціонерне товариство "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року, а рішення господарського суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптсервісойл" (позичальник) укладено кредитний договір №010/01-03-3/084-С. Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор зобов'язується надати кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 80 000 000,00 гривень, а позичальник зобов'язується використати його за цільовим призначенням, виконати усі обов'язки, що витікають із умов договору, і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредиту відповідно до умов договору. Кінцевий термін погашення кредиту - 31 грудня 2015 року (п.1.2).

Згідно з п. 2.1. кредитного договору плата за користування кредитом розраховується на основі фіксованої відсоткової ставки в розмірі 27% річних.

Додатковою угодою №010/01-03-3/084-С/2 від 19 червня 2015 року до кредитного договору передбачено, що плата за користування кредитом розраховується на основі фіксованої відсоткової ставки в розмірі 25% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі виконавчого директора ОСОБА_10., укладено з Публічним акціонерним товариством "Закарпатнафтопродукт - Мукачево" в особі т.в.о. голови Правління ОСОБА_8, який діє на підставі статуту, протоколу засідання наглядової ради ПАТ "Закарпатнафтопродукт Мукачево" №04/15 від 07 травня 2015 року та довіреності від 07 травня 2015 року, договір поруки №12/01-03-3/100-Р від 07 травня 2015 року (надалі - договір поруки).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов'язаний:

- повернути кредит у розмірі 80 000 000,00 гривень;

- сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 27% річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором;

- сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором;

- сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов'язані з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору.

Додатковою угодою №12/01-03-3/100-Р/1 від 19 червня 2015 року до договору поруки №12/01-03-3/100-Р від 07 травня 2015 року, підписаною представниками сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_10, сторонами було внесено зміни у п.1.1.2 щодо зменшення розміру відсотків, а саме до 25%.

Позивач, посилаючись на норми ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, стверджує, що зазначений договір поруки повинен бути визнаний недійсним, оскільки є правочином на суму, яка перевищує 25% вартості активів позивача (377 311 000 грн.) і відповідно міг вчинятися лише за згодою Загальних зборів акціонерів, а у даному випадку таке рішення зборів відсутнє. Не відбулося і наступного схвалення Загальними зборами акціонерів договору поруки, а рішення Загальних зборів товариства №15 від 17 квітня 2014 року про попереднє схвалення значних правочинів на оспорюваний договір поруки не поширюється, оскільки до дня його вчинення минуло більше одного року.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Заявник касаційної скарги зазначає, що однією з підстав для визнання договору недійсним є те вартість договору поруки перевищує на 25% вартість активів позивача. Надаючи правову оцінку твердженням позивача, колегія суддів вищого господарського суду України зазначає наступне.

Значним правочином згідно з Законом України "Про акціонерні товариства" є правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності (п.4 ч.1 ст.2).

До виключної компетенції загальних зборів належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства (п.22 ч.2 ст.33 Закону України "Про акціонерні товариства"). Повноваження з вирішення питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів, не можуть бути передані іншим органам товариства (ч.3 ст.33 Закону України "Про акціонерні товариства").

До виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених частиною першою статті 70 цього Закону (п.18 ч.2 ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства").

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. Якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради.

Статутом ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" в редакції від 19 червня 2012 року (пп.18 п.4.2.3) передбачено, що до виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених законом, а також видача довіреності члену Правління або іншій особі на підписання таких договорів (правочинів), прийняття рішення про укладення від імені товариства договорів (правочинів) про відчуження, придбання, заставу, оренду нерухомого майна, земельних ділянок та транспортних засобів, а також видачі довіреності члену Правління або іншій особі на підписання таких договорів (правочинів).

Згідно з пп.22 п.4.1.3 Статуту до виключної компетенції Загальних зборів товариства належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Однак, за договором поруки відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником за те, що не було виконане останнім. Отже, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю.

Зазначеної позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 05 жовтня 2016 року №3-1031гс16, в ухвалах від 24 лютого 2010 року, 19 грудня 2007 року.

Виходячи з наведеного, застосування до оспорюваного у даній справі договору поруки положень Закону України "Про акціонерні товариства", зокрема, ст. 70, яка регулює порядок вчинення акціонерним товариством значних правочинів, не є правомірним, бо договір поруки, відповідно до зазначеної вище позиції, не є значним правочином, оскільки не спрямований на розпорядження майном, яке належить поручителю. Відтак, для укладення договору поруки не можуть застосовуватись положення пп.18 п.4.2.3 і пп.22 п.4.1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево".

Згідно зі ст.11128 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції під час застосування таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Судами попередніх інстанцій зроблено правильні висновки про необґрунтованість позову про визнання договору поруки недійсним з підстав ч.1 ст. 203 ЦК України. У зв'язку з наведеним, заперечення позивача, наведені у касаційній скарзі є безпідставними та не спростовують відповідних висновків судів попередніх інстанцій.

Крім того, позивач в касаційній скарзі зазначає, що в. о. голови Правління ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" ОСОБА_8 уклав спірний договір №12/01-03-3/100-Р від 07 травня 2015 року з перевищенням наданих йому повноважень відповідно до протоколу Наглядової ради №04/15 від 07 травня 2015 року та довіреності від 07 травня 2015 року, оскільки у нього були відсутні повноваження в частині забезпечених зобов'язань за кредитним договором №010/01-03-3/084-С від 07 травня 2015 року, що виникнуть у майбутньому (комісії, пені, штрафів, відшкодування витрат та збитків).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вищенаведені доводи позивача необґрунтованими та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відсутні підстави для застосування ч.2 ст. 203 ЦК України з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції з протоколу №1/15 засідання Наглядової ради ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" від 12 лютого 2015 року встановлено, що було вирішено обрати тимчасово виконуючим обов'язки голови Правління ОСОБА_8 з 13 лютого 2015 року. Згідно з наказом №57-ОС від 13 лютого 2015 року ОСОБА_8 з 13 лютого 2015 року приступив до виконання виконуючого обов'язки голови Правління.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Згідно зі Статутом Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" в редакції, затвердженій рішенням Загальних зборів акціонерів, оформлених протоколом № 13 від 26 квітня 2012 року, а саме пп.23 п.4.2.3 Статуту позивача до виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення щодо укладення від імені ВАТ договорів (правочинів), прийняття ВАТ будь-яких інших зобов'язань, що перевищує суму еквівалентну 2 000 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату укладення таких договорів (правочинів), а також видачу довіреностей члену правління або іншій особі на підписання таких договорів (правочинів).

Предметом договору поруки від 07 травня 2015 року згідно з 1.1 договору є повернення кредиту у розмірі 80 000 000 грн., сплата відсотків за користування кредитом, сплати комісії, сплати пені, штрафів. Офіційний курс гривні щодо іноземних валют, у даному випадку долара США, встановлений Національним банком України станом на 07 травня 2015 року, становив 21.025503 (електронне джерело https://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/detail /currency?period=daily), тобто, правочином, що перевищував 2 000 000 дол. США, є правочин на суму 42 051 006,00 грн. Відповідно, договір поруки від 07 травня 2015 року є правочином, що згідно зі Статутом позивача перевищує суму еквівалентну 2 000 000,00 дол. США, і на його укладення необхідна згода Наглядової ради товариства.

У даному випадку, уповноважуючи представника на вчинення правочину у відповідності до пп.23 п.4.2.3 Статуту, Наглядовою радою ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" 07 травня 2015 року згідно з протоколом №04/15 було вирішено:

- надати згоду ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" на укладання (підписання) з АТ "Райффайзен Банк Аваль" договору поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Оптсервісойл" перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором, що буде укладено у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 80 000 000,00 гривень, строком до 31 грудня 2015 року, з платою за користування кредитом, що розраховується на основі фіксованої відсоткової ставки в розмірі 27% річних (з питання №1);

- уповноважити в.о. голови Правління ОСОБА_8 на укладення та підписання відповідних договорів, додаткових угод та інших документів, необхідних для виконання прийнятих рішень, самостійно узгодивши всі інші умови цих договорів (по питанню №2);

- уповноважити голову засідання Наглядової ради на видачу довіреності в.о. Голови правління ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" ОСОБА_8 на укладення та підписання відповідних договорів та інших документів, необхідних для виконання прийнятих рішень, самостійно узгодивши всі інші умови цих договорів (з питання №3).

Довіреністю від 07 травня 2015 року уповноважено в.о. голови Правління ОСОБА_8 бути представником ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" з питань укладення та підписання договору поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Оптсервісойл" перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором, що буде укладено у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 80 000 000,00 гривень, строком до 31 грудня 2015 року, з платою за користування кредитом, що розраховується на основі фіксованої відсоткової ставки в розмірі 27% річних, укладання та підписання інших відповідних договорів та документів, необхідних для виконання прийнятих рішень, самостійно узгодивши всі інші умови цих договорів. Для цього представнику надається право на укладення та підписання договору поруки, інших відповідних договорів та документів, необхідних для виконання прийнятих рішень, самостійно узгодивши всі інші умови цих договорів, розписуватись від імені ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево", а також виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю.

Зазначена довіреність видана Головою засідання Наглядової ради Компанії Нейлдейл Інвестментс Лімітед в особі представника ОСОБА_9, повноваження якої підтверджуються довіреністю від 29 січня 2015 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Так, відповідно до абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Водночас, як зазначено в п.3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, зокрема, якщо про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців; договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи.

З витягу з ЄДРПОУ станом на 30 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_8 зазначений як керівник згідно зі Статутом товариства та відомості про наявність у нього обмежень щодо представництва від імені юридичної особи відсутні.

У договорі поруки було зазначено, що від імені ПАТ "Закарпатнафтопродукт- Мукачево" договір укладає т.в.о. голови Правління ОСОБА_8, який діє на підставі статуту, протоколу засідання наглядової ради ПАТ "Закарпатнафтопродукт Мукачево" №04/15 від 07 травня 2015 року та довіреності від 07 травня 2015 року. Відтак, інша сторона договору була обізнана з повноваженнями ОСОБА_8, передбаченими Статутом (пп.23 п.4.2.3), рішенням Наглядової ради та довіреністю. У рішенні Наглядової ради (питання №2, №3) та довіреності (абз.4), зокрема, зазначено про право представника самостійно узгоджувати всі інші умови відповідних договорів, тобто договору поруки в тому числі.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що представник позивача діяв у межах наданих йому повноважень (Наглядовою радою товариства було уповноважено представника на укладення договору поруки з метою забезпечення виконання кредитного договору (тіло кредиту 80 000 000 грн., строк виконання - 31 грудня 2015 року, відсотки - 27% річних) та на укладення відповідних договорів, додаткових угод, самостійно узгодивши всі умови цих договорів). Матеріали справи не містять інших доказів, які б свідчили про обізнаність скаржника з будь-якими обмеженнями контрагента, що мало б бути перешкодою в укладенні договору поруки з ПАТ "Закарпатнафтопродукт- Мукачево". Тобто позивачем у даній справі не доведено тієї обставини, що банк знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року у справі № 907/24/16 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді М. М. Малетич

С. С. Самусенко