ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 Справа №917/577/17

м. Полтава

за позовом Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628, 39617, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Горького, 48/75

до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39600

про стягнення 5 045,98 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: Мельник І.В., довіреність від 10.01.2017року, №01-06/27

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в розмірі 5 045,98 грн., за договором про надання послуг з перевезення твердих побутових відходів № 101/07 від 12.07.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг.

Відповідач в засідання не з'явився, витребуваних доказів не надав, повідомлення про вручення ухвал від 19.04.2017 року та від 04.05.2017 року з підтвердженням про вручення суду не повернулось, ухвали як неотримані адресатом також повернутими не були.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (підпункт 3.9.1 підпункту 3.9 пункту 3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно наявної на сайті "Укрпошти" (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/) інформації про стан пересилання поштових відправлень, станом на 25.05.2017 року відправлення за номерами 196 та 446 адресату не вручене.

Відповідно до здійсненого судом електронного запиту, щодо відповідача, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 20.04.2017 року місце проживання відповідача є: АДРЕСА_1, 39600, що співпадає з адресою на яку були надіслані ухвали суду.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, про час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

12.07.2007 року між Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628 (виконавець) та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (замовник) укладено договір на перевезення твердих побутових відходів № 101/07 (далі - Договір).

Крім того, між сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору на перевезення твердих побутових відходів № 101/07від 02.01.2007 року, а саме: 01.01.2012 року додаткова угода №1, 22.11.2012 року додаткова угода №2, 19.08.2015 року додаткова угода №3, 07.11.2016 року додаткова угода №4.

За умовами договору виконавець зобов'язався згідно з графіком надавати послуги з перевезення та захоронення побутових відходів, а замовник зобов'язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором (розділ 1 договору в редакції додаткової угоди №2).

Договір набуває чинності з дня його укладення, а саме з 12 липня 2007року і діє безстроково до тих пір поки одна із сторін письмово не заявить про його розірвання (розділ 8 договору в редакції додаткової угоди №2).

Пунктом 4.2. договору (в редакції додаткової угоди №2) передбачено, що плата за надані послуги вноситься шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виставленого рахунку не пізніше ніж до 5 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За умовами додаткової угоди №3 до договору з 15.08.2015 року місячний обсяг нагромадження на одиницю виміру (м3) складає 420,82грн., а з 07.11.2016року - 314,65грн. (додаткова угода №4).

На виконання умов Договору позивачем були надані послуги в період з лютого 2016 року по лютий 2017 року на суму 5 045,98 грн.

Даний факт підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- за Додатковою угодою №3 від 19.08.2015р.: № АФ-0001819 від 29.02.2016 року; №3189 від 31.03.2016 року; №5256 від 30.04.2016 року; №6961 від 31.05.2016 року; №9150 від 30.06.2016 року; №10255 від 31.07.2016 року; №11602 від 31.08.2016 року; №13244 від 30.09.2016 року; №14934 від 31.10.2016 року;

- за Додатковою угодою №4 від 07.11.2016р.:№17147 від 30.11.2016 року;№18267 від 31.12.2016 року; №111 від 31.01.2017року; №1482 від 28.02.2017року.

Відповідач отримані від позивача послуги не оплатив, внаслідок чого за відповідачем утворився борг перед позивачем в сумі 5 045,98грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються договором про надання послуг, відповідно до якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, відповідач свої зобов'язання за договором № 101/07 від 12.07.2007 року не виконав, і за ним рахується заборгованість в сумі 5 045,98грн.

Актами здачі прийняття робіт (надання послуг) підтверджено факт надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 5 045,98грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором, відповідач факт неналежного виконанням договірних зобов'язань, щодо оплати отриманих послуг, не спростував. За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення 5 045,98 грн. заборгованості за договором про надання послуг з перевезення твердих побутових відходів № 101/07 від 12.07.2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 (вул. Горького, 48/75, м. Кременчук, Полтавська область,39600, ідентифікаційний код 03351898, р/р 8194 в ТВБВ №10016/0200 АТ "Ощадбанк", МФО 331467) 5 045,98 грн. основного боргу та 1600,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя І.І. Пушко