РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017Справа №910/2345/17

За позовом Камінь-Каширського районного центру зайнятості

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерГарант»

про стягнення 11938,10 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Мельничук М.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача 11938,10 грн. зайво перерахованого страхового відшкодування, сплаченого за договором від 17.03.2011 № 201№85/2011.

Заявлене Позивачем клопотання про залучення до участі у розгляді спору третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ДФІ у Волинській області, судом розглянуто та відхилено, оскільки Позивач не обґрунтував, яким чином рішення з даного спору може вплинути на права або обов'язки ДФІ у Волинській області щодо однієї з сторін.

Відповідач проти позову заперечує, зокрема вказуючи, що договір страхування було підписано на обов'язкових згідно закону та інших погоджених сторонами умовах, що договір було виконано і кожною зі сторін виконання прийнято без заперечень, та на сьогоднішній день договір є таким, що припинив свою дію у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, тому повертати частину страхового платежу за договором Відповідач не зобов'язаний.

За клопотанням Відповідача судове засідання 15.05.2017 проводилося за відсутності його повноважного представника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі заяви Позивача від 17.03.2011 (з додатком) між Позивачем, як страхувальником, та Відповідачем, як страховиком, було укладено договір № 201№85/2011 від 17.03.2011 добровільного страхування майна (далі - Договір), предметом якого є майновий інтерес страхувальника, що не суперечить чинному законодавству, пов'язаний з володінням, користуванням та розпорядженням майном, заявленим на страхування (перелік згідно вищеописаної заяви на страхування). У пункті 2.3 Договору сторони вказали, що об'єкт страхування є застрахованим тільки на території місцезнаходження майна за адресою: Україна, Волинська обл., м. Камінь-Каширський, пл. Незалежності, 8.

У подальшому до Договору сторонами були внесені зміни: додатковою угодою № 1 від 24.03.2011 були внесені зміни, пов'язані зі зміною найменування страховика; додатковою угодою № 2 від 31.03.2011, укладеною на підставі заяви Позивача № 360/01-8 від 31.03.2011, сторони погодили у зв'язку з переміщенням матеріальних цінностей, вважати їх застрахованими за новими вказаним у цій додатковій угоді адресами.

Строк дії Договору було встановлено з 11.04.2011 до 31.01.2012, та продовжено не було; матеріали справи не містять доказів протилежного.

Актом від 11.04.2011 про надання страхових послуг сторони погодили, що на період з 11.04.2011 по 31.01.2012 послуги по добровільному страхуванню надаються на суму 41456,46 грн.

Як вбачається з залучених до справи доказів, при обрахунку суми страхового платежу сторони виходили з того, що об'єкт страхування є застрахованим на території місцезнаходження майна за адресою: Україна, Волинська обл., м. Камінь-Каширський, пл. Незалежності, 8.

Пізніше, сторони погодили у зв'язку з переміщенням матеріальних цінностей, вважати їх застрахованими за новими вказаним у додатковій угоді № 2 від 31.03.2011 адресами. При цьому, вартісні показники Договору, та зокрема, розмір страхового платежу, сторони після розширення зони страхування залишили незмінними.

Між сторонами відсутній спір щодо виконання Відповідачем встановлених Договором обов'язків страховика, та щодо виконання Позивачем встановлених Договором обов'язків страхувальника.

Предметом спору є стягнення Позивачем з Відповідача 11938,10 грн., на які було завищено страхову суму в результаті включення програмно-апаратних комплексів, які були передані на відповідальне зберігання школам району, до переліку застрахованого майна.

Позаяк претензію Позивача Відповідач залишив без задоволення, Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з Відповідача цієї суми у примусовому порядку.

Проте до таких доводів та обґрунтувань вимог Позивача суд ставиться критично з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За приписами ст. 17 указаного Закону, правила страхування повинні містити, зокрема, строк та місце дії договору страхування.

Також, відповідно до ст. 16 указаного Закону, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договір страхування повинен містити, зокрема, перелік страхових випадків та розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати.

Так, у Договорі страхування сторони добровільно та відповідно до ст.ст. 627, 979 ЦК України і указаних норм Закону України «Про страхування» встановили як місце дії Договору, так і розмір та строки сплати страхових платежів.

Позивачем згідно з нормами статей 627, 525, 526 ЦК України у встановленому Договором порядку було прийнято в повному обсязі та без зауважень виконання Відповідачем його зобов'язань за Договором щодо надання послуги страхування, з урахуванням додаткових угод, та натомість Відповідачем було прийнято без зауважень від Позивача страховий платіж; матеріали справи не містять доказів протилежного.

Тобто Договір є виконаним сторонами та на даний час припиненим у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Відповідачем послуги були надані, а Позивачем прийняті та оплачені. Виконання зобов'язань на час припинення правовідносин визнавалося сторонами як належне, і матеріали справи також не містять доказів протилежного.

При цьому, законом - частиною 3 статті 632 ЦК України передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Результати ревізії ДФІ, на які посилається Позивач, за умовами чинного законодавства та за відсутності відповідних внесених у Договір змін у період строку його дії, не є підставою для покладення на Відповідача обов'язку з повернення частини отриманого ним страхового платежу, і також не є встановленою законом підставою для виникнення у Відповідача безумовного обов'язку сплатити Позивачу встановлену ревізією суму коштів.

Результати ревізії та результати її оскарження також не встановлюють в розумінні ст. 35 ГПК України обставини обов'язку Відповідача сплатити Позивачу 11938,10 грн., яка не потребує доведення.

Отже, Позивачем у порядку ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено суду належними засобами доказування наявність у Відповідача обов'язку повернути Позивачу 11938,10 грн. сплаченого за Договором страхового платежу, тому підстави для стягнення з Відповідача 11938,10 грн. у суду відсутні і в позові суд відмовляє.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.05.2017

Суддя Сташків Р.Б.