РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017Справа №910/5302/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг"

про стягнення 158 256,86 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Натальчук С.О. (директор)

Максимов В.А. (довіреність №83 від 25.04.2017)

від відповідача: Ільшов Б.М. (довіреність №б/н від 07.04.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" (відповідач) про стягнення 158 256,86 грн., з яких: 139593,30 грн. - сума основного боргу, 18663,56 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором підряду №101 від 18.08.2016 в частині оплати за виконані роботи, у зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 139593,30 грн. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивачем, згідно із п. 9.6. договору, нарахована пеня у сумі 18663,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 за вищевказаним позовом порушено провадження у справі № 910/5302/17 та призначено її до розгляду на 27.04.2017.

14.04.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 розгляд справи №910/5302/17 відкладено на 16.05.2017.

В судове засідання 16.05.2017 з'явились представники позивача та відповідача

Представник відповідача у судовому засіданні усно заявив суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність подання відзиву на позов та доказів по справі.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному разі, на думку суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів, достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Суд зазначає, що за клопотанням представника відповідача, 27.04.2017 суд відклав розгляд даної справи, надаючи можливість відповідачу реалізувати свої процесуальні права, зокрема на подання відзиву на позов. Проте, відповідач відповідними процесуальним правом не скористався та відзиву на позов та доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надав. Окрім того, представник відповідача в даному судовому засіданні не зазначив, які саме докази можуть бути подані у відповідачем в спростування заявлених вимог.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги те, що відповідач мав достатньо часу подати суду свої заперечення на позов, суд відмовив у задоволенні усного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача 16.05.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача письмового відзиву на позов не надав, проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 16.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" (підрядник) було укладено договір підряду №101 (надалі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати на свій ризик весь обсяг робіт по влаштуванню внутрішньомайданчикових автомобільних доріг та тротуару на об'єкті "Нове будівництво стоянки для автотранспорту з локальними очисними спорудами в адміністративних межах с. В. Олександрівка, Бориспільського р-ну, Київської області" відповідно до умов даного договору та здати виконані роботи замовнику у встановлений термін, а замовник зобов'язаний прийняти та оплатити виконані роботи (п. 1.1, п. 1.2.).

Згідно із п. 1.4. договору, найменування, види та обсяг робіт визначаються Кошторисом (додаток №1 від 18.08.2016).

В пункті 2.1. договору, сторони домовились, що загальна кошторисна вартість робіт ("Кошторис"- Додаток №1 від 18.08.2016) становить 799 593,30 грн. (сімсот дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто три грн. 30коп.), в т.ч. ПДВ 20% - 133265,55 грн.

Дана сума включає в себе всі необхідні витрати на виконання робіт, передбачених Проектною документацією, та передбачає виконання робіт "під ключ". Будь-які інші матеріали, механізми й інші можливі витрати, не передбачені даним договором, але необхідні підряднику для його виконання, підрядник не має право вимагати від замовника й несе їх самостійно (п. 2.2.).

Відповідно до п. 2.3. договору, загальна кошторисна вартість робіт (ціна договору) є твердою в розумінні ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва". Тверда договірна ціна визначена з урахуванням фізичних обсягів робіт згідно Проекту та Кошторису.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що розрахунок за виконані роботи проводиться по наступному графіку:

Замовник не пізніш ніж 19.08.2016 сплачує підряднику аванс у розмірі 80 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.1.);

Протягом 3-х календарних днів після фактичного початку виконання робіт замовник сплачує на користь підрядника аванс в розмірі 80 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.2.);

За 3 календарних дні до початку робіт з влаштування основи з ЩПС, бортового каменю та тротуару замовник сплачує на користь підрядника аванс в розмірі 360 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.3.);

За 3 календарних дні до початку робіт з нанесення бітумної емульсії, влаштування покриття грубозернистого та дрібнозернистого асфальтобетону замовник сплачує на користь підрядника аванс в розмірі 120 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.4.);

Оплата фактично виконаних підрядником робіт здійснюється замовником протягом 10-ти (десяти) банківських днів з моменту підписання обома сторонами Акта виконаних робіт та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт ф.№ КБ-3. При цьому належна до сплати сума згідно Актів виконаних робіт та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт ф. № КБ-3 пропорційно зменшується на суму попередньо виплачених авансових платежів (пп. 3.1.5.).

У відповідності до п. 9.6. договору, у випадку прострочення оплати виконаних робіт згідно п. 3.1.5. цього договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із п. 4.1. договору, виконання робіт за договором починається протягом 1-го календарного дня з дати перерахування замовником підряднику авансового платежу відповідно до п. 3.1.1. договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, загальна тривалість робіт, які виконуються підрядником становить 18 (вісімнадцять) календарних днів. Датою завершення робіт вважається дата підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт замовником.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що замовник протягом 5-ти календарних днів з дати отримання від підрядника актів приймання-передачі виконаних робіт організовує приймання виконаних робіт й здійснює:

перевірку відповідності виконаних робіт Технічному завданню, нормативній документації і правилам виконання робіт із проведенням у необхідних випадках контрольних випробувань конструкцій;

перевірку виконавчої документації, актів проміжних перевірок і випробувань, документів, які підтверджують якість використовуваних при будівництві матеріалів, акти на приховані роботи;

перевірку окремих конструкцій і вузлів;

інші випробування і перевірки, необхідні для визначення готовності робіт до гарантійної експлуатації.

Згідно із п. 8.3. договору, замовник, не пізніше 5-ти денного строку, передбаченого п. 8.2 договору, зобов'язаний прийняти виконані підрядником роботи, оформити й повернути підряднику відповідний акт приймання-передачі виконаних робіт в обсягах, передбачених даним договором, або ж, в разі виявлення замовником недоробок чи дефектів у роботах підрядника, які сталися з його вини, скласти акт із переліком таких недоробок чи дефектів, які підрядник зобов'язується усунути в найкоротші строки.

Позивач у відповідності до умов договору підряду №101 від 18.08.2016 виконав роботи на загальну суму 812953,59 грн., що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року від 30.09.2016 на суму 774886,39 грн., актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року від 30.09.2016 на суму 38067,20 грн.

Відповідачем у відповідності до умов договору перераховано на користь позивача суму авансу у розмірі 640000,00 грн.: 19.08.2016 - 80000,00 грн., 25.08.2016 - 80000,00 грн., 01.09.2016 - 360000,00 грн., 15.09.2016 - 120000,00 грн. та 05.12.2016 - частково оплачено суму виконаних робіт на суму 20000,00 грн.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем становить 139593,30 грн. (799593,30 грн. (вартість робіт за договором) - 660000,00 грн. (оплати)).

13.03.2017 позивач звернувся до відповідача з претензією №38 від 13.03.2017 в якій вимагав сплатити заборгованість за договором підряду. Вказана претензію залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З урахуванням наведеного, у зв'язку із наявністю заборгованості за договором у розмірі 139593,30 грн. та простроченням виконання грошового зобов'язання, позивач за період з 15.10.2016 по 31.03.2017 нарахував пеню у сумі 18663,56 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Відповідно до акту №1 приймання виконаних будівельних робіт від 30.09.2016 та акту №2 приймання виконаних будівельних робіт від 30.09.2016 позивачем передано, а відповідачем прийнято виконані на підставі договору підряду №101 від 18.08.2016 на загальну суму 812953,59 грн.

Відповідач підписав вказані акти та прийняв виконані позивачем роботи без заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

В підпункті 3.1.5. договору сторони погодили, що розрахунки за фактично виконані роботи відповідач здійснює протягом 10-ти (десяти) банківських днів з моменту підписання обома сторонами Акта виконаних робіт та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт ф.№ КБ-3.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було частково сплачено вартість виконаних позивачем робіт на загальну суму 660000,00 грн. (640000,00 грн. - аванс: 19.08.2016 - 80000,00 грн., 25.08.2016 - 80000,00 грн., 01.09.2016 - 360000,00 грн., 15.09.2016 - 120000,00 грн. та 05.12.2016 - оплата виконаних робіт на суму 20000,00 грн.).

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем становить 139593,30 грн. (799593,30 грн. (вартість робіт за договором) - 660000,00 грн. (оплати)).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки, відповідач у визначені договором строки не здійснив оплати у повному обсязі за виконані роботи, то суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення 139593,30 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 18663,56 грн., нараховану за періоди з 15.10.2016 по 27.10.2016, з 28.10.2016 по 05.12.2016, з 06.12.2016 по 31.03.2017.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені.

При цьому, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Як вбачається із розрахунку позивача, при нарахуванні пені позивачем було допущено помилку у періоді, а саме не враховано, що оскільки оплата заборгованості на суму 20000,00 грн. здійснена 05.12.2016, то нарахування пені за цей день повинно здійснюватись на суму 139593,30 грн., а не на суму 159593,30 грн.

Таким чином нарахування пені слід здійснювати з 15.10.2016 по 27.10.2016, з 28.10.2016 по 04.12.2016 на суму боргу 159593,30 грн., 05.12.2016 та з 06.12.2016 по 31.03.2017 на суму боргу 139593,30 грн.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за виконані позивачем роботи передбачена у п. 9.6. договору, відповідно до якого у випадку прострочення оплати виконаних робіт згідно п. 3.1.5. цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено що сума пені є більшою, однак позивачем у відповідності до ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 18663,56 грн., що заявлена позивачем, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" у повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" (02160, м. Київ, вулиця Каунаська, будинок 13, ідентифікаційний код 38409227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС"(03087, м. Київ, вулиця Єреванська, будинок 14-А, ідентифікаційний код 32845885) заборгованість у розмірі 139593,30 грн., пеню у розмірі 18663,56 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2374,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 22.05.2017.

Суддя С.О. Турчин