ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року Справа № 904/113/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1- предст., дов. від 25.01.2017 року.

ОСОБА_2- предст., дов. від 25.01.2017 року (в судовому засіданні 16.05.2017 року)

відповідача: ОСОБА_3- предст., дов.№123 від 26.12.2016 року (в судовому засіданні 25.04.17 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Тьюб» (м. Нікополь, Дніпропетровської області) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017р. у справі № 904/113/17

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Неон» (м. Дніпро)

до: товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Тьюб» (м. Нікополь, Дніпропетровської області)

про: стягнення 177819,53 грн. заборгованості за договором підряду

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року (підписано 27.03.2016р.) у справі №904/113/17 (суддя Мельниченко І.Ф.) частково задоволені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Неон» (м. Дніпро) до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Тьюб» (м. Нікополь, Дніпропетровської області) про стягнення за договором підряду №834 від 01.11.2013р. заборгованість у сумі 152619,98 грн., 6058,80 грн. 3% річних, 19140,75 грн. інфляційних; визнання робіт виконаними та прийнятими, а довідку КБ-3, акт КБ-2в та підсумкову відомість ресурсів підписаними. Зазначеним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у сумі 152619,98 грн., 6048,35 грн. 3% річних, 19140,75 грн. інфляційних та 2667,13 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Тьюб», не погодившись із рішенням суду першої інстанції просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог. Товариство заперечує щодо виконання позивачем робіт в травні 2015р., а акт за цей період вважає необґрунтованим та безпідставним. Позивач вважає, що оплаті підлягає різниця між сумою зазначеною в договорі та сумою фактично виконаних робіт - 153452,02 грн. На думку відповідача позивач неправильно розуміє умови договору, за яким загальна вартість робіт складає 2424000,00 грн. з ПДВ, а позивачем здійснено поставку та виконані роботи на суму 2270547,98 грн.

Позивач - товариства з обмеженою відповідальністю «Неон» - у судовому засіданні пояснив, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Роботи були виконані, у тому числі і у травні 2015 року, але акти не були підписані відповідачем.

Ухвалою від 25 квітня 2017 року розгляд справи був відкладений на 16.05.2017 року у звязку з витребуванням судом додаткових документів по справі.

В засідання суду 16.05.2017 року представник відповідача не явився і витребувані документи не надав, хоча його представник був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання під розписку (т.2 а.с. 15-16).

У судовому засіданні 16.05.2017 року була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представника позивача, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Тьюб» (Замовник) і товариством з обмеженою відповідальністю «Неон» (Генеральний підрядник) 01.11.2013р. був укладений договір №834, згідно якого в порядку і на умовах, передбачених цим договором Генеральний підрядник прийняв на себе зобовязання по розробці робочого проекту, погодженню та експертизі його, поставці та монтажу обладнання, пуско-налагоджувальним роботам та введенню в експлуатацію: альтернативного джерела енергії в ТПЦ-2 ТОВ «ОСОБА_4 Тьюб» (обладнання), згідно технічного завдання (Додаток №1) та Специфікації (Додаток №3), власними силами або із застосуванням субпідрядників, а Замовник прийняв на себе зобовязання прийняти та оплатити виконані по даному договору роботи та обладнання.

Загальна вартість робіт по цьому договору складала 2424000,00 грн.

Оплату робіт сторони погодили в наступному порядку (п.п.3.2.1.-3.2.5 договору):

Замовник протягом 10-ти банківських днів після підписання даного договору та виставлення рахунку Генеральним підрядником здійснює першу передоплату в розмірі 60% від вартості основного і допоміжного обладнання, що становить 1 107 597, 60 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Замовник протягом 5 календарних днів після отримання письмового повідомлення про готовність основного і допоміжного обладнання до відвантаження і виставлення рахунку Генеральним підрядником здійснює другу передоплату в розмірі 20% від вартості основного і допоміжного обладнання, що становить 369 199, 20 грн. з урахуванням ПДВ 20%. Решту суму вартості основного і допоміжного обладнання в розмірі 369 199, 20 грн. з урахуванням ПДВ 20%, Замовник сплачує протягом 3-х банківських днів після факту поставки повного комплекту основного і допоміжного обладнання.

Замовник протягом 3-х банківських днів після підписання акту погодження проекту здійснює передоплату 50% його вартості і вартості його погодження/експертизи в державних дозвільних органах, що становить 40 800, 00 грн. з ПДВ 20%. Решту суму вартості проекту і його погодження/експертизи в державних дозвільних органах, що становить 40 800, 00 грн. з ПДВ 20%, Замовник сплачує протягом 3-х календарних днів після оформлення акту прийому - передачі робочого проекту.

Пунктом 3.2.6. договору сторони встановили, що Замовник здійснює оплату будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних робіт та інших витрат, після підписання актів прийому-передачі робіт, які оформлюються сторонами не пізніше 30-го числа кожного місяця після початку виконання БМР, і виставлення Генеральним підрядником рахунків за відповідним актом протягом 60 календарних днів. Загальна сума будівельно-монтажних і пусконалагоджувальних робіт становить 412 404, 00 грн. с ПДВ 20%. Загальна сума інших робіт витрат становить 84 000, 00 грн. з ПДВ 20%.

Строк дії договору неодноразово продовжувався сторонами. Останньою додатковою угодою до договору від 31.12.2015р. №834-д/5 сторони дійшли згоди, що договір діє до 31 грудня 2016р., закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання своїх зобовязань по договору, а також від сплати штрафних санкцій за порушення, що мало місце під час дії договору.

Листами №06/05 від 06.05.2015р. (а.с.16т.1) та №07/07 від 07.07.2015р.(а.с. 17т.1) Генеральний підрядник направив на адресу Замовника для підписання довідки КБ-3 та акти КБ-2в на суму 148381,20 грн. та на суму 4238,78 грн. (по акту приймання виконаних робіт за липень 2015р.), які були отримані керівником проекту ОСОБА_5, що підтверджується його підписом.

Як вбачається з матеріалів справи Замовником підписано лише акт приймання виконаних робіт за липень 2015р., проте не за цим актом не за актом приймання виконаних робіт за травень 2015р. роботи оплачені не були.

Оскільки оплата за виконанні роботи за договором проведена не повністю, позивач звернувся з позовними вимогами до суду про стягнення на його користь 152619,98 грн. заборгованості, яка складається з суми 148381,20 грн. по акту за травень 2015р. (складено на підставі акту додаткових робіт від 30.03.2015р.) та залишку у сумі 4238,78 грн. по акту за липень 2015р.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Обовязковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

За приписами ч.1 і ч. 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За вимогами ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Сторонами узгоджено в п. 6.9. договору, що всі акти підписуються уповноваженими представниками сторін на протязі 3-х днів з моменту їх подачі на оформлення. В процесі здачі-приймання, сторони перевіряють відповідність закінчених робіт умовам договору. У випадку не підписання наданих Генеральним підрядником актів здачі-приймання робіт та не надання мотивованої відмови, роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті.

Відповідач заперечує проти оплати робіт по акту за травень 2015р. у сумі 148381,20 грн., посилаючись на висновки, що викладені ним в акті від 04.06.2015р. Про результати перевірки актів виконаних робіт по формі КБ-2в за травень 2015р. по обєктам: «Реконструкція системи теплопостачання ТПЦ7 та ТПЦ2 ТОВ «ОСОБА_4 Тьюб» з установкою теплогенераторів ТМ 2000-А-01/02 у м. Нікополь Дніпропетровської обл. Котельні. Склади пелет».

Комісія відмовила в оплаті, зокрема і зазначеного акту ґрунтуючись на п.3.3. договорів підряду №833 і 834, а також беручи до уваги той факт, що в наданих на розгляд актах основними роботами є тепломеханічні рішення теплогенераторів (монтаж основного обладнання), пожежна сигналізація, димоходи, електропостачання, пусконалагоджувальні по котельні тощо, не передбачити від самого початку в основній кошторисній документації, які було неможливо так як це фундаментальні роботи укладені в предметі договору.

Позиція відповідача спростовується тим фактом, що акт за травень 2015р. був укладений на підставі акту на додаткові роботи на обєкті від 30.03.2015р., який підписаний в тому числі і представниками відповідача. В акті зазначено, що він складений, оскільки при проведенні робіт по обєкту були виявлені додаткові роботи, враховані проектом, але не враховані кошторисною документацією. Як вбачається з акту приймання виконаних будівельних робіт за травень 2015р. найменування робіт, що вказані в акті співпадають із переліком додаткових робіт, що містяться в акті від 30.03.2015р.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що п.3.3. договору передбачено умови проведення додаткових робіт. Замовник зобовязаний протягом 3-х днів після письмового повідомлення Генерального підрядника про необхідність проведення додаткових робіт та перевищення вартості даного договору дати Генеральному підряднику відповідну відповідь про підтвердження замовлення або відмовитись від договору. Підписавши акт на додаткові роботи на обєкті від 30.03.2015р. відповідач погодився із наведеними в ньому додатковими роботами та підвищенням вартості договору.

Щодо посилання відповідача про неможливість виконання робіт у травні 2015р. у звязку з тим, що 29.12.2014р. було зареєстровано департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області декларацію про готовність обєкта до експлуатації, то цей факт не позбавляє сторін від проведення додаткових робіт у разі необхідності. Крім того, можливість виконання робіт як у травні 2015р. так і пізніше підтверджується тими обставинами, що у липні 2015р. сторонами без заперечень були підписані довідка про вартість виконаних робіт та витрати та акт приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 24-26 т.1), договірні відносини сторін були продовжені до 31.12.2016р. (додаткова угода до договору №834-д/5 від 31.12.2015р.).

Згідно ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 14 ЦК України закріплено положення, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Оскільки за згодою сторін укладений договір був продовжений та умовами договору передбачено можливість проведення додаткових робіт, умови договору є обовязковими для виконання сторонами.

За встановлених обставин та наведеного чинного законодавства суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 152619,98 грн. заборгованості.

Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ч.3 ст. 14 ЦК України).

Позивачем були заявлені також вимоги про стягнення з відповідача 6058,80 грн. 3% річних та 19140,75 грн. інфляційних втрат;

Пунктом 7.1. договору встановлено, що за порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність згідно діючого законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок зазначених вимог виконаний відповідно до вимог законодавства, що було перевірено апеляційним господарським судом, тому місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов у цій частині заявлених вимог.

Вимоги позивача визнати роботи виконаними та прийнятими, а довідку КБ-3, акт КБ-2в та підсумкову відомість ресурсів підписаними обґрунтовано не задоволені судом першої інстанції.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу встановлений в ч. 2 ст. 16 ЦК України та в ст. 20 ГК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абз. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України).

Так, в листі Верховного Суду України від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» вказано, що ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, земельне законодавство регулює відносини, у тому числі й цивільні, об'єктом яких є земля; сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, пов'язаних з сімейними відносинами, тощо. З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою.

Такий спосіб захисту як визнання робіт виконаними та прийнятими та визнання довідки КБ-3, акту КБ-2в та підсумкової відомості ресурсів підписаними не міститься в ст. 16 ЦК України та в ст. 20 ГК України та не передбачений умовами договору або спеціальними нормами закону.

До наведеного слід додати і висновок Верховного Суду України зроблений у постанові від 30.09.2008р. про зобовязання підписати акти прийому-передачі газу де суд вказав, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення. Заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за договором поставки (які за своєю природою є лише товарно-супровідними документами) не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

За наведених обставин рішення господарського суду Дніпропетровської області відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстави для скасування зазначеного рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Тьюб» (м. Нікополь, Дніпропетровської області) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року у справі №904/113/17 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 17.05.2017 року)

Головуючий суддя О.С.Євстигнеєв

Судді: І.М.Кощеєв

ОСОБА_6