ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р.Справа № 922/1094/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металон", м. Дніпро
до Приватного підприємства "Будтехнологія - Н", м. Харків
про стягнення 154738,21 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №177 від 11.04.2017р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металон" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства "Будтехнологія - Н", в якій позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 166149,02 грн., з яких: 107452,13 грн. основної заборгованості; 22457,41 грн. збитків від інфляції за період з вересня 2015р. по березень 2017р.; 5078,28 грн. 3% річних за період з 01.09.2015р. по 28.03.2017р., 3161,20 грн. пені за період з 01.04.2016р. по 28.03.2017р.; посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору поставки №50201 від 02.02.2015р., який був укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2492,24 грн.

Присутній представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зменшує розмір нарахованої пені, а саме просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 19750,39 грн., сума основного боргу, інфляційних та 3% річних залишаються без змін.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, суд приймає заяву позивача як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про порушення провадження у даній справі від 03.04.2017р. повноважному представнику відповідача 10.04.2017р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

02.02.2015 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки № 50201 (далі по тексту - договір) на поставку пакувальних матеріалів.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з умовами пунктів 1.1.-1.3. договору, позивач (продавець) зобов'язується поставити та передати у власність відповідача товар, а відповідач прийняти та сплатити його на умовах договору.

Товаром по договору є пакувальні матеріали, асортимент та кількість яких зазначені в рахунку-фактурі (видаткова накладна), яка є невід'ємною частиною договору.

Загальна сума договору дорівнює сумі вартості товару, поставленого по відповідним рахункам-фактурам та видатковим накладним.

Згідно п.2.1 договору, ціна на товар визначається сторонами усно фіксуються в рахунку-фактурі та/або видатковій накладній.

У відповідності до п.3.1 договору, поставка партії товару здійснюється за рахунок позивача в м. Харків, нанятим позивачем перевізником. Загрузка товару на транспортний засіб здійснюється засобами позивача.

Згідно п.3.3 та п.3.4 договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання видаткових накладних/рахунків-фактур представником покупця (відповідача).

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної на партію товару.

У відповідності до п.2.2. договору, оплата вартості товару здійснюється відповідачем з відстрочкою платежу 21 календарний день з моменту поставки партії товару.

Пунктом 8.1. та пунктом 8.2. договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2016 року, а в частині виконання грошових зобов'язань - до їх виконання.

В п.8.2. договору, сторонами по договору було передбачено, якщо по закінченню строку дії договору жодна з сторін не заявить про його припинення, договір вважається продовженим на тих самих умовах на наступний календарний рік.

Позивач свої зобов'язання виконав та поставив відповідачу товар на загальну суму 1115351,13 грн., що підтверджується видатковими накладними, які містяться у матеріалах справи.

Відповідач товар отримав, що підтверджується підписами повноважних представників відповідача на видаткових накладних на товарно - транспортних накладних, але оплатив лише частково, а саме у сумі 1007899,00 грн., у зв'язку із чим виникла заборгованість 107452,13 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 107452,3 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь 22457,41 грн. - збитків від інфляції; 5078,28 грн. - 3% річних; 19750,39 грн. - пені.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.5.2 договору, у випадку невиконання покупцем строків оплати товару або часткової оплати, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожен день прострочки.

Згідно п.5.4 договору, сплата штрафних санкцій по договору не звільняє сторони від сплати збитків (втому числі інфляції), понесених однією із сторін у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням виною стороною обов'язків.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних, пені та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Будтехнологія - Н" (61121, АДРЕСА_1, , р/р НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Мегабанк", м. Харків, МФО 351629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металон" (49033, м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, буд. 106А, офіс.3.1 , р/р 5031 філія ПАТ "Укрексимбанк", м.Дніпро, МФО 305675) 154738,21 грн., яка складається з: 107452,13 грн. - основної заборгованості; 22457,41 грн. - збитків від інфляції; 5078,28 грн. - 3% річних; 19750,39 грн. - пені; та 2321,08 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_2