РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2017Справа №910/1672/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САВСЕРВІС-МОВА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОРИТЕТ-2012"

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій 41 590,10 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Бурдейна Н.В., довіреність б/н від 26.12.2016

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САВСЕРВІС-МОВА" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОРИТЕТ-2012" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій 41 590,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2017 порушено провадження у справі № 910/1672/17 та призначено розгляд на 06.03.2017.

01.03.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримані документи на вимогу ухвали суду.

В судове засідання 06.03.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Ухвалою суду від 06.03.2017 розгляд справи відкладено на 03.04.2017.

30.03.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

03.04.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 24.04.2017 призначено розгляд справи на 12.05.2017.

В судове засідання 12.05.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання 12.05.2017 представник відповідача повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 12.05.2017 судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 12.05.2017 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.05.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 між позивачем, як продавцем та відповідачем, як покупцем було укладено Договір купівлі-продажу №КФ00980, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар на умовах, визначених у Договорі.

Відповідно до п. 1.2 Договору ціни на товар встановлюються продавцем в прайс-листі, формуються в національній валюті країни та зазначаються в накладних.

Покупець здійснює розрахунки за товар на умовах, визначених сторонами у Додатку №1, який є невід'ємною частиною Договору. Продавець має право, за погодженням з покупцем, змінити умови розрахунків за товар, шляхом підписання сторонами Додатку №1 у новій редакції ( п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 2 Додатку №1 до Договору купівлі-продажу №КФ00980 від 27 квітня 2015 року: « покупець здійснює розрахунки за товар, отриманий відповідно до Договору, протягом 45 календарних днів».

Позивач зазначив, що передав відповідачеві товар на суму 36947,35 грн., що підтверджується накладними: №82816097 від 26.09.2016, № 82816098 від 26.09.2016, №82815805 від 26.09.2016, №82815834 від 26.09.2017, № 82828029 від 27.09.2016, № 82833065 від 27.09.2016, №82831970 від 27.09.2016.

Позивач зазначив, що виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, тоді як відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару своєчасно не здійснив, в зв'язку з чим позивачем нараховано пеню та 3% річних та інфляційні нарахування, штраф.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 36947.35 грн., що підтверджується накладними.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вище зазначене вимога позивач про стягнення із відповідача основної заборгованості підлягає задоволенню с у розмірі 36947,35 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав зобов'язання взяті за Договором належним чином, оскільки не здійснив оплату в установлений строк, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Сторони погодили відповідно до п. 7.1 Договору, у разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку що вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 2289,52 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Крім того позивач просить стягнути 3% річних в розмірі 247,23 грн., інфляційні нарахування в розмірі 997,58 грн та штраф в розмірі 1108,42 грн.

Відповідно до п. 7.4 Договору, у випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 60 календарних днів вважається, що покупець необѓрунтовано відмовився від оплати товару та зобов'язаний сплатити на користь продавця, крім установленої Договором пені, штраф за ухилення від сплати у розмірі 3% від вартості отримано та не оплаченого в строк товару.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних 247,23 грн., інфляційні нарахування в розмірі 997,58 грн. та штраф в розмірі 1108,42 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОРИТЕТ-2012» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд.6, ідентифікаційний код 38650546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» (03115, м. Київ, вул. Краснова, 27, ідентифікаційний код 30776789) основну заборгованість в розмірі 36 947 (тридцять шість тисяч дев'ятсот сорок сім) грн. 35 коп., 3% річних в розмірі 247 (двісті сорок сім) грн. 23 коп., інфляційні втрати в розмірі 997 (дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 58 коп., пеню в розмірі 2289 (дві тисячі двісті вісімдесят дев'ять) грн., штраф в розмірі 1108 (одна тисяча сто вісім) грн. 42 коп., судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.05.2017

Суддя Мельник В.І.