РІШЕННЯ

11.05.2017Справа №910/13098/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/13098/16

за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ,

про стягнення 1 101 767,22 грн.,

за участю представників:

позивача - Мохонько О.А. (довіреність від 24.11.2016 № 43-1386);

відповідача - Іващенко О.В. (довіреність від 17.10.2016 № 91/2016/10/17-23).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - Товариство) про стягнення за неналежне виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.12.1994 № 1220001 (далі - Договір): 706 335,57 грн. основної заборгованості; 166 695,19 грн. втрат від інфляції; 26 473,07 грн. 3% річних; 202 263,39 грн. пені, а всього 1 101 767,22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 порушено провадження у справі № 910/13098/16; призначено до розгляду на 16.08.2016.

10.08.2016 відповідач подав суду: відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в частині стягнення 166 695,19 грн. втрат від інфляції, 26 473,07 грн. 3 % річних та 202 263,39 грн. пені; заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу у зв'язку із відсутністю предмету спору.

15.08.2016 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 16.08.2016 було оголошено перерву до 13.09.2016 відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

13.09.2016 відповідач подав суду довідку про надходження коштів.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.09.2016 заявив клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд визнав клопотання представника відповідача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 22.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 було відкладено розгляд справи на 29.09.2016.

27.09.2016 відповідач подав суду документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 було призначено судову бухгалтерську експертизу; проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - Інститут); зупинено провадження у справі.

25.11.2016 від Інституту надійшов лист, в якому заступник директора Голікова Т.Д. повідомив про необхідність оплати вартості експертизи. Також, до вказаного листа було додано клопотання від б/д № б/н судового експерта Пирожнікової Т.Л., в якому судовий експерт просив надати сторони документи, необхідні для проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 було поновлено провадження у справі № 910/13098/16; задоволено клопотання судового експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи; зобов'язано Товариство та Підприємство подати документи, необхідні для проведення експертизи.

Вказана ухвала суду була отримана сторонами 05.12.2016, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

13.02.2017 від Інституту до суду надійшли: лист від 02.02.2017 № 16625/16-45; матеріали справи № 910/13098/16; повідомлення про неможливість надання висновку від 02.02.2017 № 16625/16-45 у зв'язку із неподанням сторонами документів на виконання ухвали суду від 30.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 було поновлено провадження у справі № 910/13098/15 з 21 березня 2017 року та призначено судовий розгляд на 21.03.2017.

10.03.2017 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

20.03.2017 позивач подав суду клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (далі - ГІОЦ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення ГІОЦ як третьої особи та оголошено перерву до 18.04.2017.

12.04.2017 позивач подав суду пояснення по справі, в яких вказав на те, що відповідачем було визнано заборгованість у сумі 701 640,15 грн.

У судовому засіданні 18.04.2017 було оголошено перерву до 11.05.2017 відповідно до статті 77 ГПК України.

05.05.2017 позивач подав суду письмові пояснення, в яких просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 було припинено провадження в частині стягнення 701 640,15 грн. у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Представник позивача у судовому засіданні 11.05.2017 надав пояснення по суті спору та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по суті спору та просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 11.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.1994 підприємством київських теплових мереж ПЕО «Київенерго», правонаступником якого є Товариство (енергопостачальна організація) та Підприємством (споживач) було укладено Договір, за умовами якого:

- енергопостачальна організація зобов'язалася відпустити споживачу теплову енергію у гарячій воді у визначенму розмірі та визначеним тепловим навантаженням, споживач у свою чергу зобов'язався проводити своєчасну оплату поставленої теплової енергії (пункти 2, 13 Договору);

- Договір укладається строком по 31.12.1995 і вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення поточного року не надійде заява від однієї із сторін про відмову від Договору (пункт 21 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним.

Частиною першою статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Отже, укладений позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Як визначено частинами першою та другою статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами шостою та сьомою статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

Вказаним Законом було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 19 було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої виконавцем послуг централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), та частиною п'ятою, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Крім того, було доповнено статтю 29 Закону частиною третьою, в якій передбачено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з пунктами 28, 29 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають централізоване водопостачання та водовідведення, крім централізованого водопостачання та водовідведення за нерегульованим тарифом; виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Оскільки, Підприємство не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у відповідних сферах (ліцензії) та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», то позивач звернувся до відповідача з листом щодо розірвання Договору.

Товариство повідомило позивача, що вважає Договір припиненим з 30.06.2014 лише в частині здійснення постачання теплової енергії населенню (окрім споживачів категорій «бюджетні організації», «інші споживачі», «творчі спілки», «релігійні організації»).

Позивач на виконання умов Договору щодо оплати поставленої відповідачем теплової енергії забезпечував оплату коштів від населення (пункт 10 додатку 2 до Договору) та станом на жовтень 2015 року було надлишково перераховано Товариству кошти у сумі 706 335,57 грн.

Надходження коштів у виконання Договору підтверджено довідкою ГІОЦ від 14.03.2017 № 02-1618 (а.с. 255 том І).

23.05.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою, в який просив Товариство повернути надлишково перераховані кошти у сумі 706 335,57 грн. в семиденний термін з дня отримання претензії.

Відповідач залишив вказане звернення без відповіді та належного реагування; грошові кошти у сумі 706 335,57 грн. Підприємству не повернув.

Після порушення провадження у справі, а саме 29.07.2016 Товариство звернулося до Підприємства із заявою № 94ПЗ/3947 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 153 286,29 грн.

До матеріалів справи долучено акт звіряння розрахунків за Договором, відповідно до якого Товариство визнало суму заборгованості у розмірі 701 640,15 грн.

У свою чергу, позивач документально не підтвердив наявність підстав для повернення грошових коштів у сумі 4 695,42 грн. (706 335,57 грн. - 701 640,15 грн.).

Позивач не подав суду обґрунтованих та документально підтверджених заперечень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 701 640,15 грн.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 було припинено провадження у справі в частині стягнення 701 640,15 грн.

Що ж до стягнення грошових коштів у сумі 4 695,42 грн., то слід вказати таке.

Оскільки Підприємством документально не підтверджено вказану суму, Товариство визнало суму 701 640,15 грн., а не 706 335,57 грн., судова експертиза, призначена для встановлення суми заборгованості не була проведена з вини сторін, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 4 695,42 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 166 695,19 грн. втрат від інфляції, 26 473,07 грн. 3% річних і 202 263,39 грн. пені. Позивач визначає період прострочення з 01.04.2015 по 30.06.2016 для втрат від інфляції та 3 % річних і з 01.04.2015 по 24.09.2015 для пені.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3 % річних і втрат від інфляції, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні.

Позивач нараховує 3 % річних і втрат від інфляції на 706 335,57 грн., а вірною сумою є 701 640,15 грн.

Проте здійснення перерахунку судом інфляційних втрат фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог (за перерахунком суду вказана сума становить 175 663,70 грн.).

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи наведене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення інфляційних втрат, а тому стягненню з відповідача підлягає 166 695,19 грн. втрат від інфляції.

Що ж до стягнення пені, то Господарський суд міста Києва вважає за необхідне зазначити таке.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Договір не містить умови, зі змісту якої вбачалося нарахування пені на суму надмірно перерахованих грошових коштів.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 202 263,39 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 166 695,19 грн. втрат від інфляції та 26 354,76 грн. 3% річних.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5; ідентифікаційний код: 00131305) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г; ідентифікаційний код: 03366612): 166 695 (сто шістдесят шість тисяч шістсот дев'яносто п'ять) грн. 19 коп. втрат від інфляції; 26 354 (двадцять шість тисяч триста п'ятдесят чотири) грн. 76 коп. 3 % річних і 2 895 (дві тисячі вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 75 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 17.05.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук