РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017Справа №910/4998/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СКФ»
доПриватного акціонерного товариства «Аеробуд»
простягнення 96 002,27 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Погорілий О.І.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СКФ» (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» (відповідач) про стягнення 96 002,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки товарів з використанням пластикових смарт-карт №ТДСКФ/СК/ВП/004-7099 від 01.11.2014 в частині оплати поставленого товару на суму 96 002,27 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 19.04.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.04.2017 розгляд справи, у зв'язку з неявкою відповідача, відкладено на 17.05.2017.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. При цьому, Приватне акціонерне товариство «Аеробуд» було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №111 та №971.

Згідно з п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Незважаючи на те, що відповідач в процесі розгляду справи так і не скористався правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України у судових засіданнях складались протоколи, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2014 між Приватним акціонерним товариством «Аеробуд» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СКФ» (продавець) укладено договір поставки товарів з використанням пластикових смарт-карт №ТДСКФ/СК/ВП/004-7099 з протоколом розбіжностей (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого продавець зобов'язався передавати у власність покупця товари на АЗС з використанням пластикових смарт-карт, а покупець зобов'язався приймати у власність товари та повністю оплачувати їх вартість (ціну).

Згідно з п. п. 4.1, 4.7 Договору ціна на товари формується на момент його відпуску по смарт-карті покупця й дорівнює ціні, що встановлена продавцем на дату відпуску товару по безготівковому розрахунку. Загальна ціна цього договору визначається кількістю поставленого товару та/або сплаченого товару та смарт-карт покупцем протягом всього строку дії договору та не повинна перевищувати 10 000 000 грн.

Розділом 5 Договору передбачено, що розрахунки за договором здійснюються за Стандартною (на умовах 100% передоплати) або Лімітною (за виставленими рахунками) схемами.

На виконання умов Договору позивачем у період з листопада 2014 року по липень 2016 року було поставлено відповідачу товар на загальну суму 6 137 176,26 грн., що підтверджується видатковими накладними №681 від 30.11.2014 на суму 331 974,72 грн., №3252 від 31.12.2014 на суму 348 242,28 грн., №579 від 31.01.2015 на суму 236 287,14 грн., №3191 від 28.02.2015 на суму 311 291,58 грн., №5787 від 31.03.2015 на суму 208 155,18 грн., №8340 від 30.04.2015 на суму 173 133,30 грн., №10898 від 31.05.2015 на суму 1 050 420,06 грн., №13415 від 30.06.2015 на суму 467 518,14 грн., №15956 від 31.07.2015 на суму 291 953,34 грн., №18470 від 31.08.2015 на суму 245 074,74 грн., №20990 від 30.09.2015 на суму 454 602,60 грн., №23468 від 31.10.2015 на суму 412 975,56 грн., №25963 від 30.11.2015 на суму 334 531,26 грн., №28411 від 31.12.2015 на суму 313 032,36 грн., №707 від 31.01.2016 на суму 351 706,98 грн., №3150 від 29.02.2016 на суму 355 747,74 грн., №5629 від 31.03.2016 на суму 27 963,24 грн., №8086 від 30.04.2016 на суму 92 838,30 грн., №10567 від 31.05.2016 на суму 84 645,96 грн., №13060 від 30.06.2016 на суму 43 326,06 грн., №15658 від 31.07.2016 на суму 1 756,02 грн., а також відповідними довіреностями на отримання товару, оформленими відповідачем.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості в розмірі 96 002,27 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір поставки товарів з використанням пластикових смарт-карт №ТДСКФ/СК/ВП/004-7099 від 01.11.2014 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Матеріалами справи (видаткові накладні та довіреності на отримання товару) підтверджується факт постачання позивачем товару на загальну суму 6 137 176,26 грн., внаслідок чого у відповідача виникло зобов'язання вказаний товар оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пунктах 5.1, 5.2 Договору сторони погодили, що оплата вартості товарів за Стандартною схемою здійснюється на умовах 100% попередньої оплати. Оплата вартості товарів за Лімітною схемою здійснюється на підставі наданих продавцем рахунків на оплату товарів. Остаточний розрахунок за товар здійснюється по факту надання видаткової накладної на поставлений товар протягом 2-х днів з моменту отримання такої накладної.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1, 5.2 Договору, з огляду на факт підписання видаткових накладних представником відповідача, відповідач повинен був повністю оплатити поставлений товар протягом 2-х днів з моменту отримання кожної видаткової накладної. Відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

З наданої позивачем виписки з рахунку контрагента за період з 01.11.2014 по 07.04.2017 вбачається, що відповідачем частково оплачено отриманий товар на суму 6 041 173,99 грн., проте залишок заборгованості становить 96 002,27 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Разом з цим, відповідач у судові засідання не з'явився, будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 96 002,27 грн., всупереч вимогам ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України, до матеріалів справи не надав. Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено.

Натомість, згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СКФ» до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» про стягнення 96 002,27 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання даного позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СКФ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» (03148, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 4; ідентифікаційний код 21598792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СКФ» (03680, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4; ідентифікаційний код 38315218) заборгованість у розмірі 96 002 (дев'яносто шість тисяч дві) грн. 27 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2017 р.

Суддя В.П. Босий