РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017Справа №910/4355/17

За позовомПідприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаДержавної аудиторської служби України
простягнення 1 396 850,92 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Плаксій В.В., Бохан О.Г.
від відповідача:Шевельова А.С., Кантанюк С.О.
від третьої особи:Дяченко С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (надалі - «Товариство») про стягнення 1 396 850,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.05.2014 р. по 01.01.2016 р. посадовими особами Державної аудиторської служби України встановлено завищення вартості наданих відповідачем послуг, внаслідок чого позивач вказує на обов'язок відповідача відшкодувати заподіяні збитки у розмірі 1 396 850,92 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 12.04.2017 р., залучено до участі у справі Державну аудиторську службу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 15.05.2017 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

15.05.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано заперечення на позовну заяву, в яких відповідач вказував на те, що між сторонами були підписані акти здачі-приймання наданих послуг, за якими сторони погодилися із обсягами та вартістю таких послуг, а жодні додаткові угоди в частині зменшення обсягу послуг сторонами до договору № від 07.04.2017 р. укладено не було.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання з'явилися, вимоги ухвал суду виконали, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, надали пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2014 р. між Підприємством (замовник) та Товариством (виконавець) був укладений договір № (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати послуги з управління нерухомістю (послуги, необхідні для забезпечення функціонування нерухомого майна Дніпропетровського РСП Украероруху): комплекс послуг, необхідних для забезпечення функціонування нерухомого майна (виконання комплексного прибирання внутрішньо будинкових приміщень, прибудинкової території та паркінгів, послуги з озеленення, послуги з дезінфекції, дератизації та дезінсекції).

За змістом п. 5.1 Договору оплата за договором здійснюється щомісячно в національній валюті України, у безготівковій формі шляхом перерахування замовником відповідної грошової суми на поточний рахунок виконавцю протягом двадцяти робочих днів з дати надання належним чином оформленого рахунку-фактури після підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє протягом двох років, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На виконання умов Договору відповідачем надавались, а позивачем приймались послуги, що підтверджується актами надання послуг, підписаними сторонами у період з 30.04.2014 р. по 31.12.2015 р.

За наслідками проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.05.2014 р. по 01.01.2016 р. посадовими особами Державної фінансової інспекції України встановлено завищення вартості наданих відповідачем послуг за вказаним договором на суму 1 396 850,92 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із завищенням, на думку позивача, відповідачем вартості виконаних робіт, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок відповідача відшкодувати завдані збитки у розмірі 1 396 850,92 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Представником позивача надано суду копії актів надання послуг №1234 від 30.04.2014 р., №1574 від 30.05.2014 р., №1955 від 30.06.2014 р., №2262 від 31.07.2014 р., №2647 від 29.08.2014 р., №3037 від 30.09.2014 р., №3348 від 31.10.2014 р., №3750 від 30.11.2014 р., №4148 від 31.12.2014 р., №201 від 31.01.2015 р., №450 від 28.02.2015 р., №758 від 31.03.2015 р., №1017 від 30.04.2015 р., №1355 від 31.05.2015 р., №1656 від 30.06.2015 р., №1951 від 31.07.2015 р., №2227 від 31.08.2015 р., №2544 від 30.09.2015 р., №2907 від 30.10.2015 р., №3261 від 30.11.2015 р. та №3595 від 31.12.2015 р.

Вказаними атами підтверджується факт прийняття позивачем наданих на підставі умов Договору відповідачем послуг без будь-яких зауважень.

Згідно з п. 6.1 Договору замовник має право висловлювати свої побажання, зауваження, пропозиції щодо надання послуг виконавцем, а також надсилати заявку на надання послуг виконавцем відповідно до умов договору. При наявності претензій з боку замовника до виконавця щодо надання послуг та якості послуг оформляється відповідний акт.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження факту складання відповідних актів щодо недоліків у якості та/або кількості наданих відповідачем послуг.

Більш того, кожен акт надання послуг за період з 30.04.2014 р. по 31.12.2015 р., складений за наслідками виконання зобов'язань за Договором, містить припис про те, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з приписами статті 34 цього ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом на підставі дослідження умов Договору, а також усіх доказів, наявних в матеріалах справи встановлено, а позивачем не спростовано того, що всі послуги за Договором були відповідачем надані та замовником прийняті без зауважень, за наслідками чого були проведені оплати таких послуг.

Відтак суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем договірного зобов'язання.

При цьому, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, акт ревізії Державної фінансової інспекції України №06-21/29 від 18.04.2016 р. має оцінюватись у сукупності з іншими доказами за правилами статей 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Акт Державної фінансової інспекції України від №06-21/29 від 18.04.2016 р. не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем договірних зобов'язань і завдання збитків шляхом завищення вартості наданих послуг, оскільки встановлені факти порушення підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими ГПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 06.12.2016 р. у справі №910/22153/15.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку статті 623 Цивільного кодексу України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку про недоведеність позивачем протиправної поведінки Товариства у вигляді порушення договірного зобов'язання, що спричинило шкідливий результат для зобов'язаного контрагента, а також існування протиправної поведінки відповідача, яка є елементом правопорушення.

З огляду на викладене, позивачем в розумінні положень ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 1 396 850,92 грн.

При цьому, акт Державної фінансової інспекції лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами наданих послуг, а відтак результати ревізії не є підставою для стягнення з відповідача сум збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.04.2012 по справі № 10/5025/1680/11, від 12.02.2013 № 5023/3846/12, від 22.03.2016 по справі № 916/4148/15.

З огляду на відсутність доказів порушення відповідачем зобов'язання з надання послуг за Договором, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог Підприємства з питань кіно у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з питань кіно відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.2017 р.

Суддя В.П. Босий