КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 42/294

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Найченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2009

у справі № 42/294 (суддя - Паламар П.І. )

за позовом Акціонерної енергопостачальної організації «Київенерго»

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

про стягнення 174 071, 28 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Іваненко І.П., довіреність №91/2016/07/27-2 від 27.07.2016

від відповідача: Чебуніна А.М., довіреність №43-1386-1 від 24.11.2016

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» (позивач у справі) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення 174 071, 28 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на несплату відповідачем вартості спожитої теплової енергії, у зв'язку з чим просить стягнути основний борг в розмірі 125 788,18 грн та нараховані на нього інфляційні втрати - 41 912,41 грн та 3% річних в розмірі 6 370,69 грн згідно ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2009 у справі № 42/294 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства «Управління житлового господарства» Дніпровського району м. Києва на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» 125 788,18 грн боргу, 41912,41 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 6370,69 грн три проценти річних з простроченої суми, 1740,71 грн витрат по оплаті державного мита, 312,50 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 18.09.2009 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2009 у справі №42/294 скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2009 апелянту був відновлений строк для подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Новіков М.М., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Склад суду неодноразово змінювався, 18.11.2009 розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду Верховця А.А. склад колегії суддів був змінений та визначено для розгляду справи колегію суддів: головуючий суддя Новіков М.М., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2009 провадження у справі №42/294 зупинено до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №8/131 за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж» до Київської міської державної адміністрації, третя особа - Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго», про визнання протиправними та скасування розпоряджень.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2012 провадження у справі №42/294 було поновлено та призначено до розгляду на 20.12.2012.

20.12.2012 розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду, у зв'язку з перебуванням судді Новікова М.М. на лікарняному та перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, було змінено склад суду та визначено судову колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Іоннікова І.А., Мартюк А.І.

Ухвалою суду від 20.12.2012 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Іоннікова І.А., Мартюк А.І. та призначено розгляд справи на 24.01.2013.

У зв'язку з виходом судді Новікова М.М. з лікарняного, розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2013 змінено склад суду та визначено судову колегію у складі: головуючий суддя - Новіков М.М., судді - Іоннікова І.А., Мартюк А.І.

Ухвалою суду Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2013 провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2610/10996/2012 за позовом ОСОБА_5 до Київської міської державної адміністрації.

16.11.2015 розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді Новікова М.М. у справі призначений повторний автоматизований розподіл судових справ.

16.11.2015 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді - Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2009 прийнято до провадження колегією суддів у справі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді - Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

22.03.2017 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу, у зв'язку з відрядженням головуючого судді - Шапрана В.В. для роботи до Вищої ради правосуддя, справу № 42/294 передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2017 справу №42/294 прийнято до провадження складом колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено до розгляду на 12.04.2017.

У судовому засіданні 12.04.2017 представник позивача з'явився та надав свої пояснення по суті спору, зокрема, зазначив, що сума заборгованості, яка становила предмет спору повністю сплачена відповідачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 розгляд справи було відкладено на 17.05.2017.

21.04.2017 до Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Київенерго» надійшли письмові пояснення, в яких позивач вказує, що обставини, які стали підставою для зупинення провадження відпали, на підтвердження чого надає копії судових рішень, а тому просить суд поновити розгляд справи.

Враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги отриманий з Шевченківського районного суду міст Києва лист вих №01-09/299/2016-вих/2-а/761/220/2014/ЦК/205 (а.с. 237), з якого вбачається, що у справі №2610/10996/2012 (яка за новим розглядом отримала номер 761/8760/14-а) за позовом ОСОБА_5 до Київської міської державної адміністрації була прийнята постанова від 30.09.2014, якою частково задоволені позовні вимоги. Вказана постанова залишена без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 та Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав, які б перешкоджали подальшому розгляду справи.

У судовому засіданні 17.05.2017 представник апелянта надав заяву про зміну та доповнення до апеляційної скарги, в якій зазначає, що враховуючи тариф, який підлягав застосуванню для визначення вартості спожитої теплової енергії за період з квітня 2006 по березень 2009 років, сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 17 560,36 грн, яка повністю сплачена на користь позивача. Беручи до уваги те, що позивач при розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нараховував їх на суму боргу, яка була визначена з урахуванням неправомірного тарифу, то на думку відповідача, проведені позивачем розрахунки є безпідставними та неправомірними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

У судовому засіданні 17.05.2017 представник позивача, підтвердив сплату відповідачем суми заборгованості та її відсутність станом на момент розгляду справи, підтримав позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

01.03.2004 року між сторонами укладено договір №620222 (а.с. 18-31) на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до п. 1.1. якого постачальник (позивач у справі) зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу (відповідачу у справі) для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов договору.

Згідно п. 1 Додатку №2 до договору («Тарифи та порядок розрахунків» а.с. 21), розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими Розпорядженням КМДА від 20.06.2002 №1245, за кожну відпущену Гігакалорію без урахування ПДВ для розрахунків із житловими організаціями - 54,42 грн.

Як передбачено у п. 10 Додатку №2 споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; та до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Строк дії договору, відповідно до умов розділу 4 договору, встановлений з часу його підписання до 31.12.2004 та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення. Доказів припинення договору станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач, в період з квітня 2006 по березень 2009 років поставив відповідачу теплову енергію в загальному обсязі - 2 572,676 Гкал, що підтверджується наявними в матеріалах справи обліковими картками.

За отриману теплову енергію, відповідач розрахувався частково, сплативши 152 911,81 грн. У зв'язку з існуванням заборгованості, яка за твердженням позивача, складає 125 788,18 грн, ПАТ «Київенерго» звернулось з позовом до суду.

Як вбачається з позовних вимог та наданих письмових пояснень по суті спору предметом спору є стягнення з відповідача оплати за спожиту теплову енергію протягом квітня 2006-березня 2009 років.

Згідно зі ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживачем теплової енергії згідно Закону України «Про теплопостачання» є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'влення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до п.1 додатку №2 до договору розрахунки зі споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), затвердженими розпорядженнями КМДА №2249 від 10.12.2004, якими встановлювався тариф житловими організаціями 54,42 грн. за 1 Гкал. без ПДВ, госпрозрахунковими організаціями (інші споживачі) - 80,00 грн. за 1 Гкал. без ПДВ.

Як вбачається з даних особових карток споживання теплової енергії позивач в період з квітня 2006 по листопад 2006 року нараховував вартість теплової енергії по зазначених тарифах.

В подальшому за грудень 2006 та січень 2007 року позивач нараховував відповідачу вартість теплової енергії по тарифах: для житлових організацій - 119,17 грн. за 1 Гкал. без ПДВ. З лютого 2007 по березень 2009 року позивач нараховував вартість теплової енергії по тарифах: для житлових організацій - 94,64 грн. за 1 Гкал. без ПДВ.

Ні у позовній заяві, ні в письмових поясненнях,поданих до суду апеляційної інстанції, позивач не надав нормативно-правового акту про затвердження тарифів, які стали підставою для підвищення тарифів з грудня 2006.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» вартість теплової енергії, яка є грошовим виразом витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал), з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, визначається тарифом, що забезпечує відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тариф повинен враховувати повну собівартість теплової енергії з забезпеченням рівня рентабельності не нижче граничного або порядок компенсації теплопостачальній організації її витрат у разі встановлення тарифів нижче собівартості теплової енергії та граничного рівня рентабельності (ст. 20 Закону України «Про теплопостачання»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Як свідчать документи у справі, позивач нараховував вартість спожитої теплової енергії на підставі тарифів, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації № 640, №641, №642 та №643 від 30.05.2007, правомірність яких була предметом розгляду у Шевченківському районному суді міста Києва в адміністративній справі №2610/10996/2012 (яка за новим розглядом отримала номер 761/8760/14-а) за позовом ОСОБА_5 до Київської міської державної адміністрації.

За результатами розгляду даної справи постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2014 позовні вимоги задоволено частково. Та, серед іншого, визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації №640 від 30.05.2007 «Про погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води»; №641 від 30.05.2007 «Про впорядкування розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та внесення змін до розпорядження КМДА від 19.05.200 №748»; №642 від 30.05.2007 «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води»; №643 від 30.05.2007 «Про затвердження тарифів на теплову енергію».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 11.02.2016 постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2014 залишено без змін.

Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначалось вище, позивачем не обґрунтовано на підставі яких тарифів останнім визначено вартість теплової енергії починаючи з грудня 2006 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що вартість теплової енергії поставленої відповідачу в період з квітня 2006 року по березень 2009 року необхідно визначати на підставі тарифів встановлених розпорядженнями КМДА №2249 від 10.12.2004 зареєстрованому в Київському міському управлінні юстиції 28.12.2004 за №63641, згідно з якими встановлювався тариф 54,42 грн. за 1 Гкал. без ПДВ для житлових організацій.

Враховуючи, що за спірний період позивачем поставлено теплову енергію в обсязі 2 572,676 Гкал, то враховуючи тариф (54,42 грн без ПДВ), вартість поставленої теплової енергії становить 168 006,03 грн з ПДВ.

Згідно представлених позивачем документів, станом на момент звернення ПАТ «Київенерго» з позовом до суду, відповідачем було сплачено 152 911,81 грн. Відтак, з урахуванням належної до сплати вартості спожитої теплової енергії, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у відповідача перед позивачем станом на момент розгляду спору у суді існувала заборгованість у розмірі 15 094,22 грн.

Разом з цим, в суді апеляційної інстанції сторони підтвердили, що відповідачем повністю погашено суму боргу за спожиту теплову енергію за період з квітня 2006 по березень 2009. На підтвердження даних обставин, ПАТ «Київенерго» та відповідач у справі надали відповідні документи: довідку про стан розрахунків з квітня 2009 по березень 2017, заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.11.2016 за №94/П3-5668.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що проведена відповідачем оплата суми заборгованості за період споживання теплової енергії з квітня 2006 року по березень 2009 року, та її відсутність станом на момент розгляду справи свідчать про відсутність підстав для її стягнення в судовому порядку, а відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 15 094,22 грн на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а в іншій частині позовних вимог, а саме в частині стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва 110 693,96 грн суми боргу, суд відмовляє у зв'язку з їх безпідставністю, враховуючи нарахування позивачем плати за невірним (завищеним) тарифом.

Також позивачем заявлено до стягнення 41 912,41 грн інфляційних втрат та 6 370,69 грн - 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано до стягнення з відповідача три проценти річних за період з квітня 2006 року по квітень 2009 року.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині Господарський суд міста Києва не вказав, за які саме періоди і на яку суму боргу позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до п. 5) ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Господарський суд у розгляді справи не зобов'язаний здійснювати «перерахунок» замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо. Однак з огляду на вимоги ч. 1 ст. 4-7 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум.

З доданого до позовної заяви розрахунку інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 4 том 1) вбачається, що позивач просить суд стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з квітня 2006 по 01.04.2009, між тим, позивачем не наведено чітких періодів, за які здійснюється відповідне нарахування, не вказано дат проведеної відповідачем оплати суми боргу, тощо. Наведене дає підстави стверджувати, що поданий розрахунок є необґрунтованим. Разом з тим, оскільки, як було встановлено вище, позивач здійснював нарахування вартості теплової енергії за завищеними тарифами, то відповідно інфляційні втрати та 3% річних можуть бути нараховані лише на вірну суму заборгованості. Однак, позивач не надав, обґрунтованого та детального розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, здійснений з урахуванням вірних тарифів на теплову енергію та здійснених відповідачем проплат. Враховуючи відсутність обґрунтованого розрахунку стягуваних сум згідно ст. 625 ЦК України (з зазначенням конкретного періоду нарахування, дат та вартості сплачених відповідачем коштів), суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

З урахуванням вищевикладеного, Київський апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача на користь позивача 41 912,41 грн інфляційних втрат та 6 370,69 грн - 3% річних, а тому колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в цій частині та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2009 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення: про припинення провадження у справі в частині стягнення 15 094,22 грн основного боргу та про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з Комунального підприємства «Управління житлового господарства» Дніпровського району м. Києва 110 693,96 грн основного боргу, 41 912,41 грн інфляційних втрат та 6 370,69 грн - 3% річних.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, 80, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п.2, 3 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2009 у справі №42/294 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2009 у справі №42/294 скасувати.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на користь Акціонерної енергопостачальної організації «Київенерго» 15 094,22 грн основного боргу.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, Площа Івана Франка, буд.5, ) 150 (сто п'ятдесят) грн 94 коп державного мита та 27 (двадцять сім) грн 10 коп витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу».

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, Площа Івана Франка, буд.5, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) 794 (сімсот дев'яносто чотири) грн 89 коп державного мита за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

6. Справу №42/294 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська