РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017Справа №910/4936/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючої судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 65 073 грн. 06 коп.

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (надалі також - «Відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 65 073 грн. 06 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 15.02.2010 року, за участю автобусу БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Приватному підприємству «Міжгірське АТП - 12138», під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, автобус БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було пошкоджено. Як зазначає Позивач, відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким скоєно ДТП, застрахована у Відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/3371781, а тому Позивач вказує, що обов'язок з відшкодування шкоди покладається на Відповідача. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування, які залишені без виконання. Таким чином, в межах ліміту відшкодування по майну просить Суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 25 000 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов»язань, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» пеню у розмірі 36 974 грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 1 711 грн. 65 коп. та інфляційні у розмірі 1 386 грн. 96 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 року порушено провадження у справі № 910/4936/17, судове засідання призначено на 12.04.2017 року.

10.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 28.03.2017 року.

10.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява, в якій просить Суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

12.04.2017 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 28.03.2017 року не виконав.

Суд прийняв до розгляду заяву Відповідача про застосування строків позовної давності та прийшов до висновку про задоволення клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати докази на підтвердження направлення на адресу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" листів №33 від 14.04.2014 року та №107 від 10.08.2015 року;

2) Відповідача надати докази на підтвердження виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року відкладено розгляду справи на 10.05.2017 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

10.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

10.05.2017 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив. Представники сторін вимоги ухвали суду не виконали.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача:

- надати докази на підтвердження розгляду заяви Приватного підприємства "Міжгірське АТП - 12138" від 13.04.2014 року за вихідним номером 35;

- надати докази на підтвердження направлення результатів розгляду заяви Приватного підприємства "Міжгірське АТП - 12138" від 13.04.2014 року за вихідним номером 35 на адресу Позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року відкладено розгляду справи на 24.05.2017 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

23.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судове засідання 24 травня 2017 року представники Сторін не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення розгляду справи в судовому засіданні від 10.05.2017 року та відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року у справі № 910/4936/17.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138» є 90000, Закарпатська обл., Міжгірський район, селище міського типу Міжгір'я, ВУЛИЦЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ, будинок 72.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/4936/17 направлялись на адресу Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач та Відповідач про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідач були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24 травня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з реєстраційним талоном №112986 від 05.08.2006 року зі строком дії до 08.2011 року, автобус БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належить на праві власності ВАТ «Міжгірське АТП - 12138», правонаступником якого є Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138».

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2010 року поблизу с. Пісочна Миколаївського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобусу БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Приватному підприємству «Міжгірське АТП - 12138», під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2. Так, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, порушивши вимоги п.п.1.2, 11.2, 13.1, 13.3, 12.1 ПДР України, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху в результаті чого сталось зіткнення керованого ним автомобіля з автобусом БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 18.05.2013 року у справі № 447/1346/13-к клопотання про закриття кримінального провадження по кримінальній справі і застосування амністії щодо ОСОБА_2 задоволено, застосовано акт амністії щодо ОСОБА_2 на підставі ст. 1 п «г» Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, а кримінальну справу про його обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України провадженням закрити, звільнивши ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/3371781, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Відповідача, згідно з вказаним Полісом ліміт по майну становить 25 500 грн. 00 коп., розмір франшизи складає 510 гривень 00 копійок.

Висновком спеціаліста №12/2010 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобілю марки БАЗ - АО79.20, номерний знак НОМЕР_2, складеного 10.03.2010 року Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «Лотос», встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові БАЗ - АО79.20, номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 13 405 грн. 44 коп.

Як вбачається з Акту виконаних робіт №15 від 31.03.2010 року, укладеного між ВАТ «Міжгірське АТП - 12138» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС РЕСУРС», вартість виконаних ремонтних робіт автобусом БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, склав 37 000 грн. 00 коп.

ВАТ «Міжгірське АТП - 12138» було сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АС РЕСУРС» грошові кошти у розмірі 37 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №102 від 31.03.2010 року із зазначенням призначення платежу: «за надані послуги згідно акту виконаних робіт».

14.04.2014 року Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з листом №35, яким надано документи для відшкодування завданих збитків за страховим випадком (страховий поліс ВС/3371781 від 02.12.2009 року), що стався 15.02.2010 року за участю водія ТОВ «Магда» ОСОБА_2, який був отриманий останнім за вх. №23 від 22.05.2014 року, що підтверджується відповідним штампом Львівської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з листом №11 від 13.10.2014 року з вимогою перерахувати суму відшкодування, яка підлягає до виплати ВАТ «Міжгірське АТП - 12138» за страховим випадком, що мав місце 15.02.2010 року, який був отриманий останнім за вх. №50 від 27.10.2014 року, що підтверджується відповідним штампом Львівської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що обов'язок з відшкодування шкоди покладається на Відповідача. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування, які залишені без виконання. Таким чином, в межах ліміту відшкодування по майну просить Суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 25 000 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов»язань, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» пеню у розмірі 36 974 грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 1 711 грн. 65 коп. та інфляційні у розмірі 1 386 грн. 96 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2010 року поблизу с. Пісочна Миколаївського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобусу БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Приватному підприємству «Міжгірське АТП - 12138», під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2. Так, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, порушивши вимоги п.п.1.2, 11.2, 13.1, 13.3, 12.1 ПДР України, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху в результаті чого сталось зіткнення керованого ним автомобіля з автобусом БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача стосовно того, що Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» не є власником автобусу БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, оскільки на час дорожньо - транспортної пригоди 15.02.2010 року вказаний автобус належав саме Позивачу, що підтверджується реєстраційним талоном №112986 від 05.08.2006 року зі строком дії до 08.2011 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автобус БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Приватному підприємству «Міжгірське АТП - 12138».

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, вина особи, яка керувала транспортним засобом «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 18.05.2013 року у справі № 447/1346/13-к, якою клопотання про закриття кримінального провадження по кримінальній справі і застосування амністії щодо ОСОБА_2 задоволено, застосовано акт амністії щодо ОСОБА_2 на підставі ст. 1 п «г» Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, а кримінальну справу про його обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України провадженням закрити, звільнивши ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Статтею 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Таким чином, Суд зазначає, що закриття кримінального провадження по кримінальній справі ОСОБА_2 за ч.2 ст. 286 КК України і застосування акту амністії щодо ОСОБА_2 на підставі ст. 1 п «г» Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року є достатньою підставою притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/3371781, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Відповідача, згідно з вказаним Полісом ліміт по майну становить 25 500 грн. 00 коп., розмір франшизи складає 510 гривень 00 копійок.

Суд зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статті 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2014 року Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з листом №35, яким надано документи для відшкодування завданих збитків за страховим випадком (страховий поліс ВС/3371781 від 02.12.2009 року), що стався 15.02.2010 року за участю водія ТОВ «Магда» ОСОБА_2, який був отриманий останнім за вх. №23 від 22.05.2014 року, що підтверджується відповідним штампом Львівської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з листом №11 від 13.10.2014 року з вимогою перерахувати суму відшкодування, яка підлягає до виплати ВАТ «Міжгірське АТП - 12138» за страховим випадком, що мав місце 15.02.2010 року, який був отриманий останнім за вх. №50 від 27.10.2014 року, що підтверджується відповідним штампом Львівської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

За приписами статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження прийняття Відповідачем вмотивованого рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) Приватному підприємству «Міжгірське АТП - 12138».

Судом встановлено, що на час розгляду даної справи, автобус БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, відремонтовано.

Як вбачається з Акту виконаних робіт №15 від 31.03.2010 року, укладеного між ВАТ «Міжгірське АТП - 12138» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС РЕСУРС», вартість виконаних ремонтних робіт автобусом БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, склав 37 000 грн. 00 коп.

ВАТ «Міжгірське АТП - 12138» було сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АС РЕСУРС» грошові кошти у розмірі 37 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №102 від 31.03.2010 року із зазначенням призначення платежу: «за надані послуги згідно акту виконаних робіт».

За таких підстав, Суд приймає до уваги Акт виконаних робіт №15 від 31.03.2010 року на суму 37 000 грн. 00 коп. в якості належного та допустимого доказу на підтвердження визначення розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті власнику даного автобусу - Приватному підприємству «Міжгірське АТП - 12138» у зв'язку з його пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.02.2010 року поблизу с. Пісочна Миколаївського району Львівської області.

Згідно з пунктом 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, а відповідно до п.22.1 ст. 22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги те, що нездійснення Відповідачем виплати страхового відшкодування у повному обсязі власнику пошкодженого майна - автобусу БАЗ - А079.23, модель «Еталон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, порушує приписи законодавства, а також права та інтереси Позивача, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими на суму 24 900 грн. 00 коп. (25 500 грн. 00 коп. ліміт по майну - 510 грн. 00 коп. франшиза), оскільки Позивач не врахував, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовуються збитки, заподіяні майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка компенсується особою відповідальною за завдані збитки (ст. 36.6 Закону).

При цьому, Суд зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом Позивач не врахував, що ліміт по майну за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/3371781 становить 25 500 грн. 00 коп., проте оскільки Позивачем заявлено до стягнення 25 000 грн. 00 коп., Суд розглядає позовні вимоги в межах заявленої суми.

11.04.2017 року Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» подало заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138».

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Таким чином, Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» дізналося про порушення свого права та про особу, яка його порушила 15.02.2010 року, тобто в день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль Позивача і йому завдано шкоди, і саме із цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-309цс15.

Крім того, пунктом 35.1 статті 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

За умовами п. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» повинно було повідомити про настання дорожньо-транспортної пригоди не пізніше 18.02.2010 року, а тому потерпілий повинен був подати заяву до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування протягом 30 днів з 18.02.2010 року, тобто по 20.03.2010 року.

За таких підстав, строк позовної давності за вимогами Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування сплив 20.03.2013 року.

Проте, Судом встановлено, що 14.04.2014 року Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з листом №35, яким надано документи для відшкодування завданих збитків за страховим випадком (страховий поліс ВС/3371781 від 02.12.2009 року), що стався 15.02.2010 року за участю водія ТОВ «Магда» ОСОБА_2, який був отриманий останнім за вх. №23 від 22.05.2014 року, що підтверджується відповідним штампом Львівської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з листом №11 від 13.10.2014 року з вимогою перерахувати суму відшкодування, яка підлягає до виплати ВАТ «Міжгірське АТП - 12138» за страховим випадком, що мав місце 15.02.2010 року, який був отриманий останнім за вх. №50 від 27.10.2014 року, що підтверджується відповідним штампом Львівської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Таким чином, Приватне підприємство «Міжгірське АТП - 12138» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з вимогами про виплату страхового відшкодування у зв'язку з дорожньо - транспортною пригодою, яка сталась 15.02.2010 року, лише 14.04.2014 року, тобто взагалі поза межами загальних строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 24.03.2017 р. (згідно з поштовим штемпелем на конверті), тоді як право Позивача про стягнення суми страхового відшкодування виникло з 18.02.2010 року по 20.03.2010 року, тобто Позивач звернувся до суду вже після спливу трирічного загального строку позовної давності для можливості захисту свого порушеного права.

При цьому, господарський суд також вважає за необхідне зазначити, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Однак, у даному випадку Позивач своїм правом, що передбачене ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України не скористався, клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними в процесі судового розгляду справи не подав.

Таким чином, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 24 900 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню у зв»язку з пропуском Позивачем строку позовної давності для можливості звернення до суду по захист його порушеного права, про що заявлено Відповідачем у справі.

Позовні вимоги Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 100 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають, оскільки Позивач не врахував, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовуються збитки, заподіяні майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка компенсується особою відповідальною за завдані збитки (ст. 36.6 Закону).

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач також просив стягнути з Відповідача пеню у розмірі 36 974 грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 1 711 грн. 65 коп. та інфляційні у розмірі 1 386 грн. 96 коп. Проте, вказані вимоги також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Міжгірське АТП - 12138» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 65 073 грн. 06 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 травня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин