УХВАЛА

19.05.2017Справа № 910/14369/16

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» про відстрочення виконання судового рішення та зняття арешту

По справі № 910/14369/16

За позовом ДоLACTOPUR I LACTOPUR INC Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт»
Простягнення 312 000 дол.США, що еквівалентно 7 740 431,71 грн
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Вініченко М.В. - по дов.

від відповідача (заявника): Швець І.М. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

LACTOPUR INC звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ" про стягнення 312 000 дол.США, що еквівалентно 7 740 431,71 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.09.2016 позовні вимоги LACTOPUR INC задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» (01001, м.Київ, вул.Еспланадна, буд.32 В, ) на користь LACTOPUR INC (2055 Peel Street, Suite 930, Montreal, Quebec, H3A 1V4, Canada, код 423692-1) попередню оплату в сумі 185 400 доларів США, що еквівалентно 4 599 602,69 грн. за офіційним курсом Національного банку України, та судовий збір в сумі 2781 доларів США; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2016 р. у справі №910/14369/16 в частині стягнення попередньої оплати та прийняти нове рішення, яким в цій частині позовних вимог відмовити повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016р. у справі № 910/14369/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2016 року у справі № 910/14369/16 залишено без задоволення.

Відповідно до супровідного листа Господарського суду міста Києва від 23.01.2016 №01-14.1/208/147 матеріали справи № 910/14369/16 скеровано до Київського апеляційного господарського суду, у зв'язку з надходженням касаційної скарги до Київського апеляційного господарського суду на постанову від 22.12.2016р.

28.02.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» звернулось до Господарського суду м. Києва з заявою, в якій просило розстрочити виконання рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2016р. у справі № 910/14369/16 строком на шість місяців рівними частинами, та зняття арешту з коштів, що знаходяться на рахунках на час відстрочки виконання рішення суду, накладеного по виконавчому провадженні № 53241157.

Ухвалою суду 02.03.2017р. відкладено вирішення питання про прийняття до провадження заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» про відстрочку виконання рішення суду у справі № 910/14369/16 до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду міста Києва.

06.04.2017р. відповідачем було подано уточнення до заяви про відстрочення, в якій вказаний учасник судового процесу просив відстрочити виконання судового рішення на 12 місяців, зняти арешт з майна та грошових коштів боржника.

12.04.2017р. матеріали справи № 910/14369/16 були повернуті на адресу Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 27.04.2017р. розгляд заяви про розстрочку виконання рішення суду призначено на 12.05.2017р.

12.05.2017р. представник заявника подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляд справи.

Представник стягувача 12.05.2017р. в судовому засіданні подав письмові пояснення, відповідно до яких проти поданої заяви заперечує в повному обсязі.

Представник боржника в даному судовому засіданні надав письмове клопотання про продовження строку вирішення заяви на 15 днів, яке судом розглянуто та задоволено.

Клопотання представника боржника про відкладення розгляду заяви судом розглянуто та частково задоволено.

У судовому засіданні 12.05.2017 судом оголошено ухвалу про продовження строку вирішення заяви по справі № 910/14369/16 та перерву в судовому засіданні до 19.05.2017р.

Ухвалою від 12.05.2017р. розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» було продовжено на 15 днів.

Представником позивача 18.05.2017р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про колегіальний розгляд скарги, а у судовому засіданні надано усні пояснення по суті означеного клопотання.

Представник відповідача вирішення означеного клопотання залишив на розсуд суду.

Судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення колегіального розгляду справи. При цьому, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст.46 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Позивач, обґрунтовуючи свою заяву, посилається на значний резонанс спірних правовідносин та інтерес громадськості до розглядуваних скарг LACTOPUR INC. Призначення колегіального розгляду справи, на думку заявника, дозволить запобігти незаконному втручанню у діяльність судді.

Наразі, суд звертає увагу заявника на те, що підставою призначення колегіального розгляду у відповідності до норм чинного господарського процесуального законодавства є саме складність справи.

Таким чином, за висновками суду, позивачем не наведено наявності підстав достатніх для призначення колегіального розгляду справи у розумінні ст.46 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого клопотання вказаного учасника судового процесу було залишено судом без задоволення.

19.05.2017р. відповідачем подано узагальнені пояснення по заяві про надання відстрочення виконання рішення по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.05.2017р. подану заяву підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні 19.05.2017р. представником позивача було надано пояснення з приводу заяви відповідача, відповідно до яких проти відстрочення виконання судового рішення по справі надано заперечення.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт», суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/14369/16, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

За поясненнями представників сторін, рішення від 26.09.2016р. Господарського суду міста Києва по справі №910/14369/16 на теперішній час Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відстрочка означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Заява про відстрочку виконання рішення розглядається за правилами Господарського процесуального кодексу України, тому заявник повинен надати докази наявності обставин, що передбачені ст.121 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписом ст.43 вказаного Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 7.2 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Отже, в основу рішення про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.

Відповідно до приписів ст.218 Господарського кодексу України не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відстрочення виконання рішення по справі, відповідач посилався на те, що господарська діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» була пов'язана у більшій частині з поставкою товару на територію Російської Федерації, якою на теперішній час введено обмеження щодо ввезення продовольчих товарів з України. Одночасно, заявником наголошено на наявності великої дебіторської заборгованості, яка виникла через невиконання іншими контрагентами своїх зобов'язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» з оплати поставленого товару. Крім того, вказаним учасником судового процесу наголошено на тому, що внаслідок накладення в межах виконавчого провадження арешту на майно боржника фактично обмежуються господарська діяльність останнього, що як наслідок, спричиняє неможливість виконання судового рішення.

Проте, за висновками суду, фактично обставини, на які посилається боржник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Посилання заявника на фінансові ускладнення у зв'язку з введенням Російською Федерацією заборони на ввезення продовольчих товарів з України, суд до уваги не приймає в якості достатньої підстави для відстрочення виконання судового рішення по справі.

При цьому, судом прийнято до уваги представленні до матеріалів справи контракти №66/16 від 18.10.2016р., укладений з ОСОБА_5 (Республіка Латвія), №39/16 від 13.06.2016р., укладений з Компанією «G.M.Group» (Грузія), №43/16 від 24.06.2016р., укладений з Kaskat Spolka z Organiczona Odpowiedzialnoscia (Республіка Польща), №62/16 від 23.09.2016р., укладений зі ОСОБА_4 (Республіка Беларусь).

Предметом вказаних контрактів є поставка Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» суб'єктам господарювання - нерезидентам продукції, загальна ціна контрактів складає 12 000 000 млн. Доларів США.

Тобто, наявність у позивача означених договірних відносин вказує на здійснення останнім господарської діяльності, за наслідками якої останнім може бути отримано прибуток, тобто, введення у даному випадку Російською Федерацією заборони на ввезення продовольчих товарів з України не є беззаперечним свідченням виникнення у боржника фінансових складнощів та істотне зменшення прибутковості його діяльності.

При цьому, представлені суду додаткові угоди до вказаних договорів, згідно яких поставка товару та його оплата здійснюється наприкінці 2017р. та початку 2018р., не виключає можливості наявності попередніх господарських операцій, а отже, і отримання заявником прибутку за ними, з моменту укладання правочинів.

До того ж, суд звертає увагу відповідача на те, що за змістом п.7.5 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» якщо у відповідача відсутні кошти на рахунку в банку або коли їх не вистачає для покриття заборгованості, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про звернення стягнення на його майно. Тобто, недостатність обігових коштів боржника не можна вважати безумовною, винятковою обставиною, за наявності якої виконання рішення суду має бути відстрочено.

Одночасно представлені до матеріалів справи заявником рішення від 02.11.2016р, від 14.06.2016р. Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» заборгованості з інших контрагентів - нерезидентів, також не можуть бути достатнім доказом наявності виключних підстав для відстрочення виконання рішення по справі.

При цьому, суд зауважує, що за приписами ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36. Сторона, що спирається на арбітражне рішення або порушує клопотання про його виконання, повинна подати оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчену копію такого, а також оригінал арбітражної угоди, зазначеної в статті 7, або належним чином засвідчену копію такої. Якщо арбітражне рішення або угода викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську або російську мову.

Проте, наразі, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» вже більш як півроку дій, направлених на виконання вказаних рішень, а отже, і отримання грошових коштів, за рахунок яких останнім могло б бути виконано судове рішення по справі №910/14369/16.

Одночасно, звертаючись до суду з розглядуваною заявою, відповідач також посилався на наявність фінансових труднощів, проте, належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів скрутного фінансового становища, як то звіт про фінансові результати, виписки з банківських рахунків, заявником суду не представлено. Надана відповідачем бухгалтерська довідка про наявність заборгованості за кредитними договорами не є беззаперечним свідченням відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» грошових коштів, необхідних для виконання судового рішення по справі.

Наразі, судом прийнято до уваги, що у межах виконавчого провадження №53241157 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11 січня 2017 р. про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі № 910/14369/16 від 26 вересня 2016 р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» на користь LACTOPURINC коштів в сумі 185 400,00 доларів США, що еквівалентно 4 599 602,69 грн. за офіційним курсом Національного банку України, та судового збору в сумі 2 781 долар США, на грошові кошти та майно боржника було накладено арешт.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що арешт на майно та кошти відповідача було накладено 13.01.2017р., тоді як рішення по справі №910/14369/16 було прийнято 26.09.2016р., а отже, боржник був не позбавлений права та можливості добровільно виконати рішення суду протягом більш як трьох місяців.

Таким чином, обставини, на які посилається відповідач, не є винятковими та такими, що відповідають визначеним в ст.121 Господарського процесуального кодексу України обставинам, при яких надається відстрочка виконання рішення. Заявником не доведено, яким чином вони ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За таких обставин, виходячи з вищенаведеного у суду відсутні підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» про відстрочення виконання судового рішення по справі.

Заява відповідача в частині зняття арешту з майна та грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» також залишається судом без задоволення. При цьому, суд зауважує наступне.

Частинами 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок та підстави зняття майна з арешту. Зокрема, вказано, що виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Проте, наразі, у суду відсутні підстави для зняття арешту з майна та грошових коштів боржника, накладеного в межах провадження з примусового виконання рішення по справі.

Крім того, суд також не вбачає підстав для вирішення питання щодо зняття арешту з майна та грошових коштів боржника саме в межах розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення. Аналогічну правову позицію підтримано Вищим господарським судом у постанові від 17.12.2013р. по справі №5011-16/11450-2012р.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» в частині зняття арешту з майна та грошових коштів боржника також залишається судом без задоволення.

Господарський суд звертає увагу заявника на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» не позбавлено права та можливості повторно звернутися до господарського суду з клопотанням про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення у разі виникнення обставин, що дійсно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим з наданням належних доказів існування вказаних виняткових обставин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» про відстрочення виконання рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2016 у справі № 910/14369/16, зняття арешту з грошових коштів та майна боржника.

Суддя Спичак О.М.