ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017р. Справа № 914/626/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс», м. Синельникове Дніпропетровської області,

до відповідача: Приватного підприємства «Фірма «ЮЛІЯ», м. Винники Львівської області,

про стягнення заборгованості в сумі 26 129, 89 грн

Суддя М. Синчук

при секретарі Х. Карась

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 довіреність від 15.12.2016 р. б/н;

відповідача: не зявився.

Представнику позивача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» до Приватного підприємства «Фірма «ЮЛІЯ» про стягнення заборгованості в сумі 26 129,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору поставки №525 ОП/ЛЬ від 15.03.2016 р. свого обовязку по оплаті поставленого товару не виконав, наведене стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19 850,08 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 896,25 грн, 15% річних в розмірі 1 445,57 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 937,67 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2017 р. порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 12.04.2017 р. Ухвалою суду від 12.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 24.04.2017 р. Ухвалою суду від 24.04.2017 р. розгляду справи відкладено на 22.05.2017 р. Ухвалою суду від 22.05.2017 р. розгляду справи відкладено на 29.05.2017 р.

В судове засідання 29.05.2017 р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав, просить суд позов задоволити в повному обсязі. До матеріалів справи долучив Акт звірки взаєморозрахунків №34897 11 від 30.11.2016 р., згідно якого заборгованість відповідача станом на 30.11.2016 р. становить 27 424,00 грн.

В судове засідання 29.05.2017р. представник відповідача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвал суду не виконав без поважних причин. Поштове відправлення з ухвалою суду надіслане на адресу відповідача повернулось до суду з відміткою про отримання від 24.04.2017 р.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останній повідомлений належно, проте не скористався правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

15 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» та Приватним підприємством «Фірма «ЮЛІЯ» укладено Договір поставки № 525 ОП/ЛЬ (надалі Договір).

За умовами п. 1.1. Договору постачальник (позивач у справі) зобовязується у зумовлені строки передати у власність покупця алкогольну продукцію відповідно до узгоджених постачальником замовлень покупця, а покупець (відповідач у справі) зобовязується приймати вказаний товар у власність і сплачувати за нього зумовлену цим Договором грошову суму.

По видаткових накладних № 13897 від 18 серпня 2016 р. (сума - 6 595,38 грн), № 14145 від 23 серпня 2016 р. (сума 4 664,52 грн), № 14804 від 01 вересня 2016 р. (сума 8 590,50 грн) позивачем поставлено відповідачу продукції на суму 19 850,40 грн. У вказаних видаткових накладних зазначено, що поставка здійснюється на підставі Договору № 525 ОП/ЛЬ від 15.03.2016 р.

Згідно п. 3.4. Договору підписуючи видаткові накладні та приймаючи товар, покупець підтверджує, що поставка товару відбулась за узгодженими сторонами цінами.

Відповідно до п. 7.1., 7.2. Договору покупець зобовязаний оплатити поставлений постачальником товар протягом 21 календарних днів з моменту передання товару покупцю. Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем у гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи та підписаного сторонами Акту звірки взаєморозрахунків №34897 11 від 30.11.2016 р. (оригінал якого оглянуто в судовому засіданні), заборгованість відповідача станом на 30.11.2016 р. становить 27 424,00 грн.

Відповідно до п. 9.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 і більше календарних днів.

23.12.206 р. позивачем на адресу відповідача скеровано претензію на суму 27 424,32 грн, яка залишена відповідачем без розгляду.

Станом на день розгляду справи судом, відповідачем заборгованість в розмірі 19 580,40 не погашена, доказів зворотнього суду не надано.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» та Приватним підприємством «Фірма «ЮЛІЯ» укладено Договір поставки № 525 ОП/ЛЬ.

По видаткових накладних № 13897 від 18 серпня 2016 р. (сума - 6 595,38 грн), № 14145 від 23 серпня 2016 р. (сума 4 664,52 грн), № 14804 від 01 вересня 2016 р. (сума 8 590,50 грн) позивачем поставлено відповідачу продукції на суму 19 850,40 грн. У вказаних видаткових накладних зазначено, що поставка здійснюється на підставі Договору № 525 ОП/ЛЬ від 15.03.2016 р.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи та підписаного сторонами Акту звірки взаєморозрахунків №34897 11 від 30.11.2016 р. (оригінал якого оглянуто в судовому засіданні), заборгованість відповідача станом на 30.11.2016 р. становить 27 424,00 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором поставки № 525 ОП/ЛЬ від 15.03.2016 року в сумі 19 850,40 грн.

За порушення строків оплати товару позивачем нарахована пеня в сумі 2 896,25 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 і більше календарних днів.

Дослідивши розрахунок пені суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки в розрахунку. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми "Ліга".

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені 2 896,25 грн, є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в частині пені в розмірі 2 877,99 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 9.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 і більше календарних днів.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 445,57 грн - 15% річних та 1 937,67 грн інфляційних втрат є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Фірма Юлія (79495, м. Львів, м. Винники, вул. Лермонтова, будинок 10, ідентифікаційний код 23887572) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, 1, ідентифікаційний код 30012937) 19 850,08 грн заборгованості, 2 877,99 грн пені, 1 937,67 грн інфляційних, 1 445,57 грн 15 % річних та 1 598,88 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення підписано 30.05.2017 р.

Суддя Синчук М.М.