ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 травня 2017 р. Справа № 902/258/17

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

ОСОБА_1 Матущак

за участю представників:

позивача : не з'явився;

відповідача : ОСОБА_2- згідно довіреності;

відповідача : ОСОБА_3- згідно довіреності.

Місце розгляду справи : приміщення суду, зал судових засідань №3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"(місцезнаходження: 22146, с. Кордишівка, вул. Леніна, 2, Козятинський район, Вінницька обл.)

до:Приватного підприємства "Вінагропром МС" (місцезнаходження: 22400, м. Калинівка, вул. Князя Володимира, 51 Д, Вінницька обл., поштова адреса: 21001, м. Вінниця, проспект Коцюбинського, 11/162)

про розірвання зобов'язання купівлі - продажу товару оформленого товарними накладними № 64 від 22.08.2015, № 108 від 16.09.2015, № 112 від 18.09.2015

ВСТАНОВИВ :

Позивач вимог ухвали суду від 10.04.2017 про явку в судове засідання повноважного представника, надання додаткових доказів не виконав. Копія вказаної ухвали направлена позивачу рекомендованим листом на адресу вказану в позовній заяві та вручена позивачу 28.04.2017, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вх.№2796 від 10.05.2017 (а.с.62).

Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із копією ухвали позивачу та, як належне його повідомлення про час і місце судового розгляду справи за його участю. Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача, відповідача про час і місце судового розгляду справи за їх участю.

В судовому засіданні 15.05.2017 представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, суд прийшов до висновку про те, що нез'явлення представника позивача в судове засідання, неподання позивачем витребуваних судом доказів не перешкоджає вирішенню спору, та на підставі ст.75 ГПК України прийшов до висновку про задоволення усного клопотання представника відповідача та про розгляд справи за наявними в справі доказами у відсутність представника позивача.

15.05.2017 від представника позивача на електронну пошту суду надійшло електронне повідомлення.

15.05.2017 від представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п.1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.02.2013р. N 28, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Про відсутність у вказаних повідомленні та клопотанні електронного цифрового підпису 15.05.2017 року судом складено відповідні довідки.

За таких обставин, електронне повідомлення та клопотання позивача про відкладення розгляду справи, які надійшли 15.05.2017 року на електронну пошту суду судом не розглядаються, оскільки не містять електронного цифрового підпису.

Позивач в позовній заяві зазначає про те, що протягом серпня - вересня місяця 2015 року, між продавцем ПП «Вінагропром МС» та покупцем ТОВ «Україна», внаслідок дій продавця та покупця, оформлених видатковими накладними, виникло зобовязання щодо купівлі-продажу товару, оформленого як насіння кукурудзи. Вказує про те, що зокрема, згідно товарної накладної № 64 від 22.08.2015 року, відповідач поставив товар зазначений у видаткові накладній як насіння кукурудзи Піонер ПР 39Д81 в кількості 80 п.о. (посівних одиниць), насіння кукурудзи Піонер ПР 38Н86 в кількості 80 п.о., насіння кукурудзи Менсанто ДКС 3511 в кількості 60 п.о.. Зазначає про те, що згідно товарної накладної № 108 від 16.09.2015 року, відповідач поставив товар, зазначений у видатковій накладній як кукурудза ПР 31Д81 в кількості 160 п.о; кукурудза ДКС 3511 в кількості 25 п.о.. Вказує про те, що згідно товарної накладної № 112 від 18.09.2015 року, відповідач поставив товар, зазначений у видатковій накладній як кукурудза ПР 39Д81 в кількості 15 п.о.. Зазначає про те, що жодна із трьох поставок товару, зазначеного відповідачем в товарних накладних як насіння, не супроводжувалась, як цього вимагає чинне законодавство України сертифікатами, що засвідчують сортові та посівні якості насіння. Вказує про те, що вимога покупця про надання сертифікатів, заявлена в момент отримання товару, була залишена поза увагою відповідача - сертифікати надані не були, про що були складені відповідні акти. Зазначає про те, що товар, визначений відповідачем як насіння, був розміщений в окремому приміщенні позивача із розрахунку, що відповідач на протязі декількох днів надасть копії відсутніх документів на насіння, про що було заявлено представнику відповідача під час передачі товару, крім того, позивач заявляв вимогу про надання документів на насіння телефонограмами, однак, всі вимоги позивача були залишені відповідачем без реагування, документи на товар надані не були. Вказує про те, що таким чином, поставивши позивачу несертифікований товар (насіння), позивач протизаконно допустив обіг такого товару, порушивши приписи цивільного законодавства (ч. 1 ст. 178 ЦК України), щодо участі в цивільному обороті тільки того майна, яке має право на такий оборот. Зазначає про те, що про відсутність сертифікатів, які засвідчують сортові та посівні якості переданого позивачу насіння кукурудзи і без яких закон забороняє використання такого насіння для сівби, представник позивача заявляв в суді першої інстанції у справі № 902/743/16. Вказує про те, що сорти насіння, вказані у сертифікатах, наданих відповідачем суду у справі № 902/743/16, не відповідають сортам насіння, яке було передане позивачу і вказане у накладних, так, відповідач поставив, згідно товарних накладних, № 64 від 22.08.2015 року :

- насіння кукурудзи Піонер ПР 39Д81 в кількості 80 п.о.(посівних одиниць);

- насіння кукурудзи Піонер ПР 38Н86 в кількості 80 п.о.;

- насіння кукурудзи Менсанто ДКС 3511 в кількості 60 п.о.;

№ 108 від 16.09.2015 року :

- кукурудза ПР 31Д81 в кількості 160 п.о; кукурудза ДКС 3511 в кількості 25 п.о.;

№ 112 від 18.09.2015 року:

- кукурудза ПР 39Д81 в кількості 15 п.о.

Зазначає про те, що натомість, в сертифікатах якості на насіння, наданих відповідачем суду у справі № 902/743/16, зазначене наступне насіння :

- сертифікаті № 3764473 серії БН : кукурудза PR39Д81, фірма «Ерідон»;

- сертифікаті № 3763727 серії БН : кукурудза РR 38N86, фірма «Піонер Насіння Україна»;

- сертифікаті 3764177 серії БН : кукурудза сорт ДКС 3511 фірма «Ерідон».

Вказує про те, що ця обставина, а також визначена в результаті проведених аналізів невідповідність сортових та посівних якостей поставленого товару вимогам державних стандартів, змусила покупця повернути продавцю частину кукурудзи в кількості 335 п.о. на суму 737 000, 00 грн., про що був складений відповідний документ (зворотна накладна № 1 від 26.09.2015 р.). Зазначає про те, що зворотна накладна позивача № 1 від 26.09.2015 р. на повернення відповідачу насіння кукурудзи, яку була передана для підписання та скріплення печаткою відповідача, не повернута до теперішнього часу, хоча, фактично, насіння було повернуто в жовтні місяці 2015 р, після того як відповідач надіслав для отримання насіння, що поверталось позивачем, автомобіль НОМЕР_1 марки "MAN". Зазначає про те, що крім цього, в товарних накладних № 64 від 22.08.2015, № 108 від 16.09.2015, №112 від 18.09.2015 року, поставлені позивачу сорти не відповідають сортам, вказаних у сертифікатах на насіння, наданих відповідачем. Вказує про те, що позивач вважає, що фактом поставки товару , який за своїми якісними показниками не відповідав вимогам до насіння, а також відсутністю сертифікатів на насіння, що унеможливило його використання за призначення, зі сторони відповідача мало місце істотне порушення зобовязання купівлі-продажу, оформлене товарними накладними.

Відповідач у відзиві та його представники в судовому засіданні 15.05.2017 проти позову заперечили покликаючись на наступне.

Вказує про те, що так, дійсно між ТОВ «Україна» та ПП «Вінагропром МС» наявні господарські правовідносини, які виникли на підставі видаткових накладних №64 від 22.08.15, №65 від 22.08.15, №67 від 31.08.15, №108 від 16.09.15, №112 від 18.09.15, всього ТОВ «Україна» було отримано ТМЦ по вищезазначеним накладним на загальну суму 1 201 500 грн. Зазначає про те, що за отриманий товар ТОВ «Україна» розрахунки проведені не були. Вказує про те, що дані обставини встановлені судовим рішенням, що набуло законної сили 24.03.17 згідно постанови Рівненського апеляційного господарського суду У справі №902/743/16. Зазначає про те, що достеменно встановлено, що прийняття товару ТОВ «Україна» відбулось в повному обсязі та розрахунки за отриманий товар не проводились. Зазначає про те, що позивач не мотивує правові підстави для розірвання правочинів, за якими товар було ним прийнято та використано. Вказує про те, що про існування таких актів ТОВ «Україна» було повідомлено в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи №902/743/16, вважає, що дані документи були створені під час підготовки апеляційної скарги, оскільки, дані документи існують лише у відповідача та жодного із вище перелічених документів відповідачем не було направлено позивачу у спосіб, який міг підтвердити час створення та факт їх направлення. Вказує про те, що щодо доводів позивача про направлення на адресу відповідача телефонограм, якими останній підтверджує факт виклику позивача для відбору проб для проведення аналізу, слід звернути увагу суду на те, що дані телефонограми датовані 21.09.15 та 22.10.15, згідно телефонограми від 22.10.15, відповідач викликає позивача на 25.10.15. Зазначає про те, що при цьому, як вбачається з зворотної накладної №1, згідно якої на твердження позивача було здійснено повернення товару, остання датована 26.09.15, тобто на місяць раніше від дати відбору проб. Вказує про те, що крім того, оформлення даних телефонограм не відповідає вимогам Порядку оформлення телефонограм, затвердженого ГОСТом Р6.30-2003, оскільки не містить інформації, необхідної для даного виду документів. Зазначає про те, що також позивачем не надано доказів того, що телефонний номер, на якій було нібито направлено телефонограму належить саме директору ПП «Вінагропром -МС» ОСОБА_4 а не будь-якій іншій особі. Вказує про те, що подібного змісту телефонограм від позивача не отримувалась, та, як наслідок, дані телефонограми не могли бути зареєстровані на підприємстві відповідача. Зазначає про те, що даним документам, як то Актам та телефонограмам Рівненським апеляційним господарським судом було надано належну правову оцінку. Вказує про те, що як вірно встановили суди першої та апеляційної інстанцій у справі №902/743/16, факт отримання товару ТОВ «Україна» не заперечує, отримання товару останнім відбулося на підставі належно оформлених первинних бухгалтерських документів, при цьому, після прийняття товару позивачем, яке відбулось в період серпень-вересень 2015 року по вересень 2016 року (дата подачі позову у вище вказаній справі до суду), тобто, протягом року, жодних документів, а саме, актів, претензій, повідомлень, вимог, тощо, з приводу невідповідності якості поставленого товару позивачем не направлялось. Зазначає про те, що так, позивачем до позовної заяви долучено копію вимоги про розірвання договору від 05.01.17 №2, якою останній вимагає від відповідача розірвання договору та компенсацію йому всіх втрат, викликаних отриманням неякісного насіння; наслідком такого розірвання, на думку позивача, є звільнення його від обов'язку щодо погашення заборгованості. Вказує про те, що слід звернути увагу суду, що дана вимога була направлена на адресу позивача 05.01.17, тобто через 15 днів після винесення судом першої інстанції рішення про стягнення заборгованості за отриманий товар у справі 902/743/16, при цьому, дана вимога не містить посилань на жодний правочин, який сторона намагається розірвати. Зазначає про те, що таким чином, вважаємо, що направлення відповідачем такої вимоги є нічим іншим, як намаганням позивача уникнути відповідальності та зобов'язання щодо сплати коштів за отриманий товар. Вказує про те, що крім того, позивач не надає жодного належного доказу встановлення факту неякісності насіння, аргументами свою позицію не мотивував. Зазначає про те, що поряд з цим, додатковим аргументом того, що доводи позивача з приводу невідповідної якості насіння, що було йому передано, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначає сам позивач, частина насіння в кількості 85 посадкових одиниць ним була використана. Вказує про те, що асортимент та назва насіння, який поставлявся відповідачу та зазначений у видаткових накладних виписано на українській мові, при цьому, надані сертифікати містять назву того самого насіння, але ця назва зазначена латинськими буквами, оскільки дане насіння імпортного походження, такі самі назви також містяться на мішках, в якому поставлялось дане насіння, кожний із мішків містить відповідну етикетку з голограмою, в якій також зазначена наступна інформація: культура, сорт, категорія, генерація номер партії, рік урожаю, маса чи кількість, назва протруйника, номер фракції, відповідність стандарту та дата пакування. Зазначає про те, що дана інформація написана українською, російською та англійською мовами, крім того, до кожного мішка з насінням приєднано (вшито в мішок) сертифікат виробника, який також містить голограму та містить аналогічну інформацію щодо даного насіння.

Повно, всебічно, об'єктивно і в сукупності дослідивши надані в справу докази, оглянувши оригінали надавши їм юридичну оцінку, суд, на підставі ст.11, 16, 20, 509, 525, 526, 530, 712 ЦК України, ст.265 ГК України, ст.35 ГПК України прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.03.2017 у справі № 902/743/16 за позовом приватного підприємства "Вінагропром МС" до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про стягнення 1 201 500 грн., якою залишено в силі рішення господарського суду Вінницької області від 20.12.2016 у вказаній справі яким позов було задоволено встановлено наступне:

"Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" одержало від приватного підприємства "Вінагропром МС" насіння злакових культур та засоби захисту рослин на загальну суму 1201500,00 грн., що підтверджується накладними № 64 від 22.08.2015 р. на суму 484000,00 грн., № 65 від 22.08.2015 р. на суму 130000,00 грн., № 67 від 31.08.2015 р. на суму 147500,00 грн., № 108 від 16.09.2015 р. на суму 407000,00 грн., № 112 від 18.09.2015 р. на суму 33000,00 грн. /а.с. 7-9 у т.1/.

Накладні підписані представниками сторін та скріплені їх печатками. Так, накладні містять відомості про місце складання склад покупця, підписи про одержання представників покупця з відбитком печатки ТОВ «Україна», що підтверджує повноваження осіб, які вчинили підписи, - без будь-яких зауважень.

Будь-які відомості щодо одночасного складання актів про приймання товарів/продукції неналежної якості відсутні, тоді як відсутність сертифікатів - документів, які підтверджують якість товару/продукції, має бути очевидною і вважається поставкою товарів/продукції неналежної якості.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Постановою Верховної ОСОБА_5 України від 12.09.1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Отже, при вирішенні спору, повязаного з поставкою продукції і товарів неналежної якості або некомплектних, необхідно керуватись відповідно до норм ст.271 ГК України Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітража при ОСОБА_5 СРСР від 25.04.1966 р. № П-7 (з доповненнями та змінами).

Відповідач, одержавши насіння на своєму складі (складі покупця), не надав суду належні докази перевірки якості товару в порядку, визначеному п.6, 10-11, 13, 14, 19-23, 29-32 Інструкції П-7. Вибіркова перевірка якості відповідно до п.15 Інструкції П-7 також не виконувалась докази такого відсутні.

За відсутності доказів виконання приймання за якістю в порядку, визначеному Інструкцією П-7, твердження відповідача про одержання товарів неналежної якості та без сертифікатів є безпідставними, оскільки не підтверджені доказами відповідно до вимог ст.ст.33-34 ГПК України. Також з урахуванням наведеного не є допустимими доказами згідно зі ст.34 ГПК України пояснення працівників відповідача про виконання приймання насіння.

Отже, відповідач прийняв товари без зауважень, доказів порушення позивачем норм ч.4 ст.268 ГК України суду не надано.

Згідно зі ст.ст.1-4,181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Правовідносини з поставки врегульовані нормами пар.1,3 глави 54 ЦК України та пар.1 глави 30 ГК України. Відповідно до ст.265 ГК України та ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами п. 5 ст. 265 ГК України визначено, що поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом та ч.8 ст. 181 ГК України, яка визначає, що якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Згідно ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Надані позивачем накладні мають необхідні реквізити відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого Мінюстом України 05.06.95 р. за № 168/704 (зі змінами та доповненнями), тому є належними доказами того, що фактично відбулась господарська операція з поставки, і відповідно є доказами зобов'язання відповідача перед позивачем за ст.509 ЦК України та ст.ст.173-174,193 ГК України.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення 1201500 грн. боргу.

При цьому суду в порядку ст.ст.33, 34 ГПК України не надані будь-які докази погодження сторін щодо повернення товарів чи зарахування зустрічних грошових зобовязань.

Надані відповідачем результати лабораторних досліджень якості насіння кукурудзи проведені на замовлення товариства «Україна» товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Артанія» /а.с.57-59/ також не можуть бути доказами неналежної якості насіння, оскільки відбір зразків проведено 25.10.2015 р., тобто на складі покупця з порушенням строків і порядку відбору проб, про що зазначено вище.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» арбітражне (експертне) визначення якості насіння і садивного матеріалу може проводитися на вимогу споживача у лабораторіях, визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Правила експертного визначення якості насіння і садивного матеріалу та порядок оформлення відповідних заяв встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику.

Колегія суддів звертає увагу, що з опису отриманих та досліджуваних зразків /а.с.57-59/ неможливо ідентифікувати насіння, яке досліджувалось, із поставленим позивачем.

Отже, представлені відповідачем результати дослідження насіннєвих зразків не є допустимими доказами поставки неякісного насіння згідно зі ст.34 ГПК України.".

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем всупереч вимогам вказаних норм закону не доведено належними засобами обставини на які він посилається як на підставу позовних вимог, окрім того вказані обставини спростовуються вказаними рішенням господарського суду Вінницької області та постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 902/743/16 за позовом приватного підприємства "Вінагропром МС" до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про стягнення 1 201 500 грн..

Тому, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

В звязку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати на судовий збір в сумі 1 600 грн. на підставі ст. 49 ГПК України, підлягають покладенню на позивача.

Керуючись викладеним, ст.4-3, 4-5, 22, 28, 32, 33, 35, 36, 43, ст.49, ст.75, 82 - 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до Приватного підприємства "Вінагропром МС" про розірвання зобов'язання купівлі - продажу товару оформленого товарними накладними № 64 від 22.08.2015, № 108 від 16.09.2015, № 112 від 18.09.2015 відмовити.

2.Судові витрати на судовий збір в сумі 1 600 грн. покласти на позивача.

3. Копію рішення надіслати позивачу рекомендованим листом або вручити його повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 15.05.2017 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 18 травня 2017 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (місцезнаходження: 22146, с. Кордишівка, вул. Леніна, 2, Козятинський район, Вінницька обл.)