ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року Справа № 904/12519/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дармін М.О. (доповідач)

судді: Березкіна О.В., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

За участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1, опсвідчення № 017866 від 19.06.2013 р.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №7/10-669 від 06.04.2017 р.;

від відповідача та третіх осіб представники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017р. у справі № 904/12519/16

за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС", м. Київ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, м. Дніпро

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства", м. Дніпро

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017р. у справі № 904/12519/16 (суддя Петрова В.І.) позов задоволено.

Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №5, що розташоване за адресою: вул. Богомаза, буд.198 у м. Дніпро.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" на користь Прокуратури Дніпропетровської області 2 293,14грн. судового збору.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

На думку апелянта, місцевий господарський суд визнав обставини, встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №38/5005/6637/2012 такими, що не підлягають доказуванню відповідно до ст. 35 ГПК України, однак суд не врахував, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Таким чином суд повинен був дослідити обставини при розгляді даної справи, які викладені в ухвалі від 29.08.2016р.

Апелянт вважає, що судом не вірно застосовані норми ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України до спірних правовідносин щодо наявності волі власника на вибуття майна, а саме Дніпропетровська міська рада знала, що спірне майно має бути відчужено для погашення вимог кредиторів у процедурі ліквідації. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без годи безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Одним з таких випадків є Закон України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Повноваження Дніпропетровської міської ради як представника власника майна банкрута припинились 14.08.2012р. з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, оскільки в цьому випадку ліквідатор набуває повноваження органу управління та власника майна банкрута щодо його реалізації для задоволення вимог кредиторів.

Рішення Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011р. є актом індивідуальної дії, прийняте до визнання боржника банкрутом, тому воно не могло бути виконане на дату визнання боржника банкрутом через наявність обтяжень нерухомого майна, всі активи ВРЖЕП АНД району м. Дніпропетровська знаходились у податковій заставі та накладено арешт на нерухоме майно. Обтяження майна були зняті лише господарським судом ухвалою від 16.10.2012р. з метою його подальшої реалізації згідно процедури, передбаченої спеціальним законом про банкрутство, а не з метою його передачі на користь третіх осіб. Отже обставини справи свідчать про те, що спірне майно на час включення до ліквідаційної маси було таким, що правомірно перебувало на балансі ВРЖЕП АНД району м. Дніпропетровська та залишалось закріпленим за ним на праві господарського відання.

Крім того, судом невірно надано юридичну оцінку щодо недійсності правочину, на виконання якого було передано майно, оскільки недійсність сама по собі не свідчить про відсутність волі власника, виключно з наявністю якої закон повязує можливість витребування майна у добросовісного набувача.

Посилаючись на лист-узагальнення Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008р. скаржник зазначає, що суд задовольняючи віндикаційний позов не вирішив питання про стягнення з винної сторони в недійсності договору купівлі-продажу від 29.07.2013р. на користь відповідача (добросовісного набувача) понесених ним витрат на придбання майна.

Також вважає, що суд неправомірно відхилив заявлене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки важливою умовою для правильного вирішення спору є встановлення обставин початку перебігу строку позовної давності та його спливу.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпропетровська міська рада заперечує проти доводів апелянта, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін (а.с.86-89). Зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради, арбітражним керуючим було включено до ліквідаційної маси спірне нежитлове приміщення в рамках провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району. В подальшому майно реалізовано ТОВ «Маркетгруп» (шляхом проведення торгів з продажу спірного нерухомого майна). На підставі проведених торгів 29.07.2013р. між ВРЖЕП АНД району та ТОВ «Маркетгруп» було укладено договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Між ТОВ «Маркетгруп» та ТОВ «ТУЛС» 05.12.2013р. укладено договір купівлі-продажу спірного майна. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. визнано неправомірними дії ліквідатора та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.07.2013р. Таким чином ТОВ «Маркетгруп» набуло право власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу, який в подальшому було визнано недійсним. Відповідно до ст.328 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Посилаючись на п. 30 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» позивач вважає, що лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради за відсутності волі останньої, оскільки рішення про його відчуження радою не приймалось.

Треті особи відзив на апеляційну скаргу не надали, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 року апеляційну скаргу прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.05.2017р. колегією суддів у складі головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів Березкіної О.В., Іванова О.Г.

10.05.2017р. на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від ТОВ «ТУЛС» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.82-84), яке обґрунтоване тим, що постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2017р. у справі №38/5005/6637/2012 скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017р. (якою було залишено без змін ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. щодо визнання незаконними дій ліквідатора та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна), а справу передано на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду. На думку заявника, результат апеляційного перегляду зазначеної ухвали, на якій ґрунтується позов Прокуратури та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017р., безпосередньо впливає на розгляд даної справи. Просить зупинити провадження у даній справі до винесення остаточного рішення у справі №38/5005/6637/2012.

На думку колегії суддів подане клопотання задоволенню не підлягає на підставі положень ч.1 ст.9 та ч.4 ст.8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до яких ухвала місцевого господарського суду, яка є предметом апеляційного оскарження є такою що набрала законної сили, а можливість її зміни чи скасування при подальшому перегляді не позбавляє права сторони звернутися до суду з відповідними заявами про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

В судове засідання відповідач та треті особи не забезпечили явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним (а.с.79-81). Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що неявка відповідача та третіх осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та матеріали справи достатні для вирішення спору, колегія суддів розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.05.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

Нежитлове приміщення №5, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 198 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлового - експлуатаційного підприємства АНД району Дніпропетровської міської ради (далі - ВРЖЕП АНД району), яке зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 13.09.1991р.

Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991р. "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів", яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради №26/23 від 26.09.2001р., затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпро. (а.с.19-20, т. 1)

На підставі рішень Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991р. та рішення Дніпропетровської міської ради №26/23 від 26.09.2001р. відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 05.07.2013р. проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення №5, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 198 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011р. об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств (ВРЖЕП АНД району) передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю". Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю". (а.с.21-22, т.1)

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2012р. відкрито провадження у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району. На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011р. ВРЖЕП АНД району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалось на балансі підприємства за відсутності правових підстав. (а.с.125, т.1)

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012р. у справі №38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого, яким всупереч вимогам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об'єктами комунальної власності, нежитлове приміщення №5, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 198 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01); з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому - реалізовано шляхом проведення Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів з продажу спірного нерухомого майна, переможцем яких визначено ТОВ "Маркетгруп". (а.с.126-127, т.1)

На підставі протоколу проведення біржових торгів з купівлі-продажу спірного нерухомого майна №62, 29.07.2013р. між ВРЖЕП АНД району та ТОВ "Маркетгруп" укладено договір купівлі-продажу. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №5628, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.31, т.1)

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району задоволено скаргу прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі. (а.с.47-65, т.1)

Зокрема, цією ухвалою визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого ОСОБА_3 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення №5, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 198, та продажу його з відкритих біржових торгів; визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу спірного нерухомого майна та визнано недійсним договір купівлі-продажу №5628 від 29.07.2013р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу (укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_4 та ТОВ "Маркетгруп").

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або кримінальній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначалося вище, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №38/5005/6637/2012 про визнання банкрутом ВРЖЕП АНД району, задоволено скаргу прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі. (а.с.47-65, т.1)

Зокрема, ухвалою господарського суду Дніпропетровсьскої області визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 198, та продажу його з відкритих біржових торгів; визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу спірного нерухомого майна та визнано недійсним договір купівлі-продажу №5628 від 29.07.2013р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу (укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_4 та ТОВ "Маркетгруп").

Зазначеним вище судовим рішенням, встановлено, що спірне майно не належало Виробничому ремонтному житлово-експлуатаційному підприємству Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, у зв'язку з чим, дії ліквідатора щодо включення цього майна до ліквідаційної маси підприємства боржника, та подальша його реалізація визнані неправомірними, а договір купівлі-продажу, за яким відбулося відчуження майна, визнано недійсним.

Статтею 124 Конституції України встановлена обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення. Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

З урахуванням того, що у справі №38/5005/6637/2012 було встановлено факт недійсності договору купівлі-продажу з відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення по вулиці м. Дніпро, вул. Богомаза, 198 , загальною площею 167,0 кв.м, що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею, судом під час розгляду даної справи вказані обставини не встановлюються та не доводяться знову з огляду на приписи ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Вказане нерухоме майно ТОВ СОЛЯРИС. було відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТУЛС (надалі відповідач) за договором купівлі-продажу №5628 від 29.07.2013р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу (укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_4 та ТОВ "Маркетгруп", посвідченими приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Посилаючись на вище наведені факти прокурор звернувся з віндикаційним позовом та просить витребувати від відповідача на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради майна - нежитлового приміщення по вулиці м. Дніпро, вул. Богомаза, 198 , загальною площею 167,0 кв.м.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, господарський суд виходив також із наступного. Згідно приписів ст.ст. 321, 319, 658 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Згідно вимог ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ст. 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Згідно вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30.09.2014р. у справі №43/440-6/231, від 11.06.2014р. у справі №6-52цс14 та від 08.06.2016р. у справі №6-3089ц15.

ТОВ "Солярис" набуло право власності на спірний об'єкт нерухомого майна за договором

купівлі-продажу №5628 від 29.07.2013р., який в подальшому визнано недійсними.

А отже, Дніпровська міська рада в інтересах якої діє прокурор, як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред'явлення віндикаційного позову до нового власника майна на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 318 Цивільного кодексу України одним з суб'єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з частиною 7 статті 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно з пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Отже, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Враховуючи положення статті 136 Господарського кодексу України, пункту 30 частини 1 статті 26, статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради поза волею власника іншим шляхом, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача як добросовісного набувача в порядку частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, тому правомірно задоволені судом першої інстанції у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів апеляційного господарського суду України зазначає таке.

Право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст.344 Цивільного кодексу України). А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст.388 Цивільного кодексу України не застосовуються (правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016р. №3-604гс16, Вищого господарського суду України від 08.11.2016р. №916/1624/15) та доводи апелянта в цій частині апеляційним судом відхиляються.

Доводи відповідача відносно вибуття спірного майна з володіння позивача за його волею, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, які свідчать про відсутність волевиявлення позивача на відчуження спірного майна в рамках процедури банкрутства Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, оскільки рішення про відчуження майна радою не приймалося.

Інші доводи апелянта також спростовані встановленими судами обставинами та судом відхиляються.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15.11.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа-1 без самостійних позовних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю "Солярис", третя особа-2 без самостійних позовних вимог - Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур - Нижньодніпровського району, про усунення перешкод у користуванні власністю.

Право Відповідача до початку розгляду судом справи по суті подати зустрічний позов передбачено ч.5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Втім, згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2016р. зустрічна позовна заява ТОВ «Тулс» була повернута господарським судом без розгляду на підставі п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України. Повторно із зустрічною позовною заявою Відповідач до суду не звертався. Отже, зазначення у резолютивній частині оспорюваного рішення судом про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви є безпідставним, оскільки зустрічна позовна заява до розгляду судом не приймалась, мотивувальна частина рішення також не містить обґрунтувань щодо мотивів та підстав такої відмови (зустрічна позовна заява судом фактично не розглядалась, про що свідчать матеріали оскарження ухвали та ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.12.2016р.), тобто суд прийняв рішення з вимог, що не були предметом розгляду в суді, що є підставою для скасування рішення в цій частині.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду в частині задоволення позову про витребування майна відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін. Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017р. у справі № 904/12519/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017р. у справі № 904/12519/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 17.05.2017р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов