ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.2017 Справа № 904/5051/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство", м. Дніпро

до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району, м. Дніпро

про стягнення 2983341,99 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 55 від 16.05.2017;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність б/н від 07.10.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району (далі - відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості у сумі 2941351,88 грн та 3% річних у сумі 41990,11 грн, нарахованих з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду № 1-04П-2014, укладеного між сторонами 01.04.2016 та актами здачі-приймання робіт № ОУ-2 від 31.01.2016, № ОУ-7 від 29.02.2016.

Представник позивача подав до суду акт звірення розрахунків, підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

16.05.2017 відповідач надав відзив на позовну заяву, яким визнав позовні вимоги, проте наголосив на тому, що знаходиться в скрутному фінансовому становищі та просив врахувати цей факт судом.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство" (далі - підрядник, позивач) та Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Жовтневого району (далі - замовник, відповідач) було укладено договір підряду №1-04П-2014 (далі - договір), за умовами якого підрядник виконує підрядні роботи за завданням замовника, а замовник зобов'язаний приймати вказані роботи: з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливної каналізації, несучих та захисних конструкцій, ліквідація аварій внутрішньоквартирних мереж, промивка систем опалення ревізія елеваторних вузлів (п.2.1 договору) та здійснювати відповідну оплату за виконані роботи.

Ціна робіт за цим договором встановлюється у додатку № 1 до нього, а перелік робіт, кількісні характеристики, періодичність, строки їх виконання визначено у додатку № 2 до цього договору, які є невід'ємними частинами цього договору з урахуванням додаткової угоди від 22.05.2014 та додаткової угоди від 01.06.2015 до цього договору.

Пунктом 7.5. договору визначено, що оплата має здійснюватися замовником за кожний розрахунковий період у строк не пізніше, ніж протягом 10 (десяти) робочих днів з дати остаточної здачі роботи за відповідний календарний місяць за актом приймання-передачі виконаних робіт, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк. Замовник має право здійснювати розрахунок за цим договором частинами або на умовах передплати.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.7.4 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору приймання-передача виконаних робіт оформлюється щомісячно актом приймання-передачі виконаних робіт, підписаним обома сторонами та скріпленим печатками сторін, підписання якого визначає завершення виконання робіт у кожному розрахунковому періоді.

На виконання умов договору протягом січня та лютого 2016 року позивачем були виконані підрядні роботи та виставлені відповідачу рахунки - фактури № СФ-0000004 від 31.01.2016 на суму 2364365,94 грн та № СФ-0000010 від 29.02.2016 на суму 2364365,94 грн. В свою чергу підрядні роботи відповідачем прийняті без зауважень, на підтвердження чого було складено та підписано обома сторонами акт № ОУ-2 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 31.01.2016 та акт № ОУ-7 від 29.02.2016 з додатками.

Проте, в порушення умов договору, відповідач свої фінансові зобов'язання за виконані підрядні роботи виконав лише частково, а саме за рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 31.01.2016 в сумі 1787380,00 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період січень-лютий 2016 року станом на 18.03.2016, а за рахунком - фактурою № СФ-0000010 від 29.02.2016 жодних оплат взагалі не здійснив. В результаті чого за ним утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 2941351,88 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями за № 16/1 від 18.03.2016 та № 163 від 29.08.2016, з вимогою сплатити заборгованість за виконанні підрядні роботи. Відповідач листом № 350 від 25.03.2016 надав відповідь, яким, посилаючись на скрутне фінансове становище, гарантував виплату заборгованості в найближчий час. Листом від 01.09.2016 № 749 відповідач визнав заборгованість з урахуванням 3% річних у загальній сумі 2983341,99 грн.

Таким чином, заборгованість за виконанні підрядні роботи на час звернення позивача до суду склала 2941351,88 грн, на яку останній нарахував 3% річних у сумі 41990,11 грн, що і стали предметом розгляду цього спору.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт виконання позивачем підрядних робіт підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за виконані підрядні роботи в сумі 2941351,88 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Відповідач визнав позов повністю.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Враховуючи умови договору та приписи законодавства позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за прострочення останнім виконання свого зобов'язання щодо оплати виконаних підрядних робіт за кожним актом окремо, загальний період якого складає з 15.02.2016 по 29.08.2016, 3% річних у сумі 41990,11 грн.

Матеріали справи містять підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств акт звірки взаємних розрахунків станом на 18.05.2017 за період січня - лютого 2016 року, заборгованість відповідача за яким складає 2983341,99 грн з урахуванням 41990,11 грн 3% річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних, враховуючи той факт, що відповідачем визнано заявлену їх суму повністю, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо оплати підрядних робіт, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір у сумі 44750,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 82; ідентифікаційний код 05451351) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство" (м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 7, оф. 301; ідентифікаційний код 39099089) основний борг у сумі 2941351,88 грн, 3% річних у сумі 41990,11 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 44750,13 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.05.2017.

Суддя ОСОБА_3