ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р.Справа № 922/873/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Самсоновій М.М.

розглянувши справу

за позовом Керівник Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, смт. Рогань
до Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, смт. Рогань
про звільнення земельної ділянки
за участю представників:

прокурора - Ногіна О.М., пос. № 032167 від 11.02.2015 року, ОСОБА_3, пос. № 041209 від 08.02.2016 року

позивача - Попелиця Г.В., дов. № 02-25-478 від 15.04.2017 року

відповідача - ОСОБА_1, дов. від 27.03.2017 року; ОСОБА_5, дов. від 27.03.2017 року; ОСОБА_6, дов. від 16.03.2017 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області в інтересах держави в особі Роганської селищної ради Харківського району Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,003 га із приведенням її до стану в якому вона була раніше (до розміщення торговельного павільйону), у тому числі шляхом знесення торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_1. Також прокурор просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач самовільно займає земельну ділянку 0,003 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з огляду на те, що договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової спору № 12 від 07 листопада 2012 року, згідно вимог ч. 2 ст. 100 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, є неукладеним та не може створювати будь-яких правових підстав для використання земельної ділянки з метою розміщення та обслуговування тимчасової спору, бути предметом судового спору. Крім того, прокурор вказує на невиконання відповідачем рішення Роганської селищної ради від 25 січня 2017 року "Про розгляд листа Харківської місцевої прокуратури № 6 від 04 січня 2017 щодо чинності договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди, укладеного між Роганською селищною радою та ФОП ОСОБА_2", яким зобов'язано відповідача звільнити спірну земельну ділянку та провести демонтаж торгівельного павільйону по АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 березня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/873/17 призначено її до слухання у судовому засіданні. Розгляд даної справи неодноразово відкладався, востаннє по розгляду даної справи 10 травня 2017 року судом було оголошено перерву до 15 травня 2017 року. Під час перерви, судом долучено до матеріалів справи документи, які надійшли через канцелярію суду від відповідача, - додаткові пояснення (вх. № 15156 від 12 травня 2017 року, клопотання про приєднання до матеріалів справи (вх. № 15155 від 12 травня 2017 року), клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 15157 від 12 травня 2017 року). 15 травня 2017 року, після перерви, судове засідання було продовжено, учасники судового процесу з'явилися в дане судове засідання, прокурор просив суд долучити до матеріалів справи додаткові пояснення у справі, дані документи судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 15438 від 15 травня 2017 року.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду (вх. № 15157 від 12 травня 2017 року), відповідно до якого останій просить суд повернути керівнику Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області подану ним позовну заяву в інтересах держави в особі Роганської селищної ради Харківського району Харківської області до ФОП ОСОБА_2 про звільнення самовільно займаної земельної ділянки (в порядку ст. 63 ГПК України), мотивоване відсутністю повноважень прокурора на представництво інтересів органів місцевого самоврядування, яке підтримане представниками відповідача під час судового засідання 15 травня 2017 року, та проти задоволення якого заперечували решта учасників процесу, відмовляє в його задоволенні з огляду на те, що по-перше, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора на представництво інтересів держави в суді, а відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством України, що перебуває під особливою охороною держави; по-друге, застосування ст. 63 ГПК України можливе лише на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та до моменту порушення провадження у справі.

В судовому засіданні прокурори та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, представники відповідача проти задоволення позову заперечували в повному обсязі посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не є самовільно зайнятою, а використовується відповідачем на підставі договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди № 12 від 07 листопада 2012 року.

В судовому засіданні 15 травня 2017 року учасники судового процесу не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

18 жовтня 2012 року XVIII сесія VI скликання Роганської селищної ради Харківського району Харківської області прийняла рішення "Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в АДРЕСА_1, біля торгового павільйону "Кулиничі", відповідно до якого вирішила, зокрема: надати дозвіл ФОП ОСОБА_2 на розміщення в АДРЕСА_1, біля магазину-павільйону "Кулиничі" тимчасової споруди - торгівельний павільйон площею 0,0030 га для торгівлі непродовольчими товарами; укласти з ФОП ОСОБА_2 договір особистого строкового сервітуту для розміщення та обслуговування тимчасової споруди - торговий павільйон для торгівлі непродовольчими товарами строком на 5 (п'ять) років; у випадку неодноразових порушень правил благоустрою території, селищна рада залишає за собою право дострокового розірвання договору особистого строкового земельного сервітуту.

07 листопада 2012 року між Роганською селищною радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було підписано договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди № 12 відповідно до якого, на підставі рішення XIV сесії Роганської селищної ради VI скликання від 22 березня 2012 року "Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Роганської громади" встановлено особистий строковий сервітут на земельну ділянку для розміщення тимчасової споруди - торгівельний - павільйон площею 30,0 м.кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, біля торгового павільйону "Кулиничі". Вказаний договір зареєстровано в Роганській селищній раді 07 листопада 2012 року за № 12, про що у книзі реєстрації договорів особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди зроблено запис.

15 січня 2017 року рішенням ІІІ сесії VIII скликання Роганської селищної ради Об'єднаної територіальної громади Харківського району Харківської області "Про розгляд листа Харківської місцевої прокуратури № 6 від 04.01.2017 щодо чинності договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди, укладеного між Роганською селищною радою та ФОП ОСОБА_2" вирішено: припинити ФОП ОСОБА_2 діяльність торгівельного павільйону, який розташовано по АДРЕСА_1 до моменту реєстрації договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди торгівельного павільйону, який укладено між Роганською селищною радою та ФОП ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства; ФОП ОСОБА_2 провести демонтаж торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 та звільнити земельну ділянку, яка використовується нею без оформлених належним чином правовстановлюючих документів на землю у двотижневий строк з дати прийняття цього рішення.

Як стверджує прокурор у позовній заяві, відповідач самовільно займає земельну ділянку 0,003 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з огляду на те, що договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової спору № 12 від 07 листопада 2012 року, згідно вимог ч. 2 ст. 100 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, є неукладеним та не може створювати будь-яких правових підстав для використання земельної ділянки з метою розміщення та обслуговування тимчасової спору, бути предметом судового спору. Крім того, прокурор вказує на невиконання відповідачем рішення Роганської селищної ради від 25 січня 2017 року "Про розгляд листа Харківської місцевої прокуратури № 6 від 04 січня 2017 щодо чинності договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди, укладеного між Роганською селищною радою та ФОП ОСОБА_2", яким зобов'язано відповідача звільнити спірну земельну ділянку та провести демонтаж торгівельного павільйону по АДРЕСА_1. Вказані обставини й стали підставою для прокурора звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання договору) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) (ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу (в редакції, чинній на момент підписання договору)). Згідно ст. 100 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання договору), сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Тотожні вимоги містить й ст. 402 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 вказаної статті, в редакції на момент підписання договору), відповідно до яких сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (в редакції, чинній на момент підписання договору) встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокорема, право користування (сервітут) земельними ділянками.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація, зокрема, права користування (сервітут) земельними ділянками проводилась територіальними органами земельних ресурсів (п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинні на момент підписання договору)).

Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи (п. п. 1, 7 Положення про Державне агентство земельних ресурсів, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 445 (в редакції, чинній на момент підписання договору).

Відомості про обмеження використання земельної ділянки, земельний сервітут (право користування чужою земельною ділянкою), емфітевзис (право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб) і суперфіцій (право користування чужою земельною ділянкою для забудови) вносяться до Поземельної книги після державної реєстрації земельної ділянки на підставі відповідної документації із землеустрою, охоронного зобов'язання, передбаченого законом, договору, заповіту чи рішення суду. Державна реєстрація обмежень використання земельної ділянки, встановленого земельного сервітуту, договору емфітевзису і суперфіцію здійснюється шляхом внесення відомостей до розділу 5 Поземельної книги "Земельна ділянка. Опис обмежень використання земельної ділянки". Для державної реєстрації обмежень у використанні земельної ділянки, земельного сервітуту, емфітевзису і суперфіцію власник чи набувач права або уповноважені ними особи подають до відповідного територіального органу Держземагентства заяву про державну реєстрацію обмежень у використанні земельної ділянки з пакетом документів (п.п. 16, 17, 19 Порядку ведення Поземельної книги затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. N 1021 (в редакції чинній на момент підписання договору).

З огляду на вимоги вище вказаних норм вбачається, що договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової спору № 12 від 07 листопада 2012 року, підписаний між позивачем та відповідачем, підлягав державній реєстрації в територіальном органі Держземагентства з внесенням відповідних відомостей до розділу 5 Поземельної книги "Земельна ділянка. Опис обмежень використання земельної ділянки".

Згідно ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання договору), договір, який, підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Тобто, виходячи з вимог статті 100 Земельного кодексу України та статей 402 та 640 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання договору), договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди № 12 від 07 листопада 2012 року є неукладеним, з огляду на відсутність державної реєстрації вказаного договору в передбаченому (на той час) Законом порядку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Вищий господарський суду України у п. 3.1 Постанови Пленуму від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Враховуючи вище викладене в сукупності, а саме факт неукладеності договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди № 21 від 07 листопада 2012 року (через відсутність його державної реєстрації в передбаченому Законом порядку), в зв'язку з чим й відсутність у відповідача права на зайняття спірної земельної ділянки, відсутність будь-якого іншого права відповідача на зайняття даної земельної ділянки (як-то договору оренди земельної ділянки, договору строкового сервітуту, оформленого та зареєстрованого в передбаченому законом порядку (як станом на 2012 рік, так і на даний час)), суд визнав позовні вимоги прокурора про зобов'язання відповідача звільнити самовільно займану земельну ділянку площею 0,003 га із приведенням її до стану, в якому вона була раніше (до розміщення торгівельного павільйону), у тому числі шляхом знесення торгівельного павільйону, розташованого по вул. 1-го Травня в сел. Рогань, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача про те, що договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди № 12 від 07 листопада 2012 року є укладеним, з огляду на його реєстрацію в Роганській селищній раді 07 листопада 2012 року, про що у книзі реєстрації договорів особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди зроблено запис, є необґрунтованим та ґрунтується на хибному тлумаченні вимог чинного (на час підписання між сторонами вказаного договору) законодавства з огляду на наступне: по-перше, Роганська селищна рада не є органом, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію даної категорії договорів, виходячи з вимог прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"; по-друге, книга реєстрації договорів особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасових споруд не є Поземельною книгою, до якої повинні вноситися відомості про державну реєстрації договорів земельного сервітуту (відповідно до Порядку ведення Поземельної книги); по-третє, посилання відповідача на спрощену процедуру укладення та реєстрації договорів земельного сервітуту, встановлену рішенням XVI сесії Роганської селищної ради Харківського району Харківської області VI скликання від 22 березня 2012 року "Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Роганської громади", є необґрунтованим з огляду на те, що положення (рішення) органів місцевого самоврядування не може встановлювати інший порядок реєстрації права (договорів), а ніж це чітко передбачено вимогами законодавства України; по-четверте, рішення Європейського суду з прав людини у справі Стретч проти Сполученого Королівства від 2003 року не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на те, що тягар реєстрації, в передбаченому Законом порядку, договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди № 12 від 07 листопада 2012 року лежав саме на відповідачеві і саме на ньому лежить провинна за те, що вказаний договір є неукладений.

На підстав ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 77, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,003 га із приведенням її до стану, в якому вона була раніше (до розміщення торгівельного павільйону), у тому числі шляхом знесення торгівельного павільйону, розташованого по вул. 1-го Травня в сел. Рогань.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видачі бюджету - 2800) 1 600,00 грн. судового збору.

Повне рішення складено 22.05.2017 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/873/17