РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Справа № 8/84-НМ

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Огороднік К.М. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від третіх осіб на стороні позивача - не з'явились

від відповідача 1 - Кайданович В.М. ( довіреність № б/н від 07.04.2017 р. ), Лотюк П.В. (довіреність № б/н від 07.04.2017 р.), Черниш М.М.( довіреність № б/н від 07.04.2017 р.)

від відповідача 2 - не з'явився

від третіх осіб на стороні відповідача 1 - (Вишевицьке споживче товариство, Потіївське споживче товариство, Кочерівське споживче товариство, Радомишльське міське споживче товариство)- Беседовська Л.В. (довіреності № б/н від 07.04.2017 р.)

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача СТ "Жиско" на рішення господарського суду Житомирської області від 27.01.17 р. у справі № 8/84-НМ

за позовом Споживчого товариства "Жиско"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Пріорітас"

2. Громадянин ОСОБА_5

3. Громадянка ОСОБА_6

до відповідачів:

1. Радомишльської районної спілки споживчих товариств

2. Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області в особі Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1:

1. Вишевицьке споживче товариство

2. Потіївське споживче товариство

3. Кочерівське споживче товариство

4. Радомишльське міське споживче товариство

5. Громадянка ОСОБА_7

6. Громадянка ОСОБА_8

7. Громадянка ОСОБА_9

8. Громадянка ОСОБА_10

про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.01.2017 р. у справі № 8/84-НМ (судді Лозінська І. В. (головуюча), Машевська О.П., Тимошенко О.М.) визнано недійсним п. 2.9 Договору оренди (найму) нежитлового приміщення № 10/10-08 від 10.10.2008 року, укладеного між Радомишльською районною спілкою споживчих товариств та Споживчим товариством "Жиско" в такій частині "і визнаються Сторонами як створення нової речі. Виконані опоряджувальні внутрішні роботи у будь-якому випадку дають Орендарю право частки орендаря в праві власності на приміщення, з чим Орендодавець погоджується, підписуючи цей Договір". В позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить останнє скасувати з підстав невідповідності висновків обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права. В обгрунтування скарги зазначає, що рішення суду грунтується на неналежних та недопустимих доказах, оскільки висновок експерта не відповідає нормам чиннного законодавства та відповідно до ч. 6 ст. 42 ГПК України не був відхилений судом. Вказане випливає з того, що експерт в своєму висновку відзначив про дослідження матеріалів справи № 8/84-НМ в 12-ти томах, в той час як на дослідження передано 13-ть томів справи. Отже, експертом не було досліджено 13-й том справи, який містить технічну інвентаризацію, а відтак висновок експерта є неповним. Окрім цього, ухвалою суду було доручено провести у справі судову будівельно-технічну експертизу, натомість експерт вийшов за межі наданих йому повноважень та здійснив також оціночно-будівельну експертизу, що є абсолютно іншим підвидом судової експертизи. Звертає увагу на порушення експертом п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, яке полягає у відсутності в висновку відомостей про первинну експертизу, мотиви призначення додаткової експертизи або запис про відсутність мотивів. Разом з цим вказує, що висновок суду про те, що "капітальний ремонт" приміщення універмагу не призвів до створення нової речі, оскільки, у результаті проведених робіт основні властивості орендованих приміщень не змінювалися, не відповідає обставинам справи та не підтверджений жодними доказами. Зазначає, що самостійного об'єкта права влсності як перший чи другий поверх Універмагу не існувало на момент проведення ремонтних робіт позивачем, а відтак поліпшено було не окрему частину Універмагу, а Універмаг в цілому. Відзначає, що згідно правового висновку Київського регіонального центру Академії правових наук України СТ "Жиско" має підстави набуття права власності на приміщення, оскільки в результаті виконаних ремонтних та будівельних робіт орендованих приміщень Універмагу були усунуті ознаки морального зносу, змінилися техніко-економічні показники приміщення (площа, об'єм), замінені інженерні системи зі створенням автономної системи вентиляції та опалення. За наведених обставин апелянт вважає, що доказом факту створення внаслідок проведення ремонтних робіт саме нової речі є мета його проведення, визначена як перепланування орендованих приміщень під виробничо-торгівельний комплекс. Також апелянт вважає хибним та необгрунтованим висновок суду про визнання недійсним п. 2.9 договору оренди (найму) нежитлового приміщення № 10/10-08 від 10.10.2008 р., оскільки норма ч. 4 ст. 778 ЦК України не є імперативною, а надає сторонам право сами врегулювати питання щодо набуття права власності на новостворену річ. За наведених обставин просить задоволити апеляційну скаргу та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач-1 Радомишльська районна спілка споживчих товариств у запереченнях на апеляційну скаргу вважає доводи апелянта безпідставними. Зокрема вказує, що 13-й том справи був сформований під час проведення експертизи та наданий експерту 27.10.2016 р., про що останній зазначено у висновку експертизи. Будь-якого виходу експерта за межі наданих повноважень не відбулось, оскільки експерт надавав відповідь виключно на питання, поставлені перед ним судом. Зазначає, що здійснені позивачем ремонтні та опоряджувальні роботи ні в якому разі не створили нової речі, адже ні функціональне призначення приміщення, ні його загальна зовнішня площа, ні об'єм, ні зовнішні стіни та несучі конструкції не змінились. Тому до даних правовідносин не може бути застосована ч. 4 ст. 778 ЦК України. В частині визнання недійсним пункту 2.9 договору вважає, що судом було беззаперечено доведено незаконність наданого права на відчудження колективного майна на користь орендаря, чим грубо порушувались права інших співвласників. Виходячи з викладеного просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Третіми особами - Вишевицьким СТ, Радомишльським МСТ, Кочерівським СТ, Потіївським СТ подано спільне заперечення на апеляційну скаргу, в якому останні вважають доводи апелянта безпідставними та необгрунтованими з тих же мотивів, що і відповідач-1 Радомишльська районна спілка споживчих товариств.

Інші учасники провадження у справі письмових відзивів на апеляційну скаргу не подали, явку представників в судове засідання не забезпечили.

Позивач (апелянт) в судові засідання 11.04.2017 р. та 16.05.2017 р. не з'явився, однак надіслав на адресу суду телеграми про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю направити в судове засідання повноважного представника через різке погіршення здоров'я.

Судом враховано, що викладене в телеграмі від 10.04.2017 р. клопотання апелянта про відкладення розгляду справи колегією суддів було задоволено, внаслідок чого розгляд справи ухвалою суду від 11.04.2017 р. відкладено на 16.05.2017 р. Оскільки апеляційне провадження у справі № 8/84-НМ було порушено 01.03.2017 р., відповідно станом на 16.05.2017 р. розгляд справи триває 2,5 місяців. Протягом вказаного періоду жодних додаткових пояснень, тверджень та доказів по суті спору апелянтом не надавалось та не обгрунтовувалась необхідність вчинення таких процесуальних дій. Зважаючи, що явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів вважає, що апелянт мав достатньо часу для вчинення необхідних йому процесуальних дій, а відтак клопотання про відкладення розгляду справи (згідно телеграми від 16.05.2017 р.) задоволенню не підлягає, оскільки не з'явлення представника апелянта в засідання не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Житомирської області від 27.01.2017 р. у справі № 8/84-НМ залишити без змін виходячи з наступного.

Споживче товариство "ЖИСКО" (м. Обухів, Київська область) подало до господарського суду Житомирської області позов з уточненими позовними вимогами відповідно до заяви від 27.11.2009 (а. с. 196 у т. 2) про:

- визнання за позивачем права спільної власності на частину (частка 76,24/100) будівлі універмагу у АДРЕСА_1;

- визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна в цілому - універмаг, загальною площею 6128,7 кв.м. (Свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1 від 27.12.2004) з компенсацією Радомишльській районній спілці споживчих товариств вартості його частки приміщення в сумі 1243347,00 грн;

- зобов'язання Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради зареєструвати за Споживчим товариством "Жиско" право власності на об'єкт нерухомого майна - універмаг, що знаходиться у АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на приписи ч. 3 ст. 773, ч. 4 ст. 778 ЦК України, зазначаючи, що в орендованих ним у відповідача 1) згідно з Договором від 10.10.2008 № 10/10-08 приміщеннях, було проведено ремонтні (опоряджувальні) роботи, внаслідок чого у позивача виникло право спільної власності на об'єкт оренди; оскільки спільне володіння і користування орендованим майном позивачем і відповідачем 1) є неможливим, позивач, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України просить визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна в цілому (будівлю універмагу) з компенсацією відповідачу 1) вартості його частки у розмірі 1243347,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 10.10.2008 між Радомишльською районною спілкою споживчих товариств (відповідач 1), орендодавець) та Споживчим товариством "Жиско" (позивач, орендар) укладено Договір оренди (найму) нежитлового приміщення №10/10-08 (далі - Договір) (а. с. 9 - 15 у т. 1), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар - прийняти у строкове платне користування (оренду) на умовах, викладених в цьому Договорі і додатках, що є його невід'ємними частинами, приміщення будівлі універмагу за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 3170,00 кв.м. (далі - приміщення), та зобов'язується сплачувати орендну плату в строки, розмірах та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору, орендоване приміщення знаходиться в законному користуванні орендодавця на підставі Свідоцтва на право власності (серія НОМЕР_1 від 27.12.2004), з якого вбачається, що приміщення належить відповідачу - 1 на праві колективної власності (а. с. 115 у т 1).

Згідно з п. 1.4 Договору, на дату його підписання, за даними обліку орендодавця, балансова вартість приміщення з урахуванням його індексації складала 1090706,86 грн.

За п. 2.1 Договору, приміщення передається орендарю поповерхово згідно з відповідними актами приймання - передачі (додатки 3,4 до Договору).

Відповідно до п. 2.5 Договору, допуск орендаря в приміщення відбувається після підписання акта прийому - передачі приміщення для проведення ремонтних (опоряджувальних) робіт (додаток № 2 до Договору), в якому відображається відповідна інформація про приміщення і його стан. Вказана передача не означає передачу приміщення орендодавцем орендарю в оренду, а є тільки підставою для допущення та здійснення орендарем відповідних ремонтних (опоряджувальних) внутрішніх робіт.

Пунктом 2.9 Договору сторони визначили, що опоряджувальні внутрішні ремонтні роботи в приміщенні, що виконуються орендарем, є невід'ємними поліпшенням і визнаються сторонами як створення нової речі. Виконані опоряджувальні роботи у будь - якому випадку дають орендарю право частки орендаря в праві власності на приміщення, з чим орендодавець погоджується, підписуючи цей Договір.

Підпунктом 4.1.2 п. 4.1 Договору сторони погодили, що орендар має право проводити реконструкцію приміщення, технічне переозброєння, оздоблювальні роботи, облаштування, поточний ремонт приміщення за письмовим погодженням орендодавця.

Згідно з підп. 4.1.8 п. 4.1 Договору орендар має право залучати для проведення ремонтних та/або будь-яких інших робіт в орендованому приміщенні третю сторону.

Згідно з п. 5.1 Договору оренди орендар сплачує орендну плату в розмірі 20,00 грн, в тому числі ПДВ (20%) 3,33 грн. за один квадратний метр орендованої площі на місяць.

За п. 9.1 Договору, строк оренди за цим Договором складає 1050 календарних днів з моменту підписання цього Договору сторонами та скріплення печатками сторін.

На виконання умов п. 2.5 Договору, 10.10.2008 орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 3170,00 кв.м. для проведення ремонтних (опоряджувальних) робіт, підтвердженням чого є підписаний та скріплений печатками представників обох сторін акт приймання-передачі приміщення (а. с. 20 у т.1).

В п. 3 цього акту було зазначено, що стан об'єкту оренди на момент передачі потребує проведення ряду ремонтних (опоряджувальних) робіт згідно з переліком.

10.10.2008 позивач направив відповідачу -1 лист, вих. № 4 з проханням надати письмовий дозвіл на проведення ремонтно-будівельних робіт на об'єкті оренди, а саме, зовнішнє оздоблення приміщення; електромонтажні роботи, в тому числі, встановлення зовнішніх мереж електропостачання; сантехнічні роботи; встановлення вентиляції; благоустрій території із запланованим кошторисом 4000,00 тис. грн (а. с.102 у т. 1).

Постановою правління Радомишльської районної спілки споживчих товариств №51 від 10.10.2008, Споживче товариство "Жиско" прийнято асоційованим членом Радомишльської райспоживспілки, йому надано в оренду торгову площу 1 і 2 поверхів універмагу для здійснення торгівельної та заготівельної діяльності та надано дозвіл на проведення ремонтних (опоряджувальних) робіт згідно з переліком, про що повідомлено позивача листом від 10.10.2008, вих. №172 (а. с. 103 - 105 у т. 1)

10.12.2008 між позивачем та відповідачем -1 підписано акт приймання - передачі приміщення в оренду (а. с. 21 у т. 1), у п. 1 якого зазначено, що сторони підтверджують, що орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення на 1 - му поверсі універмагу загальною площею 2079,00 кв. м. на дату початку оренди у стані, що частково поліпшений за рахунок орендаря, та перебуває в завершальній стадії ремонтних (опоряджувальних) робіт, які проводяться з письмового погодження орендодавця.

Відповідно до п. 2 акту, орендна плата починає нараховуватись з 10.12.2008.

Актом приймання - передачі приміщення в оренду від 27.03.2009 (а. с. 22 у т.1), сторони узгодили, що орендодавець передає, а орендар приймає приміщення на 2 - му поверсі універмагу загального площею 1091,00 кв. м у стані, що частково поліпшений за рахунок орендаря, та перебуває в завершальній стадії ремонтних (опоряджувальних) робіт, які проводяться з письмового погодження орендодавця.

Відповідно до п. 2 акту, орендна плата починає нараховуватись з 27.03.2009.

Таким чином, в оренду передано приміщення на першому поверсі загальною площею 2079,00 м. кв та частину приміщення на другому поверсі площею 1091 м. кв.

Цокольне приміщення будівлі універмагу до складу об'єктів оренди не увійшло.

10.02.2009 відповідач -1 направив позивачу лист №17 (а. с. 106 у т. 1), в якому повідомив про підвищення орендної плати за оренду приміщення.

10.03.2009 позивач листом б/н повідомив відповідача - 1 про відмову від підвищення орендної плати, посилаючись на п.5.4 договору оренди (а. с. 107 у т. 1).

30.03.2009 відповідач -1 направив на адресу позивача лист-повідомлення № 42 з вимогою звільнити орендоване приміщення строком до 01.05.2009 (а. с. 108 у т. 1).

Не погоджуючись з діями відповідача - 1, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Розглядаючи зазначений спір, місцевим господарським судом відзначено, що за умовами п. 2.9 Договору оренди, опоряджувальні внутрішні ремонтні роботи в приміщенні, що виконуються орендарем, є невід'ємними поліпшеннями і визнаються сторонами як створення нової речі. Виконані опоряджувальні роботи у будь - якому випадку дають орендарю право частки орендаря в праві власності на приміщення, з чим орендодавець погоджується, підписуючи цей Договір.

При цьому, рішенням господарського суду Житомирської області від 24.12.2013 у справі № 7/5007/1140/12 відмовлено Потіївському сільському споживчому товариству у задоволенні позову до Радомишльської райспоживспілки та Споживчого товариства "Жиско" про визнання недійсним п. 2.9 Договору (а. с. 209 - 215 у т. 9). У мотивувальній частині рішення суд дійшов висновку про невідповідність умови Договору оренди №10/10-08, викладеної у п. 2.9 Договору, діючим та обов'язковим для райспоживспілки та її посадових осіб актам нормативного характеру Укоопспілки, зокрема, Положенню про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації України, затвердженому постановою Ради Укоопспілки від 03.04.2003, оскільки на укладення договору з відповідною умовою (про фактичну передачу права власності) особа, яка вчинила даний правочин, повноважень не мала. Зважаючи на відсутність повноважень особи, що вчинила правочин (Радомишльської райспоживспілки в особі голови Лаврухіна В. В.) на укладення Договору оренди (найму) №10/10-08 нежитлового приміщення від 10.10.2008 в частині пункту 2.9 Договору, відповідно до вимог закону, є підставою для визнання даного Договору у вищевказаній частині недійсним.

У вказаному рішенні також зазначено, що позивач у справі №7/5007/1140/12 - Потіївське сільське споживче товариство є одним із засновників та членом Радомишльської райспоживспілки, в п. 39 Статуту якої зазначено, що об'єкти права власності райспоживспілки можуть перебувати у спільному володінні райспоживспілки, споживчих товариств, що входять до її складу, облспоживспілки, Укоопспілки, а також підприємств, організацій інших форм власності і фізичних осіб (членів споживчих товариств та інших громадян); їх частка у майні визначається взаємними угодами. В п. 42 Статуту райспоживспілки також зазначається, що суб'єктами права власності райспоживспілки є її члени..., частка яких у майні визначається чинним законодавством та нормативними актами Укоопспілки. Отже, зміст наведених положень Закону та Статуту райспоживспілки безпосередньо передбачає належність майна райспоживспілки її членам, в т.ч. й Потіївському сільському споживчому товариству.

Таким чином, оскільки п. 2.9 Договору оренди передбачено передачу права частки орендаря (Радомишльської райспоживспілки) в праві власності на приміщення, враховуючи наявність у Потіївського сільського споживчого товариства майнових прав та інтересів щодо даного нерухомого майна, суд у справі №7/5007/1140/12 визнав порушення прав Потіївського сільського споживчого товариства оспорюваною умовою пункту 2.9 Договору оренди (найму) №10/10-08 нежитлового приміщення від 10.10.2008.

Однак, на момент звернення з позовом до суду (04.10.2012) у справі №7/5007/1140/12, позивачем - Потіївським сільським споживчим товариством було пропущено позовну давність. Тому господарський суд дійшов висновку про відмову у позові у справі №7/5007/1140/12 у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено іншою стороною у справі.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2014 (а. с. 203 - 208 у т. 9) вказане рішення залишено без змін.

Пунктом 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, серед іншого, що якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині. Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису п. 2 ч.1 тієї ж статті ГПК).

Відповідно п. 2.9 постанови ВГСУ, на підставі ст. 215 ЦК недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Таким чином, враховуючи імперативний припис ст. 20 ГК України щодо обов'язку держави захищати права і законі інтереси суб'єктів господарювання, та вказану норму ст. 83 ГПК України, на господарський суд покладено обов'язок при прийнятті рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново -господарськими визнаються цивільно - правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За ч.ч. 1,3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину (умови, пункти) не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вимогами ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З врахуванням змісту статей 179, 181, 331 та 332 ЦК України судом першої інстанції правомірно відмічено, що опоряджувальні внутрішні ремонтні роботи в приміщенні не створюють нову річ.

З огляду на викладене, проаналізувавши п. 2.9 Договору оренди, суд першої інстанції, реалізуючи своє право, передбачене п.1 ч.1 ст. 83 ГПК України, дійшов вмотивованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним п. 2.9 Договору оренди (найму) нежитлового приміщення №10/10-08 від 10.10.2008 укладеного між Радомишльською районною спілкою споживчих товариств та Споживчим товариством "Жиско" в такій частині: "і визнаються Сторонами як створення нової речі. Виконані опоряджувальні внутрішні роботи у будь - якому випадку дають Орендарю право частки орендаря в праві власності на приміщення, з чим Орендодавець погоджується, підписуючи цей Договір", на підставі ч.ч. 1,5 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Доводи апелянта про необгрунтованість висновку суду першої інстанції в цій частині судом до уваги не приймаються, оскільки визначальним фактором для виникнення правового режиму спільної часткової власності на об'єкт найму згідно ч. 4 ст. 778 ЦК України є створення нової речі, а не виконання будь-яких поліпшень об'єкту, зокрема, опоряджувальних внутрішніх робіт.

На підтвердження фактично здійснених витрат на поліпшення об'єкту оренди, позивачем надано до договір генерального підряду №10/10 від 10.10.2008, укладений між Споживчим товариством "Жиско" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Градострой" (далі - генпідрядник) (далі - договір підряду) ( а. с. 23 - 28 у т. 1).

Пунктом 1.1 договору підряду сторони узгодили, що предметом договору є виконання генпідрядником власними силами та засобами комплексу ремонтних робіт в приміщенні універмагу, який знаходиться у АДРЕСА_1 іменований надалі - "об'єкт", згідно договірної ціни (додаток №1) та кошторисів (додатки №2-8), погоджених та затверджених у встановленому порядку сторонами договору.

Роботи за договором підряду вважаються виконаними генпідрядником і прийнятими замовником після підписання сторонами останнього (у часі) акту виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2В), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3), виконання вимог п.11.3 договору (п. 1.4 договору підряду).

Конкретний обсяг і вартість виконаних робіт визначається протоколом погодження договірної ціни (додаток № 1) та кошторисами (додаток № 2-8), які додані до договору та складають невід'ємну частину договору (п. 2.2 договору підряду).

Як свідчать матеріали справи, сторонами були підписані локальні кошториси №№ 1- 8 на загальну суму 4002000,00 грн та довідка про вартість виконаних робіт суми 4002000,00 грн, копії яких є в матеріалах справи (а. с. 30 - 66 у т.1).

Так, у локальному кошторисі №1 на суму 1592768 грн (а. с. 30 - 41 у т. 1) та Акті приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008 року на загальну суму 4002000,00 грн (а. с. 67 - 70 у т. 1) зазначено такі види робіт в приміщенні універмагу (АДРЕСА_1), в розрізі конструктивних елементів: підлога, перегородки, стіни, колони, вікна, двері, стелі, фундаменти, всього 79 видів робіт.

Разом з тим, у Висновку №655/11.15 від 28.11.2016 судового експерта Горкуші М.Д. виконання опоряджувальних робіт в розділі 2 "перегородки" та розділі 8 "фундаменти" не вказано та зазначено 32 вида робіт (а. с. 188 у т. 13).

В локальному кошторисі №2 на сантехнічні роботи у приміщенні універмагу на суму 132638,00 грн (а.с. 42, 43 у т. 1) та Акті приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008 року на загальну суму 4002000,00 грн (а. с. 82, 83 у т.1) зазначено 25 видів робіт.

Однак, у Висновку №655/11.15 від 28.11.2016 судового експерта Горкуші М. Д. зазначено лише 4 вида сантехнічних робіт (а.с. 188 на зв. у т. 13).

В локальному кошторисі №3 на зовнішнє облаштування універмагу на суму 100540,00 грн (а. с. 47,48 у т. 1) та Акті приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008 року на загальну суму 4002000,00 грн (а. с. 87 у т.1) зазначено 7 видів робіт.

Однак, у Висновку №655/11.15 від 28.11.2016 судового експерта Горкуші М.Д. роботи по зовнішньому облаштуванню універмагу не відображено.

В локальному кошторисі №4 на робоче і аварійне освітлення торгового залу на суму 130049 грн (а.с. 49-52,т.1) та Акті приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008 року на загальну суму 4002000,00 грн (а. с. 87- 91, т. 1) зазначено 11 видів робіт.

Проте, у Висновку №655/11.15 від 28.11.2016 судового експерта Горкуші М.Д. по локальному кошторису №4 зазначено 5 видів робіт щодо робочого та аварійного освітлення торгового залу (а. с. 188 на звороті у т. 13).

Крім того, в матеріалах справи є локальний кошторис №5 на електромонтажні роботи (під вентиляцію) на суму 40128,00 грн; локальний кошторис №6 на зовнішні мережі електропостачання на суму 71131,00 грн; локальний кошторис №7 на благоустрій території на суму 168292,00 грн та локальний кошторис №8 на вентиляцію приміщення універмагу на суму 647920,00 грн (а. с. 53 - 65 у т. 1) та зазначені роботи в Акті приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008 року на загальну суму 4002000,00 грн (а. с. 91 - 101 у т. 1).

В той же час, у Висновку №655/11.15 від 28.11.2016 судового експерта Горкуші М.Д. зазначені роботи по локальних кошторисах №№5-8 не вказані.

У відповідях на питання суду, судовий експерт Горкуша М.Д. вказала:

- ринкова вартість приміщення універмагу за адресою: АДРЕСА_1 станом на 27.03.2009 становила 6315000,00 грн;

- ринкова вартість витрат, понесених Споживчим товариством "Жиско" під час виконання внутрішніх опоряджувальних робіт в приміщенні універмагу за адресою: АДРЕСА_1 станом на 27.03.2009 становила 407000,00 грн;

- питома вага конструктивних елементів приміщення універмагу, які були відновлені та/або замінені під час виконання внутрішніх опоряджувальних робіт у 2008 році - 6,44%;

- фактично виконані Споживчим товариством "Жиско" будівельні роботи в приміщенні універмагу за адресою: АДРЕСА_1 станом на 27.03.2009, відносяться до капітального ремонту (а. с. 199 у т. 13).

Крім того, довідково зазначено, що вартість витрат, понесених СТ "Жиско" під час виконання внутрішніх опоряджувальних робіт в досліджуваному приміщенні універмагу, розрахована в програмному комплексі АВК-3 (2.7.0), станом на 27.03.2009 - 794953 грн.

Згідно із ч. 5 ст. 42 ГПК України, висновок експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього Кодексу.

Доводи апелянта про те, що висновок експерта не відповідає нормам чинного законодавства та відповідно не може бути належним та допустим доказом, судом до уваги не приймається, оскільки наведені скаржником підстави не спростовують висновків експертизи та встановлені нею факти.

Згідно із ч. 1 ст. 778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 778 ЦК України, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Об'єктами переробки в ЦК України визначено річ і матеріал.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.

Таким чином, момент виникнення нової речі є зміна фізичних характеристик об'єкта переробки.

Статтею 332 ЦК України встановлено, що нова річ створюється лише внаслідок переробки попередньої речі шляхом її використання як матеріалу.

Отже, законодавець пов'язує момент виникнення нової речі саме зі зміною фізичних характеристик об'єкта переробки - іншої речі або матеріалу. Прикладом є створення справді нової речі з сировини: будівництво об'єктів з матеріалів (будівля з цегли), виробництво з сировини (дошки з лісу), художній витвір (фарба на полотні), переробка. Водночас здійснення орендарем переобладнання нежитлових приміщень під певний вид діяльності жодним чином не змінює будівельних габаритів об'єктів, а тому не створює нову річ. В іншому разі будь-який орендар вправі наголошувати на факті створення нової речі залежно від того, для якого виду діяльності він узяв приміщення (казино, майстерня, перукарня тощо).

Таким чином, проведення капітального ремонту, внутрішнє перепланування, переобладнання приміщення, у тому числі надання об'єкту нового функціонального призначення в межах існуючої капітальної будівлі не може призвести до створення нової речі.

Капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв'язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об'єкта (лист Державного комітету України з будівництва та архітектури від 30.04.2003 № 7/7-401 "Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів").

Проведення перепланування і реконструкції внутрішніх приміщень у ході капітального ремонту в межах капітальної будівлі не створює нову річ, а лише її поліпшує (позиція ВГСУ, викладена в постанові у справі №39/264-09(25/295-07)).

Місцевим господарським судом з урахуванням обставин справи правомірно зазначено, що здійснений орендарем капітальний ремонт приміщення універмагу не призвів до створення нової речі, оскільки, у результаті проведених робіт основні властивості орендованих приміщень не змінювалися, тому унеможливлюється висновок про створення Споживчим товариством "Жиско" нової речі.

Правова природа орендних відносин передбачає взаємні права та обов'язки сторін щодо майнових вкладень кожної. Так, законодавством дозволено орендарю здійснювати ремонт об'єкту і змінювати його стан за погодженням із орендодавцем.

За таких обставин справедливими є положення щодо права орендаря на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Тому орендар, який зробив невід'ємні поліпшення може претендувати лише на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю (але не на право власності).

Таким чином, проведення позивачем капітального ремонту в межах існуючої будівлі універмагу не може призвести до створення нової речі в розумінні ст. 332 ЦК України, оскільки, комплекс робіт щодо облаштування нежитлового приміщення без зміни зовнішніх габаритів об'єкта вважається лише капітальним ремонтом або здійсненням поліпшень (залежно від характеристик змін).

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду України, не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення (постанова ВСУ від 02.12.2015 у цивільній справі №6-1328цс 15, № в реєстрі 54156729).

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правомірного та обгрунтованого висновку, що позов Споживчого товариства "Жиско" про визнання за ним права власності за рішенням суду на об'єкт нерухомого майна - приміщення універмагу за адресою: АДРЕСА_1 є безпідставним, та в його задоволенні слід відмовити. Разом з цим, інші вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання права власності, в задоволенні якої судом відмовлено.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 27.01.2017 року відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обгрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Понесені скаржником судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу споживчого товариства "Жиско" від 13.02.2017 р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 27.01.2017 р. у справі № 8/84-НМ залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Крейбух О.Г.