ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. Справа № 911/3829/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Уют Сервіс»,

м. Бровари

про стягнення 16 496,75 грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність №14-70 від 14.04.2017;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 21.11.2016 № 14/4-1848 юр до товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Уют Сервіс», м. Бровари Київської області, в якому просив стягнути з відповідача 14 950,61 грн. пені, 978,46 грн. процентів річних та 567,68 грн. інфляційних втрат, нарахованих у звязку із простроченням оплати природного газу, поставленого позивачем та отриманого відповідачем в 2015 році за договором №225/15-ТЕ-17 від 18.12.2014 року згідно актів приймання-передачі природного газу за січень-грудень 2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2016 порушено провадження у справі № 911/3829/16 та призначено її до розгляду на 18.01.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.01.2017 провадження у справі припинено на підставі пунктів 1-1, 4 частини першої ст. 80 ГПК України. Так, судом встановлено, що Верховною Радою України 03.11.2016 прийнято Закон України №1730-VIII Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії, який набрав чинності 30.11.2016.

Частиною 3 статті 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Судом було встановлено, що основна заборгованість за поставлений природний газ за договором №2251/15-ТЕ-17, на яку позивачем нараховано заявлені до стягнення пеню, інфляційні та річні, була погашена відповідачем в 2015 році, тобто до набрання чинності цим законом.

Судом було зроблено висновок про те, що спору між позивачем та відповідачем щодо вимог про стягнення штрафних санкцій фактично не існує, адже його врегульовано зазначеним законом у спосіб припинення права на їх нарахування чи у спосіб проведення їх списання.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 911/3829/16 ухвала господарського суду Київської області від 18.01.2017 була скасована, а справа була направлена до місцевого господарського суду для розгляду по суті. Постанова мотивована тим, що в порядку статей 1-3 Закону України №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» для списання неустойки (в даному випадку пені), 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч.2 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», для включення до такого реєстру, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що висновок місцевого господарського про наявність підстав для припинення провадження у даній справі є передчасним, прийнятим без дослідження всіх обставин справи.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду справи №911/3829/16 було визначено суддю Конюх О.В., відповідно справа ухвалою від 27.03.2017 була прийнята нею до провадження. Цією ж ухвалою суд зобовязав відповідача надати докази включення до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

В судове засідання 18.04.2017 зявились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті позову. Позивач просив суд позов задовольнити. Відповідач письмового відзиву на позов не подав, представники відповідача в усних поясненнях проти позову заперечили та повідомили про відсутність факту включення товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Уют Сервіс» до реєстру, позаяк у підприємства відсутня заборгованість, яка підлягає врегулюванню згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відтак, відсутні підстави для подання документів для включення до реєстру.

В судовому засіданні 18.04.2017 в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України суд оголосив перерву до 03.05.2017, про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис.

Після оголошеної перерви в судове засідання 03.05.2017 представники відповідача не зявились.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами, яких достатньо для розгляду спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Розглянувши позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі по тексту ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), до товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Уют Сервіс», м. Бровари (далі по тексту ТОВ «Житло Уют Сервіс»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

18.12.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ТОВ «Житло Уют Сервіс» (покупець) було укладено договір №2251/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту договір), відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, який використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Відповідно до умов договору:

- за розрахункову одиницю газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t 20оС, p 760 мм.рт.ст.) (пункт 2.3);

- продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця (пункт 3.1);

- кількість газу визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця (пункт 4.1). Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4);

- до сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн. (з ПДВ) (пункт 5.2). Оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1). При перерахуванні коштів посилання в призначенні платежу на номер договору є обовязковим (пункт 6.3);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2);

- строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3);

- усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного в пункті 10.4, згідно до якого сторони зобовязуються повідомляти одна одну про зміну своїх реквізитів у 5-денний термін з дня виникнення відповідних змін рекомендованим листом з повідомленням (пункти 10.3, 10.4);

- строк дії договору до 31.12.2015 в частині реалізації газу, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11).

Додатковою угодою №1 від 18.03.2015 сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 1810,803 тис.куб.м. та узгодили обсяги поставки помісячно та поквартально.

Додатковою угодою №2 від 20.03.2015 сторони погодили, що з 01.04.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 2 994,30 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №3 від 30.07.2015 сторони виклали пункт 5.2 договору в новій редакції, зазначивши склад ціни 1000 куб.м. природного газу, в тому числі тариф на транспортування магістральними трубопроводами, тариф та транспортування розподільними трубопроводами, збір у вигляді цільової надбавки, всього за 1000 куб. м. газу до сплати 2 994,30 грн. (з ПДВ)..

Додатковою угодою №4 від 30.07.2015 сторони погодили викласти пункт 6.3 Договору в новій редакції, а саме що за наявності заборгованості кошти, що надійшли від покупця, зараховуються як погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення. Кошти зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості.

Додатковою угодою №5 від 15.10.2015 сторони погодили викласти пункт 5.2 договору в новій редакції, зазначивши склад ціни 1000 куб.м. природного газу, всього 2994,30 грн. з ПДВ).

Додатковою угодою №6 від 25.11.2015 внесено зміни в реквізити продавця.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Протягом 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу природного газу. До матеріалів справи подано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку пунктів 3.4, 6.1 Договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 14 числа включно наступного місяця, всього на суму 1 699 096,64 грн.:

від 31.01.2015 на обсяг 106,753 тис.куб.м. вартістю 139 761,04 грн.,

від 28.02.2015 на обсяг 80,870 тис.куб.м. вартістю 105 875,01 грн.,

від 31.03.2015 на обсяг 70,510 тис.куб.м. вартістю 92 311,69 грн.,

від 30.04.2015 на обсяг 38,359 тис.куб.м. вартістю 114 858,36 грн.,

від 31.05.2015 на обсяг 16,540 тис.куб.м. вартістю 49 525,73 грн.,

від 30.06.2015 на обсяг 16,159 тис.куб.м. вартістю 48 384,90 грн.,

від 31.07.2015 на обсяг 14,078 тис.куб.м. вартістю 42 153,76 грн.,

від 31.08.2015 на обсяг 13,779 тис.куб.м. вартістю 41 258,46 грн.,

від 30.09.2015 на обсяг 19,664 тис.куб.м. вартістю 58 879,91 грн.,

від 31.10.2015 на обсяг 75,929 тис.куб.м. вартістю 227 354,19 грн.,

від 16.12.2015 на обсяг 110,449 тис.куб.м. вартістю 330 717,44 грн. (за листопад);

від 31.12.2015 на обсяг 149,623 тис.куб.м. вартістю 448 016,15 грн.

До матеріалів справи долучено виписку (операції по підприємству ТОВ «Житло Уют Сервіс» з 01.12.2014 по 31.07.16), відповідно до якої вбачається, що основний борг за поставлений природний газ по Договору відповідачем погашено остаточно 12.02.2016.

Разом із тим, згідно умов договору №2251/15-ТЕ-17 від 18.12.2014, остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений не пізніше 14 числа наступного місяця, а у випадку прострочення оплати у продавця було наявне право на нарахування пені (пункт 7.2 Договору) та процентів річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України).

Як вбачається з бухгалтерських довідок про операції по договору, відповідач протягом січня 2015 року лютого 2016 року здійснював розрахунки з простроченням передбаченого договором строку.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строків оплати покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі №2251/15-ТЕ-17 сторонами не встановлено, нарахування пені здійснюється з наступного дня після спливу передбаченого договором строку кінцевого розрахунку (тобто з 15 числа наступного місяця), та припинитися або в переддень виконання грошового зобовязання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

У звязку із простроченням грошового зобовязання позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в загальній сумі 14 950,61 грн., нараховану окремо по кожному Акту з моменту прострочення (тобто з 15 числа наступного місяця) по переддень погашення заборгованості, а також 978,46 грн. 3% річних, а саме:

по Акту за січень від 31.01.2015 (остаточно погашено 23.02.2015) 109,67 грн. пені та 8,44 грн. процентів річних за період з 15.02.15 по 22.02.2015,

по Акту за лютий від 28.02.201 (остаточно погашено 24.03.15) 618,31 грн. пені та 30,92 грн. процентів річних за період з 15.03.15 по 23.03.2015;

по Акту за березень від 31.03.2015 (остаточно погашено 21.04.15) 437,83 грн. пені та 21,89 грн. процентів річних за період з 15.04.15 по 20.04.15;

по Акту за квітень від 30.04.2015 (остаточно погашено 02.06.15) 1005,70 грн. пені та 50,28 грн. процентів річних за період з 15.05.15 по 01.06.15;

по Акту за травень від 31.05.2015 (остаточно погашено 19.06.15) 240,50 грн. пені та 12,02 грн. процентів річних за період з 15.06.15 по 10.06.15;

по Акту за жовтень від 31.10.2015 (остаточно погашено 20.11.15) 1062,32 грн. пені та 72,43 грн. процентів річних за період з 15.11.15 по 19.11.15;

по Акту за листопад від 16.12.15 (остаточно погашено 15.01.16) 4 172,19 грн. пені та 284,47 грн. процентів річних за період з 15.12.15 по 14.01.16);

по Акту за грудень від 31.12.2015 (остаточно погашено 12.02.16) 14 950,61 грн. пені та 978,46 грн. процентів річних за період з 15.01.16 по 12.02.16;

Крім того, за простроченими зобовязаннями по акту за листопад 2015 позивачем нараховано та заявлено до стягнення 567,68 грн. інфляційних втрат.

Суд зауважує, що розрахунок пені та процентів річних позивачем здійснено арифметично вірно.

Вимоги про стягнення 567,68 грн. інфляційних втрат за простроченими зобовязаннями по акту за листопад 2015 є безпідставними незалежно від правових підстав, відповідно до яких вони були заявлені.

Так, позивачем не враховано позицію пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, по-перше, платіж за Актом за листопад 2015 мав бути здійснений до 14.12.2015 включно, відтак інфляційні втрати могли бути нараховані лише з наступного місяця, тобто з січня 2016. По-друге, фактична сплата відповідачем за природний газ, отриманий в листопаді, здійснювалась кількома платежами, починаючи з 24.11.15 і остаточно розрахунок був завершений 15.01.2016, тобто заборгованість, на яку позивач нарахував інфляційні (63 075,51 грн.) не існувала повний місяць січень 2016.

Між тим, Верховною Радою України 03.11.2016 прийнято Закон України №1730-VIII Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії (далі Закон №1730), який набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до статті 2 Закону №1730, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Імперативною нормою частини 3 статті 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Позивач списання спірної пені, процентів річних та інфляційних нарахувань не здійснив, наполягає на їх стягненні з відповідача, відтак твердження про відсутність між сторонами предмету спору не відповідало б дійсним обставинам.

Позивач аргументує свою позицію тим, що в порядку статей 1-3 Закону України №1730 для списання неустойки (в даному випадку пені), 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Оскільки відповідач до реєстру не включений, підстав для списання спірних сум у позивача немає, відтак, вони підлягають стягненню з відповідача в загальному порядку.

Суд не погоджується з даним твердженням позивача.

Суд ухвалою від 27.03.2017 витребовував у відповідача докази включення до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Таких доказів відповідач не подав. Представник відповідача в усних поясненнях підтвердив, що до реєстру не включений, оскільки не має заборгованості, яка підлягала б врегулюванню відповідно до вказаного Закону №1730.

Так, відповідно до частини 1 ст. 1 вказаного Закону №1730, визначено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, це:

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

За таких обставин, Закон №1730 не відносить до заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до положень цього Закону (шляхом включення в реєстр з подальшим взаєморозрахунком, реструктуризацією тощо) пеню, проценти річних та інфляційні нарахування.

Враховуючи погашення відповідачем заборгованості за спожитий в 2015 році природний газ остаточно в лютому 2016, у відповідача дійсно відсутні підстави для включення до реєстру, у звязку з відсутністю заборгованості, яка підлягала б врегулюванню відповідно до положень Закону №1730.

Списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення регулює стаття 7 Закону №1730.

Так, вказані суми, нараховані на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року підлягають врегулюванню відповідно до порядку, передбаченому частиною 1 зазначеної статті 7 Закону №1730. Умовою їх списання є не включення боржника до реєстру в порядку ст. ст. 1-3 Закону, а повне виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Заявлені до стягнення у справі №911/3829/16 пеня, річні та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, яка повністю погашена до набрання чинності Законом №1730 і відповідно без застосування передбачених ним процедур, регулюються частиною 3 ст. 7 Закону України №1730, відповідно до якої на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 30.11.2016).

Зазначена норма є імперативною, не залежить від волі сторін спірних відносин, і не ставить списання спірних сум в залежність від включення чи не включення відповідача до реєстру, або від виконання будь-яких інших умов та вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У звязку із відмовою в позові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 17.05.2017.

Суддя О.В. Конюх