ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р.Справа № 922/761/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Лідер-Агро КР", м. Кривий Ріг
до ТОВ "Техстандарт-плюс", м.Харків
про стягнення коштів в сумі 97023,02 грн.
за участю сторін:

позивача -ОСОБА_1

відповідача -ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР-АГРО КР", м. Кривий Ріг (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХСТАНДАРТ-ПЛЮС», м. Харків про стягнення боргу за договором купівлі-продажу №262 від 11.12.2015 р. у розмірі 97023,02 грн. Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення відповідачем вимог укладеного між сторонами договору в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Відповідач надав заперечення на позов та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного , що , за даними позивача що відображено в акті звіряння взаємних розрахунків за період січень 2015 року по грудень 2016 року ( а.с.10) , відповідач ( ТОВ" Техностандарт -Плюс" ) сплатив вже за отриманий товар суму 248 582,86 грн. яка фактично покриває суму боргу. Крім того, відповідач надав додатково платіжні документи за №№ 1155 від 28.02.2017 року на суму 3000,00 грн.., № 1240 від 20.03.2017 року на суму 3000,00 грн., та 1269 від 06.04.2017 року на суму 3000,00 грн.

Крім того, відповідач у відзиві на позов, вказує на факт не належного оформлення видаткових накладних за № 1 від 15.01.2016 року, № 2 від 21.01.2016 року , № 3 від 27.01.2016 року та № 5 від 16.02.2016 року, на загальну суму 181194,02 грн. які не містять ні підпису, ні печатки одержувача товару, та відсутні довіреності на право отримання ТМЦ. Так, згідно Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" накладна є первинним документом, що підтверджує здійснення господарської операції та містить відомості про неї. За вимогами ч.2 ст. 9 вказаного закону, видаткова накладна повинна мати особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На підставі викладеного, відповідач вважає, що перелічені і видаткові накладні оформлені не належним чином. ( а.с.46-51).

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 16.05.2017 року до 18.05.2017 року до 14 години.

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено наступне, що 11.12.2015 року між ТОВ "Лідер-Агро" та ТОВ" Техстандарт-Плюс" був укладений договір купівлі-продажу за № 262 зі строком дії до 31.12.2015 року ( а.с.8-9).

У відповідності до предмету договору продавець зобов*язався відпустити Покупцю замовленому ним продукцію в порядку , передбаченому даними умовами договору ( п.1.1 договору). Покупець зобов*язався оплатити та прийняти продукцію в порядку , передбаченому умовами даного договору ( п.1.2 договору). Сторони домовились, що відвантаження продукції здійснюється партіями в кількості, вказаною в специфікації, специфікація складається та підписується сторонами на підставі попереднього узгодження. Продавця та Покупця ( п. 2.1 договору). Специфікація оформляється окремо на кожну партію продукції та являється невід*ємною частиною даного договору . В специфікації зазначається : найменування товару, його кількість по кожному виду та ціна. ( п.2.2 договору).

У відповідності до п. 3.1 договору, Продавець здійснює початок відвантаження партії продукції в строк не більше 10-ти днів, з моменту підписання специфікації та здійснення Покупцем 100 % передплати. Специфікації позивачем надано не було, попередньої оплати відповідачем також здійснено не було.

Як доказ отримання за договором купівлі-продажу № 262 від 11.12.2015 року товару відповідачем , позивач надає належним чином оформлені наступні накладні :

1) № 93 від 16.12.2015 року на суму 12033,60 грн. та довіреність № 262 від 16.12.2015 року ( а.с.11-12) ;

2) № 94 від 23.12.2015 року на суму 49434,00 грн.

3) № 98 від 31.12.2015 року на суму 72166,66 грн. за довіреністю № 270 від 29.12.2015 року ( а.с.13-15) ;

4) № 89 від 14.12.2015 року на суму 2594,40 грн.

5) № 90 від 14.12.2015 року на суму 5280,00 грн.

6) № 91 від 14.12.2015 року на суму 16963,20 грн.

7) № 92 від 14.12.2015 року на суму 5940,00 грн. товар отриманий за довіреністю № 261 від 11.12.2015 року ( а.с.16-20).

Всього продукції за переліченими накладними отримано на суму 164 411,86 грн.

Щодо видаткових накладних за наступними номерами :

№ 1 від 15.01.2016 року на суму 80934,80 грн. ( а.с.1).

№ 2 від 21.01.2016 року на суму 35776,80 грн. ( а.с.22)

№ 3 від 27.01.2016 року на суму 27829,32 грн. ( а.с.23)

№ 5 від 16.02.2016 року на суму 36653,10 грн. ( а.с.24)

Перелічені накладні не містять підписів та печаток підприємства відповідача, крім того матеріали справи не містять доказів отримання продукції , а саме довіреностей .

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої Мін'юстом України 12.06.96 р. за N 293/1318, довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі.

Довіреність на одержання цінностей, яка відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року N 99, видається на строк не більше 10 днів, є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено (виписано, підписано) інший первинний документ - товарно-транспортну накладну на відпуск цінностей, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей і відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для її бухгалтерського обліку. Оформлення накладної здійснюється після подання довіреності.

Згідно з пунктом 6 зазначеної Інструкції у графах бланку довіреності обов'язково наводяться точна назва, одиниця виміру (натуральні - кг, тн, м, шт., кв. м, куб. м, комплекти тощо) і кількість (а не вартість) цінностей, які довіряється особі одержати за нею, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на виділення цінностей (у нарядах, замовленнях, договорах, рахунках). Для одержання товарно-матеріальних цінностей значного асортименту наказом Міністерства фінансів України від 18 жовтня 1996 року N 226 затверджена довіреність типової форми N М-2б, яка дозволяє вписати до неї майже 60 назв отримуваних цінностей.

У відповідності до п. 4.2 договору купівлі- продажу № 262 від 11.12.2015 року , датою поставки партії товару продукції являється фактично дата підписання видаткової накладної представниками обох сторін.

Отже господарський суд прийшов до висновку, що з огляду на вимоги договору, позивач не надав належні докази передачі ТМЦ , за наступними накладними № 1 від 15.01.2016 року на суму 80934,80 грн. , № 2 від 21.01.2016 року на суму 35776,80 грн. , № 3 від 27.01.2016 року на суму 27829,32 грн. , № 5 від 16.02.2016 року на суму 36653,10 грн. надані видаткові накладні не містять , підпису отримувача, що суперечить п. 4.2 договору купівлі - продажу № 262 від 11.12.2015 року .

Щодо видаткових накладних, наданих відповідачем як доказ оплати за отриману продукцію за договором № 262 від 11.12.2015 року, а саме : № 93 від 16.12.2015 року на суму 12033,60 грн. товар отриманий довіреністю № 262 від 16.12.2015 року та оплачений на суму 5940,00 грн. про що свідчить платіжне доручення № 415 від 23.12.2015 року ; 2) № 94 від 23.12.2015 року на суму 49434,00 грн. сплачено платіжними дорученнями № 418 від 23.12.2015 року на суму 12033,60 грн. ; 3) № 98 від 31.12.2015 року на суму 72166,66 грн. отримано за довіреністю № 270 від 29.12.2015 року сплачено платіжними дорученнями № 463 від 12.01.2016 року на суму 36000,00 грн. ; 4) № 89 від 14.12.2015 року на суму 2594,40 грн. отримано за довіреністю за № 261 від 11.12.2015 року, сплачено 2594,40 грн. платіжним дорученням № 416 від 23.12.2015 року на суму 2594,40 грн. 5) № 90 від 14.12.2015 року на суму 5280,00 грн. сплачено платіжним дорученням № 417 від 23.12.2015 року на суму 5280,00 грн. 6) № 91 від 14.12.2015 року на суму 16963,20 грн. сплачено платіжним дорученням № 414 від 23.12.2015 року на суму 16963,30 грн., видаткова накладна № 92 від 14.12.2015 року докази сплати відсутні. Разом сума боргу становить 85601,66 грн.

Крім того, відповідач надав платіжні доручення за № 1155 від 28.02.2017 року на суму 3000,00 грн. ( а.с.49), № 1240 від 20.03.2017 року на суму 3000,00 грн. ( а.с.50) , № 1269 від 06.04.2017 року на суму 5000,00 грн. ( а.с.51) всього на 11000,00 грн., № 615 від 22.08.2016 року на суму 25000,00 грн. ( а.с.74), № 873 від 10.11.2016 року на суму 5000,00 грн. ( а.с.75), та № 802 від 28.11.2016 року на суму 5000,00 грн. ( а.с.76). які також слід зарахувати як докази оплати в рахунок погашення боргу за договором № 262 від 11.12.2015 року, оскільки інших договорів між сторонами не укладалося, дані грошові надходження не заперечуються позивачем, про що свідчить відображення а акті звіряння , який позивач надав в судовому засіданні 18.05.2017 року.

Щодо наданих відповідачем платіжних доручень за №№ 419 від 23.12.2015 року на суму 5592,00 грн. , ( а.с.67), № 438 від 30.12.2105 року на суму 33762,00 грн., № 117 від 21.01.2016 року на суму 38246,66 грн. ( а.с.70), № 166 від 15.02.2016 року на суму 40171,00 грн., ( а.с.71), № 315 від 04.04.2016 року на суму 15 000,00 грн. ( а.с.72), № 424 від 20.05.2016 року на суму 2000,00 грн. ( а..с73), № 615 від 22.08.2016 року на суму 25000,00 грн. ( а.с.74), та інші , то вказані рахунки в призначеннях платежів , як підстава для оплати, не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов"язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що сума заборгованості відповідачем частково не сплачена. Відповідач не надав на вимогу суду докази своєчасного виконання своїх зобов'язань. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 85601,66 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт-Плюс" ( м. Харків, вул. Лодзинська, буд. 7-а, р/р 9000 в ПАТ" Укрсиббанк" МФО 351005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Лідер-Агро КР" ( Дніпропетровська обл., м. Кривий ріг, пл. Горького, буд. 10 , р/р 3168 в ПАТ КБ" Приватбанк" МФО 313399) суму основного боргу 39601,66 грн. та судовий збір 1600,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_3