Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" травня 2017 р. Справа № 906/289/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- договір про надання правової допомоги від 12.05.2017

від відповідача: ОСОБА_2- дов. № 2 від 05.01.2017

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атрім-пак"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"

про зобов'язання виконання умов договору поставки №00008 від 10 травня 2016р. шляхом прийняття товару

Позивачем подано позов про зобов'язання відповідача виконати умови договору поставки №00008 від 10.05.2016, шляхом прийняття від позивача товару ESP Smoke ТДФ 24.0 А св. копчення ( логотип) у кількості 83.170 км, ESP Smoke ТДФ 24.0 А св. копчення ( люкс) у кількості 118,491 км.

Ухвалою господарського суду від 03.04.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.04.2017.

24.04.2017 представником позивача до суду подана заява про зменшення розміру позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду. Згідно вказаної заяви позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови договору поставки №00008 від 10.05.2016, шляхом прийняття від позивача товару ESP Smoke ТДФ 24.0 А св. копчення ( логотип) у кількості 60,778 км, ESP Smoke ТДФ 24.0 А св. копчення ( люкс) у кількості 118,491 км .

Ухвалою від 24.04.2016 суд відклав розгляд справи на 15.05.2017.

В судовому засіданні від 15.05.2017 в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 17.05.2017.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та письмових поясненнях (а.с. 95-101).

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях ( а.с. 58-59,78,114-115).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Артім-Пак" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 00008 (а.с. 12-14).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця (поставити) у зумовлені Договором строки товар: поліамідні оболонки, кліпса (далі по тексту - товар), а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами цього Договору.

Згідно п. 1.2 договору, вид, асортимент, ціна за одиницю товару, кількість, загальна вартість товару - зазначаються у видатковій накладній та/або у специфікації на кожну партію товару.

Загальна ціна Договору складається з суми вартості товару, що поставляється згідно із видатковими накладними протягом всього строку його дії (п. 1.3 договору).

У пункті 1.5 договору сторони погодили, що замовлення може бути зроблено в усній формі. Підтвердженням прийняття замовлення до виконання сторони домовилися вважати виставлення рахунку-фактури, в тому числі, по факсу або факт відпуску товару згідно накладної. Рахунок-фактура повинна бути виставлена протягом 3 (трьох) діб від дати замовлення.

Пунктом 1.7 договору встановлено, що ціни за цим Договором визначені з урахуванням ПДВ та включають вартість тари, упаковки, маркування товару та доставки товару до складу покупця.

Приписами п. п. 4.1, 4.2 договору поставка товару здійснюється згідно правил INCOTERMS в редакції 2010 року на умовах DDP, місце поставки склад покупця, який розташований за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Білопільска ,131.

Постачальник повинен поставити товар в строк до 5 календарних днів з моменту здійснення покупцем замовлення , за умови наявності замовленого товару на складі постачальника. У випадку відсутності замовленого товару на складі постачальника поставка товару здійснюється протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з моменту здійснення покупцем замовлення. Поставка товару здійснюється за його рахунок та за допомогою перевізних організацій.

Згідно п. 6.1 договору, приймання товару по кількості та якості проводиться згідно накладних та показників якості.

У пункті 12.4 договору сторони узгодили, що у випадку якщо жодна із сторін Договору на протязі 10 днів до його закінчення не проінформувала письмово іншу сторону про припинення дії Договору, то Договір продовжує свою дію ще на рік і на тих же умовах.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 13.1 договору).

Позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем на підставі електронного листа від 09.12.2016, в якому було вказано залишки товару (а.с 76-77) узгоджено та підписано графік відвантаження товару за вих. №27/01 від 27.01.2017 (а.с.15), проте відповідач ухилявся від прийняття товару згідно узгодженого графіку.

16.03.2017 позивач своєю претензією № 16/032 повторно повідомив відповідача про готовність відвантажити товар згідно з угодженим планом відвантаження від 27.01.2017 за договором поставки № 00008 від 10.05.2016.

Позивач у даній претензії вимагав підтвердити готовність прийняття замовленого товару 21 березня 2017 року за адресою місцезнаходження: Житомирська область, м.Бердичів, вул. Білопільська,131 (а.с. 17-18).

Відповідач відповіді на зазначену претензію не надав, про готовність прийняття товару не повідомив, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що залишок замовленого, на думку позивача, товару Оболонка ESP smoke ТБФ 24.А св.копчення (ОСОБА_3 поросят) в сумі 28050,28грн. відповідачем отримано 31.03.2017р. відповідно до видаткової накладної № РН-0000097 від 31.03.2017р.

Зазначає, що відповідачем у відповідності до п. 1.5 договору замовлення на спірний товар не здійснювалось та рахунків - фактур на спірний не отриманий товар від позивача відповідач не одержував. Відтак, спірний товар не може вважатися замовленим в розумінні положень Договору.

Не вважає, також доказом замовлення товару рахунок-фактуру №СФ-0000070 від

24.03.2017р., оскільки останній складений та надісланий набагато пізніше, ніж згідно даних Позивача було здійснено замовлення відповідно до графіку №27/01 від 27.01.2017р.

Крім того, в рахунку-фактурі №СФ-0000070 від 24.03.2017р. на суму 254438,12грн. позивачем зазначено, що рахунок виставляється "без замовлення".

Щодо графіку відвантаження, відповідач зазначає, що він не є узгодженим та підписаним сторонами, оскільки вважає, що останній підписаний не директором підприємства ОСОБА_4 , а іншою особою.

Крім того, звертає увагу, що номенклатура товарів вказана в рахунку-фактурі № СФ-0000070 від 24.03.2017 не співпадає з номенклатурою товарів передбачених п. 1.1. договору поставки № 00008 від 10.05.2016 .

Відповідач вважає, що строк дії договору поставки № 00008 від 10.05.2016 закінчився, оскільки між сторонами укладено та діє договір поставки № 00028 від 31.01.2017 та всі поставки здійснюються у відповідності до даного договору.

Крім того, оскільки п. 13.2 Договору поставки № 00028 від 31.01.2017 передбачає втрату юридичної сили будь-яких листів та попередніх усних чи письмових домовленостей, вважає, що будь-які листи, графіки, їх копії тощо, які були складені до 31.01.2017, на які позивач посилається як на підставі для визнання позову, втратили юридичну силу.

Разом з тим зауважує, що позов фактично ґрунтується на графіку відвантаження від 27.01.17, оригінал якого позивачем не надано та жодних прив'язок графіку до будь-якого з договорів немає.

Позивач, не погоджуючись із запереченнями відповідача зазначає, що договір поставки № 00008 від 10.05.2016 є чинним, оскільки у відповідності до умов п. 12.04 сторонами не вчинялось жодних дій, спрямованих на його розірвання.

Зауважує, що згідно п. 1.6 договору поставки № 00008 від 10.05.2016, товар поставлений за видатковими накладними, що оформлені сторонами протягом строку дії договору, вважається таким, що поставлений на підставі та в межах договору, навіть при відсутності посилання на договір в самих видаткових накладних.

За таких обставин вважає, що графік відвантаження від 27.01.2017, як первинний документ є укладеним у межах Договору поставки від 10.05.2016.

Вказує, що графік відвантаження від 27.01.2017 був узгоджений сторонами 09.12.2016 електронною поштою, після чого 01.02.2017 о 16.17 год. графік відвантаження підписано відповідачем та скріплено печаткою, сканкопія якого була відправлена на електронну адресу позивача.

Щодо твердження відповідача про невідповідність підпису ОСОБА_4 на графіку його справжньому, то зазначає, що відповідачем не надано відповідних доказів.

Позивач вважає, що підписаний сторонами графік відвантаження від 27.01.2017 підтверджує той факт, що позивач прийняв замовлення від відповідача та готовий відвантажувати замовлений товар, а відповідач не заперечував проти такого формату погодження.

Зауважує, що графік відвантаження від 27.01.2017 є первинним документом відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та може покладатись на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування, а саме наявність факту прийняття замовлення.

В той же час вказує, що рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені товари чи надані послуги .

Щодо відсутності повноважень у ОСОБА_4 на одноосібне підписання графіку відвантаження від 27.01.2017 відповідно до протоколу № 6 від 15.06.2016, то зазначає, що про останнє позивачу стало лише відомо під час судового засідання 15 травня 2017 року.

Відповідач протягом більше, ніж півроку не повідомив про такі зміни, хоча згідно з п. 13.4 Договору поставки №00008 зобов'язаний надати копію протоколу або рішення про призначення керівника та повідомити про можливі зміни (п. 13.7 договору).

Вважає, що підписання директором ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" ОСОБА_4 графіку відвантаження №27/01 від 27.01.2017 р. є дією, спрямованою на набуття цивільних прав та обов'язків Покупця товару, що згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України є правочином.

З огляду на приписи статей 92, 203, 215 ЦК України, договір, укладений від імені юридичної особи її виконавчим органом (директором) з третьою особою, може бути визнаний недійсним із підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, якщо відповідні обмеження існували на момент укладення оспорюваного договору.

Вказує, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №00008 від 10.05.2016.

Предметом спору є зобов'язання відповідача виконати умови договору поставки №00008 від 10.05.2016 шляхом прийняття товару.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. ст. 525, 526 цього Кодексу зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обовязків.

Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обовязок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобовязаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивача ґрунтуються на умовах договору поставки № 0008 від 10.05.2016 та графіку поставки № 27/01 від 27.01.2017, який позивач вважає таким, що укладений до договору поставки № 00008 від 10.05.2016.

Позивач вказує, що умови даного графіку поставки не виконуються, відповідач відмовляється від прийняття товару, відтак позивач просить захистити його право та зобов'язати відповідача прийняти товар, обумовлений у графіку поставки від 27.01.2017.

Проте суд не погоджується з твердженнями позивача щодо того, що графік є доказом приймання замовлення на товар, оскільки умовами пункту 1.5 договору поставки сторони визначили, що підставою для поставки товару є замовлення, яке може бути зроблено і в усній формі. А підтвердженням того, що замовлення прийнято постачальником до виконання є виставлення ним протягом трьох діб рахунку-фактури або факт відпуску товару згідно накладної.

Крім того, пунктом 4.2 договору, сторони обумовили порядок та строки поставки товару, а саме постачальник повинен поставити товар в строк до 5 календарних днів з моменту здійснення покупцем замовлення , за умови наявності замовленого товару на складі постачальника . У випадку відсутності замовленого товару на складі - поставка здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту здійснення покупцем замовлення.

Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем було зроблене замовлення на отримання від позивача товару, зобов'язання прийняти який є предметом даного спору, а саме : ESP Smoke ТБФ 24.0 А св. копчення ( логотип) у кількості 60,778 км, ESP Smoke ТДФ 24.0 А св. копчення ( люкс) у кількості 118,491 км.

Рахунок-фактура № СФ-0000070 від 24.03.2017 (а.с. 16), як зазначено самим позивачем, виставлено відповідачу без його замовлення, що не відповідає умовам договору.

Пунктом 2.2. договору передбачено обов'язок прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених Договором.

Суд зауважує, що у випадку коли зобов'язання пов'язується з настанням певної події, то дане зобов'язання має бути виконане лише після того, як вказана подія настане.

Отже, виходячи з умов Договору поставки № 00008 від 10.05.2016, обов'язок щодо прийняття товару виникає у відповідача після направлення ним замовлення на вказаний товар, та отримання ним рахунку-фактури, як доказу прийняття замовлення до виконання.

За умовами п. 1.1 договору вид, асортимент, ціна за одиницю товару, кількість, загальна вартість товару зазначаються у видатковій накладній та/або у специфікації на кожну партію товару. Однак, матеріали справи не містять документів, з яких вбачається характеристика та ідентифікуючі ознаки товару, який мав бути поставлений відповідачу.

При цьому договір поставки № 00008 від 10.05.2016 не містить умов про те, що поставка товару здійснюється згідно графіку поставки, тому суд не розцінює графік поставки № 21/1 від 27.01.2017 як додаток до договору.

Не являється останній і окремим правочином, як на то вказує позивач, оскільки в даному графіку сторонами не передбачено строку дії правочину, ціни товару, умов поставки та строку здійснення розрахунків.

Суд також критично ставиться до тверджень позивача з приводу того, що графік поставки був узгоджений сторонами 09.12.2016 шляхом пересилання електронною поштою, оскільки переписка засобами електронного зв'язку, суперечить умовам договору.

Суд зауважує, що за умовами п. 12.2 договору, договір, рахунки-фактури, специфікації підписані сторонами і передані за допомогою факсимільного зв'язку мають юридичну силу для сторін до моменту заміни на оригінали з мокрою печаткою.

Сторонами в ході вирішення спору не надано суду, як оригіналу листа від 09.12.2016, так і графіку поставки від 27.01.2017.

За таких обставин лист від 09.12.2016 та графік поставки від 27.01.2017 суд не розцінює як такі, що укладені в спосіб, передбачений умовами договору № 00008 від 10.05.2016.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, як встановлено судом, відповідачем не було виставлено замовлення, ні в усному, ні в письмовому вигляді щодо товару, який є предметом даного спору, а позивач у відповідності до умов, визначених договором не підтвердив прийняття даного замовлення до виконання шляхом виставлення рахунку-фактури, відповідач позбавлений права вимагати у відповідача прийняття вказаного товару.

За вказаних обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, відтак суд відмовляє в задоволені позову.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що приписами частини 4 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, якщо покупець відмовився прийняти та оплати товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Разом з тим суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що договір поставки № 00008 від 10.05.2016 закінчив свою дію з моменту укладення між сторонами договору поставки № 00028 від 31.01.2017, оскільки п. 2.4 договору передбачено, що у випадку якщо жодна із сторін Договору на протязі 10 днів до його закінчення не проінформувала письмово іншу сторону про припинення дії Договору, то Договір продовжує свою дію ще на один рік і на тих же умовах .

За таких обставин, оскільки сторони договору письмово не заявляли про припинення дії даного договору, станом на день звернення до суду з даним позовом договір поставки № 00008 від 10.05.2016 є чинним.

Крім того, суд також не приймає до уваги заперечення відповідача щодо того, що графік поставки підписано неуповноважною особою, оскільки доказів вказаного факту відповідачем не надано, а провести експертне дослідження не є можливим, оскільки сторони оригіналу графіку не надали.

Серед іншого, суд не погоджується з твердженням позивача, що графік поставки від 27.01.2017 є первинним документом.

Так, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні документи можуть бути створені як у письмовій, так і в електронній формі. Хоча створений в електронному вигляді документ матиме юридичну силу тільки у випадку засвідчення його електронним цифровим підписом.

До первинних документів належать розпорядження та дозволи адміністрації (власника) підприємства, установи, організації на проведення господарських операцій.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами навіть за наявності всіх формальних реквізитів.

Так, графік поставки, на який посилається позивач, можна розцінити лише як намір сторін щодо поставки товару у певний строк, але не вказує на факт здійснення господарської операція, яка відображається в бухгалтерському обліку, відтак не вважається первинним документом.

Не є також вірними твердження позивача про те, що відповідач вчиняв конклюдентні дії щодо погодження графіку поставки шляхом прийняття товару за видатковими накладними від 10.03.2017 та від 31.03.2017 (а.с.47,67 ), оскільки у вказаних накладних зазначено, що товар поставляється на виконання умов договору поставки № 00028, який укладено сторонами 31.01.2017 (а.с. 79-81).

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд відмовляє в задоволені позову.

В порядку ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.05.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід)

3- відповідачу (рек. з повід.)