ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

30.05.2017р. Справа №905/838/17

за позовом В.о. керівника Краматорської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

Управління освіти Краматорської міської ради, м.Краматорськ

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Краматорськ

про визнання недійсним договору, зобов'язання звільнити приміщення та його повернення

Суддя Г.В. Левшина

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

Комісар О.О. - прокурор

В.о. керівника Краматорської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління освіти Краматорської міської ради, м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Краматорськ, про:

- визнання недійсним договору оренди №11 від 01.06.2016р., укладеного між позивачем та відповідачем та припинення зобов'язання за договором на майбутнє;

- зобов'язання відповідача звільнити комунальне майно - частину вбудованого нежилого приміщення майстерні 30 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та повернути його позивачу.

В обгрунтування своїх вимог прокурор та позивач посилаються на невідповідність оспорюваного правочину вимогам Закону України "Про освіту".

Відповідно до положень ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч.3 ст.207 Господарського кодексу України (яка кореспондується зі ст.236 Цивільного кодексу України) виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Як встановлено судом під час розгляду справи, 08.05.2017р. Управлінням освіти Краматорської міської ради та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено угоду про розірвання договору оренди №11 від 01.06.2016р. При цьому, сторонами підписано акт прийому-передачі частини вбудованого нежилого приміщення майстерні 30 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

За змістом ст.ст.651, 653 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України).

Із правової природи такого зобов'язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків наслідки недійсності правочину відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, оскільки використання майна - "річ" безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Тому, визнаючи договір оренди недійсним, необхідно серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

За висновками суду, предметом позовних вимог у даній справі, є вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, який сторони розірвали, а майно повернули, тобто зобов'язання за спірним договором є припиненими.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, визнання договору оренди недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 23.12.2015р. по справі №3-1143гс15.

Відповідно до п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п.4.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, між сторонами не залишилось неврегульованих питань щодо предмету спору, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до п.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі. У такому випадку за необхідності відповідний процесуальний документ виготовляється у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до Державного бюджету України.

За таких обставин, сплачений Прокуратурою Донецької області згідно платіжного доручення №582 від 22.03.2017р. судовий збір в сумі 3200,00 грн. підлягає поверненню з державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.49, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Припинити провадження по справі №905/838/17 за позовом В.о. керівника Краматорської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління освіти Краматорської міської ради, м.Краматорськ до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Краматорськ про:

- визнання недійсним договору оренди №11 від 01.06.2016р., укладеного між Управлінням освіти Краматорської міської ради та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та припинення зобов'язання за договором на майбутнє;

- зобов'язання Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2, м.Краматорськ звільнити комунальне майно - частину вбудованого нежилого приміщення майстерні 30 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та повернути його Управлінню освіти Краматорської міської ради.

Повернути Прокуратурі Донецької області з державного бюджету України сплачений згідно платіжного доручення №582 від 22.03.2017р. судовий збір в сумі 3200,00 грн.

Суддя Г.В. Левшина