ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 914/3344/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області за № 14-11-01840 від 16.03.2017р. (вх.№01-05/1428/17 від 23.03.2017р.) та Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт» (надалі ПрАТ «Трускавецькурорт») за № 163 від 15.03.2017р. (вх.№01-05/1427/17 від 23.03.2017р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 28.02.2017р.

у справі № 914/3344/16

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області

до відповідача: ПрАТ «Трускавецькурорт»

про визнання права власності,

за участю:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 28 від 12.10.2016р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.02.2017р. у справі №914/3344/16 (суддя Фартушок Т.Б.) повністю відмовлено в задоволенні позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що на підставі рішення Трускавецької міської ради від 28.05.2003р. № 111 та згідно свідоцтва про право власності від 08.09.2003р. зареєстровано право колективної власності на нежитлову будівлю за адресою м.Трускавець, вул.Суховоля,7 загальною площею 959,8 кв.м за ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів «Трускавецькурорт». У своєму рішенні суд навів хронологію подій та рішень відповідних державних органів стосовно спірної будівлі, починаючи з 50-х років минулого сторіччя та констатував, що право на звернення із даним позовом належить Фонду державного майна України, а не регіональному відділенню Фонду державного майна України по Львівській області. З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і відмовив у їх задоволенні.

Позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області в апеляційній скарзі вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу на те, що центральний апарат ФДМ України здійснював приватизацію Бориславського ОВТП «Галлак». В п. 11 переліку обєктів соціального побутового призначення, які передаються безкоштовно у користування, згідно ст. 24 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» по Бориславському ОВТП «Галлак» значиться санаторій «Берізка» по вул. Суховоля в м.Трускавці, 1930 року введення в експлуатацію. Стверджує, що спірне нерухоме майно у процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Галлак», залишилось на його балансі та належить до державної власності. Уповноваженим органом управління спірним майном є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, тому безпідставним є висновок суду про відсутність у регіонального відділення права на звернення з даним позовом до суду. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 28.02.2017р. у справі №914/3344/16, прийняти постанову, якою позов задоволити.

ПрАТ «Трускавецькурорт» в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції по суті прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, однак на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. Покликається на те, що в оскаржуваному рішенні суд встановив обставини, про які жодна із сторін не повідомляла, доказів на їх підтвердження не надавала та які в судовому засіданні не досліджувались. Звертає увагу на те, що на час заявлення даного позову власником та володільцем спірної будівлі є не відповідач, а інша особа, що підтверджується матеріалами справи. Вказує, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини висновків про обставини, що не підтверджені матеріалами справи. Крім того, просить змінити підставу відмови в позові, а саме вказати про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, в решті рішення господарського суду Львівської області від 28.02.2017р. у справі № 914/3344/16 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області відповідач вважає доводи скаржника безпідставними та необґрунтованими; скаржником не наведено жодних підстав, визначених ст. 104 ГПК України, з яких порушено питання про перегляд рішення господарського суду.

Позивач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «Трускавецькурорт», не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, подав клопотання за № 14-11-03154 від 13.05.2017р. (вх. № 01-04/3205/17 від 13.05.2017р.) про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника.

Колегія суддів, порадившись, вирішила клопотання відхилити з огляду на те, що воно не підтверджене жодними доказами. Поважність причин неможливості забезпечити явку в судове засідання представника має бути обґрунтована документально.

Суд апеляційної інстанції не визнавав у своїх ухвалах від 24.03.2017р. та 24.04.2017р. обовязковою явку представників сторін.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає можливим в силу положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги ПрАТ «Трускавецькурорт» з наведених у ній підстав. Одночасно просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 28.02.2017р. у справі №914/3344/16.

Предметом даного спору є вимога Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про визнання за державою в особі регіонального відділення права власності на спальний корпус № 3 санаторію «Берізка» за адресою: Львівська обл., м.Трускавець, вул. Суховоля, 7.

В обґрунтування своїх вимог позивач додав до позовної заяви від 16.12.2016р. №14-11-08191 (вх.№ 3463 від 29.12.2016) копію акту оцінки вартості орендного підприємства Бориславського орендного виробничо-торгового підприємства «Галлак» від 24 грудня 1993 року №344-ІК, затвердженого заступником голови Фонду державного майна України 16.02.1994р.; копію Переліку обєктів соціально-побутового призначення, датованого січнем 1994 року; копію рішення Трускавецької міської ради від 28.05.2003р. № 111 та копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2003.

Зі змісту вищеназваної копії акту оцінки вартості майна орендного підприємства вбачається, що в ньому визначено балансову вартість основних засобів 16411103 тис.крб., у тому числі орендаря 784354 тис.крб., та залишкову вартість основних засобів 9846991 тис. крб., у тому числі орендаря 771625 тис. крб.(а.с.11, 12).

Надати оцінку наявній у справі копії Переліку обєктів соціально-побутового призначення, датованого січнем 1994 року, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості з тих підстав, що шрифт цього документа не чіткий і його неможливо прочитати.

Разом з тим, як видно з наданої позивачем копії, 28 травня 2003 року виконавчий комітет Трускавецької міської ради прийняв рішення № 111 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна», згідно якого вирішено оформити право власності Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів «Трускавецькурорт» з видачею свідоцтва про право власності на обєкт нерухомого майна нежитлову будівлю в м. Трускавці на вул. Суховоля, 7 (корпус № 3 Санаторію «Берізка) (а.с.14).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про оскарження, визнання незаконним чи скасування рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 111 від 28.05.2003р. «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна».

Підставою звернення до місцевого господарського суду з даним позовом позивач зазначив ту обставину, що відповідно до результатів перевірок стану утримання, зберігання та використання державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Галлак» в процесі приватизації, проведених працівниками регіонального відділення, санаторій «Берізка» (м. Трускавець, вул. Суховоля, 7) на балансі товариства не обліковується. Позивач покликається на те, що безоплатна передача майна, визначена ст.24 Закону України «Про приватизацію державного майна», не є відчуженням майна, а є підставою для передачі обєктів соціально-побутового призначення в безоплатне користування.

У відзиві № 45 від 17.01.2017 на позовну заяву відповідач вказав, що позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області вважає безпідставним, не підтвердженим жодними доказами, що Приватне акціонерне товариство «Трускавецькурорт» не є власником спірної будівлі, відповідно неналежним відповідачем у цій справі.

До відзиву приєднано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 78891127 від 26.01.2017р., з якої вбачається, що власником нежитлової будівлі за адресою: Львівська обл., м.Трускавець, вул.Суховоля, буд. 7, загальною площею 959,8 кв.м є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, серія та номер 190, виданий 02.03.2016р., видавник: приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.18-19).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статтей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В статті 392 Цивільного кодексу України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, з наведених норм вбачається, що позивачем у позові про визнання права власності є власник індивідуально визначеного майна, право якого оспорюється або не визнається іншою особою.

В даному спорі позивачем виступає Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, яке звернулось до господарського суду з позовом про визнання за державою в особі регіонального відділення права власності на спальний корпус № 3 санаторію «Берізка» за адресою: Львівська обл., м. Трускавець, вул. Суховоля, 7, а відповідачем ПрАТ «Трускавецькурорт».

З аналізу матеріалів справи суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 111 від 28.05.2003р. «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна», яке ніким не оскаржене, не визнане незаконним та не скасоване у встановленому законом порядку, вирішено оформити право власності Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів «Трускавецькурорт» з видачею свідоцтва про право власності на обєкт нерухомого майна нежитлова будівля в м.Трускавці на вул. Суховоля, 7 (корпус № 3 Санаторію «Берізка).

Вказане рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради створило юридичні наслідки набуття Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів «Трускавецькурорт» права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю в м.Трускавці на вул. Суховоля, 7 (корпус № 3 Санаторію «Берізка). Отже, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про визнання за державою в особі позивача права власності на спальний корпус № 3 санаторію «Берізка».

Доводи апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області не підтверджені наявними у справі доказами та не спростовують висновків місцевого господарського суду, зазначених в оскаржуваному судовому рішенні.

Щодо вимог апеляційної скарги ПрАТ «Трускавецькурорт» необхідно зазначити, що дійсно, в матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження описаних в оскаржуваному судовому рішенні обставин та рішень відповідних державних органів стосовно спірної будівлі, починаючи з 50-х років минулого сторіччя. Проте, положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено право суду апеляційної інстанції виключати з мотивувальної частини судового рішення місцевого господарського суду зроблені ним висновки у справі.

При винесенні постанови колегія суддів враховує розяснення, наведені в п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (зі змінами та доповненнями), відповідно до яких не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас, апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на скаржників відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.03.2017р., враховуючи клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Львівської області від 28.02.2017р. у справі №914/3344/16 до 18.04.2017р. та витребувано у сторін докази про вартість спірного майна станом на час заявлення позову (грудень 2016р.).

В додаток до відзиву від 18.04.2017 № 256 на апеляційну скаргу відповідач надав ксерокопію висновку про вартість майна станом на 12 січня 2016 р.

Сторони не надали доказів про вартість майна станом на час заявлення позову в суд.

Позивач при поданні апеляційної скарги не сплатив судового збору у встановлених Законом України Про судовий збір порядку та розмірі.

З урахуванням приписів підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», належний до сплати судовий збір за подання Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області апеляційної скарги на рішення господарського суду Львівської області від 28.02.2017р. у справі №914/3344/16 необхідно стягнути з нього в дохід Державного бюджету України.

Керуючись, ст. ст. 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Залишити без змін рішення господарського Львівської області від 28.02.2017р. у справі № 914/3344/16, апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області та Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт» без задоволення.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3; ) в дохід Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код 38007620, банк одержувача ГУДКУ у Львівській області, код банку 825014, рахунок №2006) 1515,80 грн. судового збору за розгляд Львівським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області.

Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1