РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Справа № 924/257/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Демидюк О.О. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 15 березня 2017 року)

від органу прокуратури: ОСОБА_2 (посвідчення №032937 від 15 квітня 2015 року)

третьої особи: ОСОБА_3 (Котюржинецький сільський голова)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача 2 - ТОВ "Вадас" на рішення господарського суду Хмельницької області від 06 березня 2017 року у справі №924/257/16 (суддя Шпак В.О.)

за позовом Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Котюржинецької сільської ради

до Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області (відповідач 1)

та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вадас" (відповідач 2)

про визнання недійсним розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації №216/2013-р від 06 червня 2013 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) ТОВ "Вадас"; визнання недійсним розпорядження першого заступника голови Красилівської районної державної адміністрації №246/2013-р від 27 червня 2013 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) та передачу її в оренду ТОВ "Вадас"; визнання недійсним договору оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року укладеного між Красилівської районною державною адміністрацією та ТОВ "Вадас"; зобовязання ТОВ "Вадас" повернути земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :03:004:0114 площею 18,6 га, що розташована за межами Костюржинецької сільської ради Красилівського району у державну власність

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило. Судове засідання за клопотанням Котюржинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області проводилось у режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду Хмельницької області.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області (суддя Шпак В.О.) від 06 березня 2017 року у справі №924/257/16 було задоволено позов Заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (надалі позивач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Котюржинецька сільська рада до Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області (надалі відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вадас" (надалі відповідач 2) про визнання недійсним розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації №216/2013-р від 06 червня 2013 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) ТОВ "Вадас"; визнання недійсним розпорядження першого заступника голови Красилівської районної державної адміністрації №246/2013-р від 27 червня 2013 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) та передачу її в оренду ТОВ "Вадас"; визнання недійсним договору оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року укладеного між Красилівської районною державною адміністрацією та ТОВ "Вадас"; зобовязання ТОВ "Вадас" повернути земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :03:004:0114 площею 18,6 га, що розташована за межами Костюржинецької сільської ради Красилівського району у державну власність. Вказаним рішенням було визнано недійсним розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації №216/2013-р від 06 червня 2013 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) ТОВ "Вадас" та розпорядження першого заступника голови Красилівської районної державної адміністрації №246/2013-р від 27 червня 2013 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) та передачу її в оренду ТОВ "Вадас"; визнано недійсним договір оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року, укладений між Красилівської районною державною адміністрацією та ТОВ "Вадас" та припинено його дію на майбутнє. Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю "Вадас" (Красилівський район, с.Лагодинці, вул. Індустріальна, 23, ) повернути земельну ділянку водного фонду кадастровим номером :03:004:0114 площею 18,6000га, що розташована за межами Котюржинецької сільської ради Красилівського району та передати Красилівській районній державній адміністрації.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що Красилівська районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку в оренду для ведення рибного господарства, оскільки дані повноваження в силу частини 5 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття розпоряджень) належали Хмельницькій обласній державній адміністрації. Договір оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року, укладений між Красилівською райдержадміністрацією та ТОВ "Вадас" з порушенням вимог статей 17, 122 Земельного кодексу України, статті 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації, статті 13 Закон України „Про оцінку земель. Приймаючи до уваги, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки під час передачі її в оренду проведена не була, на розгляд до уповноваженого органу не подавалась та, відповідно, ним не затверджувалась, місцевий суд прийшов до висновку, що договір оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року, укладений між Красилівської районною державною адміністрацією та ТОВ "Вадас" слід визнати недійсним та припинити його дію на майбутнє.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач 2 ТОВ "Вадас" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 06 березня 2017 року у справі №924/257/16 та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального права, а також на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не з'ясовано, що законодавством України не визначено таких видів використання як "водне господарство" та "рибне господарство", а відповідач 1 мав право розпоряджатись землями водного фонду в порядку, передбаченому частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України. Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії. Розмір орендної плати був визначений відповідно до законодавства України, а інтересам держави та будь-яких інших осіб шкоди не завдано. Оскільки спеціальною нормою Податкового кодексу України визначено розмір та порядок встановлення орендної плати за оренду земель водного фонду в разі відсутності нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначений договором оренди розмір відповідає законодавству України. При цьому, проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є обов'язковим. Законодавством не передбачено проведення державної експертизи технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості), а тому статтю 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" не було порушено. Крім того, позов подано прокурором в інтересах неналежного позивача, оскільки розпорядником земельної ділянки є Красилівська районна державна адміністрація Хмельницької області. Також, апелянт посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" та від 26 березня 2013 року у справі "Рисовський проти України".

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30 березня 2017 року у справі №924/257/165 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10 квітня 2017 року у справі №924/257/16) було прийнято до провадження апеляційну скаргу ТОВ "Вадас" та призначено дату судового засідання на 26 квітня 2017 року об 11:30 год.

10 квітня 2017 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Котюржинецької сільської ради надійшло клопотання №70 від 04 квітня 2017 року, відповідно до якого сільська рада вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в технічній документації по спірній земельній ділянці вказано, що сільська рада як суміжний землекористувач претензій щодо встановлення меж земельної ділянки площею 18,6 га. не має, однак сільська рада взагалі не була повідомлена та не була присутня при встановленні меж даної земельної ділянки, що є грубим порушенням законодавства. Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежувань державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року за №5245 право власності на земельні ділянки державної та комунальної власності реалізується після державної реєстрації права власності на відповідну земельну ділянку. Для того, щоб Красилівська РДА могла передати в оренду земельну ділянку водного фонду площею 18,6 га, вона мала б зареєструвати речове право на дану земельну ділянку. У відповідності до витягу від 18 вересня 2013 року право власності на дану земельну ділянку Красилівська РДА набула 19 серпня 2013 року. Вищенаведене свідчить, що Красилівська РДА не мала права видавати будь-які розпорядження щодо земельної ділянки, яка їй не належала.

10 квітня 2017 року від Котюржинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області до Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання №71 від 04 квітня 2017 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з проханням доручити проведення відеоконференції господарському суду Хмельницької області.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2017 року у справі №924/257/16 було ухвалено провести судове засідання призначене на 26 квітня 2017 року об 11:30 год. в режимі відеоконференції, доручено господарському суду Хмельницької області проведення судового засідання по справі №924/257/16, яке призначене ухвалою РАГС від 30 березня 2017 року на 26 квітня 2017 року об 11:30 год. в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26 квітня 2017 року у справі №924/257/16 було відкладено розгляд апеляційної скарги на 17 травня 2017 року об 10:45 год. Судове засідання у справі №924/257/14 призначено в режимі відеоконференції.

13 травня 2017 року від Старокостянтинівської місцевої прокуратури надійшов відзив №75-6-16 від 12 квітня 2017 року на апеляційну скаргу ТОВ "Вадас" відповідно до якого прокуратура вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень посилається на доводи викладені в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15 травня 2017 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Саврія В.А. у період з 15 травня 2017 року по 02 червня 2017 року включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич С.П., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року у справі №924/257/16 апеляційну скаргу ТОВ "Вадас" було прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

Розгляд справи 17 травня 2017 року відбувся в режимі відеоконференції у відповідності до статті 74-1 ГПК України та ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 26 квітня 2017 року.

Представники позивача та відповідача 1 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача та відповідача 1 за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 101 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників відповідача 2, третьої особи та прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Хмельницька обласна державна адміністрація, м.Хмельницький, як юридична особа (орган державної влади) значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно Спеціального витягу із ЄДР від 18 березня 2016 року №21794949.

Красилівська районна державна адміністрація, м.Красилів як юридична особа перебуває у Єдиному державному реєстрі згідно із Спецвитягом від 18 березня 2016 року №21794976.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вадас", с.Лагодинці, Красилівський район, Хмельницька область значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджено випискою із ЄДР від 29 серпня 2011 року, спецвитягом із ЄДР від 18 березня 2016 року №21794899.

Згідно розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації №216/2013-р від 06 червня 2013 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) ТОВ "Вадас" вирішено: Товариству з обмеженою відповідальністю "Вадас" надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 18,6 га. з послідуючою передачею в оренду для рибогосподарських потреб, що розташована на території Котюржинецької сільської ради Красилівського району.

За розпорядженням першого заступника голови Красилівської районної державної адміністрації №246/2013-р від 27 червня 2013 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) та передачу її в оренду ТОВ "Вадас" було затверджено ТОВ "Вадас" технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) площею 18.6000 га, що розташована за межами с. Котюржинці, Красилівського району, Хмельницької області та передано ТОВ "Вадас" в оренду для рибогосподарських потреб земельну ділянку водного фонду площею 18,6000 га., що розташована за межами с.Котюржинці, Красилівського району, Хмельницької області.

27 червня 2013 року між Красилівською районною державною адміністрацією в особі першого заступника голови райдержадміністрації (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вадас" в особі директора ОСОБА_4 (орендар) було укладено Договір оренди земель водного фонду, згідно пункту 1 якого орендодавець на підставі розпорядження №246/2013-р від 27 червня 2013 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, на якій розташований ставок для рибогосподарських потреб, прибережні захисні смуги та гідротехнічні споруди, що знаходиться за межами Котюржинецької сільської ради Красилівського району.

Згідно пункту 2.1 договору передбачено, що в оренду передано земельну ділянку загальною площею 18,6000 га, у т.ч.: під водним дзеркалом 15,3979 га (при нормальному підпірному рівні), прибережними, захисними смугами та під болотом 3,20121 га. Кадастровий номер - :03:004:0114. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 357866,79 грн..

Відповідно до пункту 2.4 договору передбачено, що на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна земляна гребля: довжина 170 м., ширина по верху 11 м., а також інші обєкти інфраструктури: гідротехнічна споруда шлюзний міст, проходить ґрунтова господарська дорога місцевого значення шириною 4,2 м..

Згідно пунктів 3.1, 3.2 договору передбачено, що договір укладено терміном на 49 років і дійсний з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

Вказаним договором передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для користування водоймою, гідротехнічними спорудами та прибережними захисним смугами, риборозведення. Цільове призначення земельної ділянки землі водного фонду (пункти 5.8, 5.2 договору).

Додатком №2 до договору оренди від 27 червня 2013 року (акт передачі прийому земельної ділянки від 27 червня 2013 року) сторони підтвердили, що орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 18,6000 га, про що сторони поставили підписи.

Вказаний договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 вересня 2013 року, що підтверджено Інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №2546171.

В матеріалах справи міститься постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року по справі №822/4561/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Красилівської райдержадміністрації, відділу Держземагенства у Красилівському районі за участю третьої особи ТОВ "Вадас" про визнання незаконними та скасування розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації від 06 червня 2013 року №216/2013-р „Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) ТОВ "Вадас" та розпорядження першого заступника голови Красилівської районної державної адміністрації №246/2013-р від 27 червня 2013 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) та передачу її в оренду ТОВ "Вадас".

У зазначеній постанові від 17 січня 2014 року суд у задоволенні позову відмовив із посиланням на те, що оскаржувані розпорядження були прийняті Красилівською райдержадміністрацією із дотриманням вимог чинного земельного законодавства України в межах наданих їй повноважень, а тому позовні вимоги не підлягаю задоволенню, відтак у позові було відмовлено.

В ході вирішення адміністративної справи №822/4561/13-а судом було взято до уваги, що земельна ділянка водного фонду площею 18,6 га., що розташована на території Котюржинецької сільської ради Красилівського району була сформовано ще в 2003 році при передачі її за розпорядженням Красилівської РДА в оренду. Тобто, вказана земельна ділянка не є новою земельною ділянкою, при формуванні якої необхідно складання проекту землеустрою щодо ведення земельних ділянок в натурі. Межі даної земельної ділянки вже були визначені в натурі, тому, приймаючи розпорядження від 06 червня 2013 року №216/2013-р Красилівська РДА діяла виключно в межах чинного законодавства.

Зі змісту інформаційної довідки Держгеокадастру у Красилівському районі від 15 жовтня 2015 року №99-28-99.6-176/0/15-15 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером №:03:004:0114, яка розташована на території Котюржинецької сільської ради ТОВ "Вадас", не була розроблена, оскільки згідно статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" така експертиза не є обовязковою.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Однак, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Частинами 1, 2 статті 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України та статті 7 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Статтею 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. При цьому, згідно частини 2 статті 134 Земельного Кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам, бюджетним установам, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 60 відсотків.

Відповідно до частини 3 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження від) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Старокостянтинівська місцева прокуратура посилається на Постанову Верховної Ради України від 14 січня 2000 року №1390 "Про Концепцію розвитку водного господарства України", згідно якої водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків, а також на статтю 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", згідно якої рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості. При цьому зазначається, що поняття "водне господарство" та "рибне господарство" не є тотожними в розумінні Закону України "Про аквакультуру".

Колегією суддів враховується, що Закон України "Про аквакультуру" вступив в силу з 01 липня 2013 року, тобто, після прийняття оспорююваних розпоряджень Красилівської РДА № 216/2013-р від 06 червня 2013 року та №246/2013-р від 27 червня 2013 року, договору оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року між Красилівською РДА та ТОВ "Вадас". Відповідно дія даного закону на правовідносини, що виникли до вступу його у силу, не розповсюджується.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, також не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема, у зв'язку зі змінами у земельному та водному законодавстві.

Колегією суддів береться до уваги та обставина, що державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області 08 квітня 2013 року відповідачу - 2 видано дозвіл №003429 С на спеціальне водокористування, метою водокористування є: для рибогосподарських потреб.

Колегією суддів також встановлено, що відділом Держземагенства у Красилівському районі, який є контролюючим органом, листом № 04-07-03/087 від 29 травня 2013 року надано пропозиції щодо прийняття розпорядження Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості на земельні ділянки водного фонду ТОВ "Вадас", а листом №04-07-03/1290 від 26 червня 2013 року надано пропозиції щодо прийняття розпорядження Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) з послідуючою передачею в оренду ТОВ "Вадас".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Красилівська районна державна адміністрація, приймаючи спірні розпорядження, діяла в межах повноважень та у спосіб визначений Земельним Кодексом України. Правові підстави для визнання вказаних розпоряджень недійсними, з підстав відсутності у Красилівської райдержадміністрації повноважень, відсутні.

Стосовно рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року по справі №822/4561/13-а, колегія суддів зазначає наступне.

В постанові від 01 грудня 2016 року у справі №924/257/16 Вищий господарський суд України вказав, що відповідно до вимог статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому рішенні суд повинен вказати як результат оцінки доказів, так і мотиви, якими керувався суд. Преюдиційне значення мають „обставини, які встановлені таким, що набрало законної сили судовим рішенням. Питання застосування норм права преюдиційного значення не має.

В цьому контексті касаційна інстанція зазначає, що правова оцінка адміністративного суду і застосування ним норм статей 17, 122, 124 Земельного Кодексу України, якими обґрунтовано висновок про законність дій органу державної влади, невірно розглядалася господарським судом в якості „обставин, що має преюдиційне значення для господарського суду.

Обмежившись формальною констатацією факту, що в ході вирішення справі №822/4561/13-а судом перевірялось та досліджувалось дотримання субєктом владних повноважень тих повноважень, які визначені статтями 17, 122, 124 Земельного Кодексу України, що також є тотожними при вирішенні даної справи, господарські суди в порушення статті 35 ГПК України не надали оцінки спірним розпорядженням райдержадміністрації, мотивів застосування норм законодавства на підставі яких діяв орган державної влади не навели, безпідставно врахували правові висновки іншого суду в якості „обставин, які мають для господарського суду преюдиційне значення.

Відповідно до статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Тому, суд вирішуючи вимоги про визнання недійсними розпоряджень, надає оцінку спірним розпорядженням райдержадміністрації, виходячи з мотивів застосування норм законодавства на підставі яких діяв орган державної влади.

Згідно Постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року у справі №822/4561/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Красилівської райдержадміністрації, відділу Держземагенства у Красилівському районі за участю третьої особи ТОВ "Вадас" про визнання незаконними та скасування розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації від 06 червня 2013 року №216/2013-р „Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) ТОВ "Вадас" та розпорядження першого заступника голови Красилівської районної державної адміністрації №246/2013-р від 27 червня 2013 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) та передачу її в оренду ТОВ "Вадас", які є також предметом спору по справі №924/257/16.

У зазначеній постанові від 17 січня 2014 року суд у задоволенні позову відмовив із посиланням на те, що оскаржувані розпорядження були прийняті Красилівською райдержадміністрацією із дотриманням вимог чинного земельного законодавства України в межах наданих їй повноважень, а тому позовні вимоги не підлягаю задоволенню, відтак у позові було відмовлено.

В ході вирішення адміністративної справи №822/4561/13-а судом було взято до уваги, що земельна ділянка водного фонду площею 18,6 га, що розташована на території Котюржинецької сільської ради Красилівського району була сформовано ще в 2003 році при передачі її за розпорядженням Красилівської РДА в оренду. Тобто, вказана земельна ділянка не є новою земельною ділянкою, при формуванні якої необхідно складання проекту землеустрою щодо ведення земельних ділянок в натурі. Межі даної земельної ділянки вже були визначені в натурі, тому, приймаючи розпорядження від 06 червня 2013 року №216/2013-р Красилівська РДА діяла виключно в межах чинного законодавства.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" передбачено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Преюдиційне значення мають обставини, які встановлені таким, що набрало законної сили судовим рішення.

Питання застосування норм права преюдиційного значення не має.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судове рішення у справі №822/4561/13-а не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення не можуть йому суперечити.

Щодо відсутності проведення обов'язкової експертизи технічної документації з землеустрою, як підстави для визнання недійсними спірних розпоряджень Красилівської райдержадміністрації, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. В такому випадку розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою.

Згідно частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно частини 2 статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно частин 3, 4, 7, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Колегія суддів бере до уваги те, що розпорядженням Красилівської РДА від 27 червня 2013 року № 246/2013-р ТОВ "Вадас" затверджено технічну документацію з землеустрою сформованої земельної ділянки за кадастровим номером :03:004:0114, як об'єкта цивільних прав. Зокрема, земельна ділянка водного фонду площею 18,6 га, що розташована на території Котюржинецької сільської ради Красилівського району, була сформовано ще в 2003 році при передачі її розпорядженням Красилівської РДА в оренду. Тобто, вказана земельна ділянка не є новою земельною ділянкою, при формуванні якої необхідно складання проекту землеустрою щодо ведення земельних ділянок в натурі.

Статтею 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації визначено вичерпний перелік документації з землеустрою, які підлягають обов'язковій державній експертизі. Відтак, проведення обов'язкової експертизи технічної документації із землеустрою не передбачено статтею 9 вказаного Закону, оскільки в обов'язковому переліку такий вид документів відсутній, що підтверджується довідкою Держгеокадастру у Красилівському районі від 15 жовтня 2015 року №99-28-99.6-176/0/15-15.

Дані фактичні обставини та вищевказані норми законодавства спростовують висновки стосовно необхідності проведення державної експертизи технічної документації, яка затверджена спірними розпорядженнями, а тому колегія суддів не бере їх до уваги.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року, укладеного між Красилівської районною державною адміністрацією та ТОВ "Вадас", то судом враховується, що згідно статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, тому обовязок доведення наявності обставин, з якими закон повязує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235 Цивільного кодексу України тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, відповідно до частин 1, 4 статті 21 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки. У разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати.

Статтею 2 Закону України "Про плату за землю" (в редакції чинній на момент вчинення оспорюваного договору) передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Згідно статті 1 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельної ділянки являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру земельного податку і визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (стаття 23 Закону України "Про плату за землю").

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

При цьому, підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Підставами для проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки є договір, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом, а також рішення суду (стаття 15 Закону України "Про оцінку земель").

Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (стаття 23 Закону України "Про оцінку земель").

З вищевикладеного вбачається, що ні одна норма законодавства, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, не дає платнику орендної плати (орендарю) права самостійно визначати нормативну грошову оцінку землі, а підставою для її проведення законодавець визначає: рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; договір між зацікавленими особами.

Тобто, в даному випадку єдиною підставою для проведення нормативної грошової оцінки землі є рішення органу виконавчої влади.

Однак, Красилівською районною державною адміністрацією рішення про проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка передавалася в оренду, не приймалося, що підтверджується поясненнями відділу Держгеокадастру у Красилівському районі. Зокрема, зазначено, що станом на 27 червня 2013 року нормативно-грошова оцінка земель водного фонду на території Котюржинецької сільської ради не проводилась та не затверджувалась у зв'язку із відсутністю методики проведення нормативної грошової оцінки земель водного фонду та відсутністю довідки про екологічний стан водойми, відтак застосовано під час укладення договору оренди норми постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2006 року № 1724 "ОСОБА_1 питання оренди земель", а саме додаток 1 "розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких не проведена".

З цих підстав колегія суддів не приймає доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про те, що відповідач мав можливість провести нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, однак належних заходів щодо її проведення не вжив.

Колегія суддів не погоджується із висновками місцевого суду щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди з причин відсутності у даному договорі істотної умови договору нормативно-грошової оцінки як основи для нарахування орендної плати.

Відповідно до вимог статті 15 Закону України Про оренду землі підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним є саме відсутність у договорі оренди землі однієї із істотних умов, а не невідповідність даної істотної вимоги вимогам законодавства.

Разом з тим, як вбачається із пункту 2.4 Договору оренди земель водного фонду від 27 червня 2013 року, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки зазначена, і становила 357866,79 грн. Відтак, будь-яких доказів про заниження розміру нормативно-правової оцінки земельної ділянки і, відповідно, розміру орендної плати, не подано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 4.6 договору зазначено, що розмір орендної плати переглядається у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, змін коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Разом з тим, Красилівська райдержадміністрація чи Хмельницька обласна державна адміністрація не звертались з листами чи пропозиціями про зміну умов договору в частині орендної плати.

У цьому випадку колегія суддів зазначає, що відсутність належно проведеної нормативної грошової оцінки земельної ділянки може слугувати підставою не для визнання договору оренди недійсним в цілому, а підставою для внесення відповідних змін до таких договорів та спонукання орендаря до вчинення відповідних дій. Сторони також не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом.

Так, відповідно до пункту 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, зокрема, шляхом: вчинення нового правочину; погодження правочину з відповідним державним органом, якщо це необхідно було для даного правочину, а таке погодження не було раніше здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом. Якщо згаданий правочин (про внесення змін) не суперечить вимогам закону, господарський суд приймає судове рішення, виходячи з його умов. При цьому господарським судам необхідно мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, - в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії в часі.

Колегією суддів також береться до уваги та обставина, що ТОВ "Вадас" почав вчиняти дії, направлені на усунення невідповідності у договорі, а саме уклав договір №252 від 31 травня 2016 із приватним підприємством "Проекція" про проведення робіт з встановлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки водного фонду.

Щодо висновку місцевого господарського суду про зобовязання ТОВ "Вадас" повернути земельну ділянку водного фонду кадастровим номером :03:004:0114 площею 18,6000 га у державну власність, то колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними та такими, що не підтверджені будь-яким доказами.

Колегією суддів враховується, що земельна ділянка водного фонду за кадастровим №:03:004:0114 площею 18,6000 га. із власності держави не вибула, а на даний час знаходиться в оренді у ТОВ "Вадас" на підставі чинного договору оренди від 27 червня 2013 року, укладеного на 49 років. Правові підстави для позбавлення орендаря права користування земельною ділянкою та повернення останньої з оренди, у суду відсутні.

Тому, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобовязання ТОВ "Вадас" повернути земельну ділянку водного фонду кадастровим номером :03:004:0114 площею 18,6000 га., що розташована за межами Котюржинецької сільської ради Красилівського району, у державну власність.

З огляду на викладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим на підставі пункту 2 частини 1 статті 103 ГПК України, рішення господарського суду Хмельницької області від 06 березня 2017 року у справі №924/257/16 підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Вадас" задоволити, рішення господарського суду Хмельницької області від 06 березня 2017 року у справі №924/257/16 скасувати.

Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

Стягнути з Прокуратури Хмельницької області (, Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО820172, рахунок 2814, код класифікації видатків бюджету 2800) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вадас" (Красилівський район, с.Лагодинці, вул.Індустріальна, 23, ) 6063,2 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 924/257/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Дужич С.П.