РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2017Справа №910/2051/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 59 012, 20 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники

від позивача: Некряч А.В., довіреність № 1011 від 30.12.2016

від відповідача: Сергутін В.А., довіреність № 02/661-68 від 03.01.2017

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 59 012, 20 грн, з яких 49 490, 00 грн - сума страхового відшкодування, 7 626, 87 грн - інфляційні втрати, 1 895, 53 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що транспортний засіб позивача отримав пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винним у якій постановою суду визнана особа, чия цивільно-правова відповідальність застрахована у відповідача. У зв'язку з тим, що відповідач не відшкодував вартість проведеного позивачем відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, позивач просить суд стягнути з відповідача 49 490, 00 грн - сума страхового відшкодування, 7 626, 87 грн - інфляційні втрати, 1 895, 53 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2051/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 06.03.2017.

06.03.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи та про долучення до матеріалів справи документів на вимогу ухвали суду.

У судове засідання, призначене на 06.03.2017, представники сторін не з'явилися, у зв'язку з чим суд відклав розгляд справи на 27.03.2017.

27.03.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

27.03.2017 до суду надійшов відзив відповідача в якому останній заперечив проти задоволення позову в зв'язку з тим, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 25.06.2015 № 03-25/06 не є належним документом, що підтверджує вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, оскільки у такому звіті не визначено коефіцієнт фізичного зносу. Натомість, відповідач надав звід від 15.06.2015 № 90-D/15/4, з якого вбачається, що вартість пошкодженого транспортного засобу із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 39 776, 54 грн.

Крім того, відповідач зазначив, що наданий позивачем рахунок на оплату відновлювального ремонту також не є належним доказом такого ремонту, оскільки страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а рахунок, доданий до позову не є таким документом, оскільки, на думку відповідача відображає вартість відновлювального ремонту на конкретній СТО та станом на конкретну дату.

З огляду на викладене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27.03.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Враховуючи те, що суддя Мельник В.І. повернувся з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2017, суд призначив розгляд даної справи на 28.04.2017.

У судове засідання, призначене на 28.04.2017 представники сторін з'явилися, надали суду пояснення у справі, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, судом у судовому засіданні 28.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В :

05.03.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі - страховик, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - страхувальник) був укладений Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 001800/4002/0000021, відповідно до умов якого страховиком було застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом VOLKSWAGEN CRAFTER 35, д.р.н. НОМЕР_1.

11.06.2015 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER 35, д.р.н. НОМЕР_1, що належить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу HYUNDAI I10, д.р.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під керуванням останньої.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.09.2015 у справі № 751/7338/15-п ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований у позивача ТЗ отримав механічні пошкодження.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 25.06.2015 № 03-25/06 розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу складає 72 457, 58 грн.

Згідно з рахунком від 22.06.2015 № В000002319 ТОВ «Автомир» вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 187 615, 63 грн.

10.07.2015 позивачем, на підставі заяви страхувальника від 12.06.2015, був складений страховий акт № 00170316, відповідно до якого позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі 187 615, 63 грн.

На підставі зазначеного страхового акту позивачем на рахунок ТОВ «Автомир» було перераховано 187 615, 63 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14.07.2015 № 024352. Належним чином засвідчені копії вказаних документів містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником у повному обсязі.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону)

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, водій якого спричинив ДТП, на час скоєння останньої була застрахована у товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що також не заперечувалось відповідачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України «Про страхування» визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

У відповідності до ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АІ/5351994, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000, 00 грн та франшизу 510, 00 грн.

Позивачем на адресу відповідача позивачем була направлена заява від 23.07.2015 № 5025 з вимогою про виплату страхового відшкодування у розмірі 187 615, 63 грн, однак остання залишилась відповідачем без задоволення. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу підлягають задоволенню в розмірі 49 490, 00 грн, із урахуванням ліміту відповідальності та франшизи.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 7 626, 87 грн - інфляційних втрат та 1 895, 53 грн - 3% річних суд зазначає таке.

Статтею 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.ст. 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Cтаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 Цивільного кодексу України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Така позиція суду узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 № 910/22034/15.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Судом встановлено, що заява про виплату страхового відшкодування була отримана відповідачем 27.07.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 210, а тому, кінцевим терміном для виплати страхового відшкодування є 26.10.2015 (через 90 днів з отримання заяви).

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку про їх правильність, а тому вимоги позивача про стягнення 7 626, 87 грн - інфляційних втрат та 1 895, 53 грн - 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо відзиву відповідача суд зазначає таке.

Як зазначено в преамбулі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", вказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розділ ІІІ Закону, яким передбачено порядок здійснення страхового відшкодування, регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. Проте для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу. Крім того, договором, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що знос на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку, не вираховується (п. 28.12. договору).

Отже, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, з урахуванням ліміту відповідальності та за вирахуванням встановленої полісом франшизи.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не наведено обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким, чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» заборгованості в розмірі 59 012, 20 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, 6, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70а, ідентифікаційний код 20033533) заборгованість в розмірі 59 012 (п'ятдесят дев'ять тисяч дванадцять) грн. 20 коп., судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.05.2017

Суддя В.І. Мельник