ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 травня 2017 рокуСправа № 921/182/17-г/4
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.,

Розглянув матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Бігуна Богдана Костянтиновича вул. Вербицького, 2а,Тернопіль,Тернопільська область,46020

до відповідача Тернопільської міської ради вул. Листопадова, 5, Тернопіль, 46001

про повернення виконаного за недійсним правочином.

за участі представників сторін:

позивача: Микитович П.М., довіреність № НАК 977742 від 20.02.15 р.;

ОСОБА_3, НОМЕР_1 від 30.10.04 р.

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

В розпочатому судовому засіданні представникам позивача процесуальні права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 27, 81-1 ГПК України, роз'яснено.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, м. Теропіль звернувся 06.03.2017р. (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції канцелярії господарського суду вх. № 196 від 06.03.2017р.) до господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, м. Тернопіль, про повернення виконаного за недійсним правочином.

Ухвалою суду від 09.03.2017р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 30.03.2017р., з подальшим неодноразовим відкладенням, востаннє на 16.05.2017р.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

30.03.2017р. від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи (вх. № 8619 від 30.03.2017р.), а саме: звернення ОСОБА_3 від 18.11.2016р. до Тернопільської міської ради; відповідь Тернопільської міської ради від 09.12.2016р. та відповідь відділу земельних ресурсів на запит від 19.03.2017р.

04.05.2017р. відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (вх. № 10307 від 04.05.2017р.).

Так у поданому відзиві на позов відповідач вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають до задоволення з огляду на таке:

- на підставі заяви позивача та поданих ним документів, зокрема витягу про реєстрацію за ним, як єдиним власником, зареєстровано право власності на нерухоме майно: нежитлове приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, було прийнято рішення Тернопільської міської ради від 20.06.2011р. № 6/9/70 «Про продаж земельної ділянки». 12.07.2011р. між Тернопільською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0178 га для обслуговування продуктового магазину з офісом. За результатами розгляду справи з позовом ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 вищезгадане рішення сесії було скасовано судом. Підставою для скасування рішення сесії було те, що згідно договору купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 11.01.2008 року ОСОБА_4 став власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв. м та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать Витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що приховав ОСОБА_5, коли звертався до Тернопільської міської ради з заявою про продаж земельної ділянки. В подальшому в судовому порядку було визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0178 га для здійснення підприємницької діяльності від 12.07.2011 року, укладений між Тернопільською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Відповідач також зазначає, що судом при прийнятті рішення по справі № 921/256/14-г/6 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 12.07.2011 року між Тернопільською міською радою та ОСОБА_3 недійсним, не вирішувалось питання про застосування наслідків визнання недійсним правочину, передбачених ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, а тому посилання позивача на ст. 625 Цивільного кодексу України, щодо зобов`язання боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, є безпідставним. Вважає, що позовна вимога про стягнення пені (подвійної облікової ставки НБУ) є незаконною та безпідставною.

Крім цього, відповідач у відзиві зазначає, що на звернення позивача від 18.11.2016р. про повернення йому коштів, отриманих за продаж земельної ділянки з урахуванням інфляційних та інших відрахувань згідно його розрахунку, Тернопільською міською радою була надана відповідь від 09.12.2016 року вих. № 11389/08 про те, що повернення грошових коштів, що були сплачені ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0178га по АДРЕСА_1 можливе лише після повернення даної земельної ділянки у комунальну власність, проте позивачем не було вчинено жодної дії на повернення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 у комунальну власність, про що свідчить рішення державного реєстратора від 03 травня 2017 року У11 35018009 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень через наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відповідач вважає, що для застосування двосторонньої реституції немає значення, хто винний у виникненні помилки, обману, насильства чи погроз, зловмисної домовленості та збігу тяжких обставин: позивач, відповідач або третя особа. Чинне законодавство ґрунтується на тому, що сторона, за позовом якої правочин визнано недійсним, має право вимагати від іншої сторони відшкодування витрат, втрати або пошкодження свого майна, якщо доведе, що помилка виникла з вини іншої сторони. Якщо це не буде доведено, особа, за позовом якої правочин визнано недійсним, зобов'язана відшкодувати іншій стороні понесені нею витрати за втрату або пошкодження її майна. Отже, відшкодування збитків (в окремих випадках в подвійному розмірі) тій чи іншій стороні залежить від того, хто винен у виникненні помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості тощо.

04.05.20107р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи (вх. № 10375 від 04.05.2017р. ), а саме: додаткові обґрунтування до позовної заяви; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.04.2017р.

Згідно поданих додаткових обґрунтувань на позовну заяву позивач зазначає, що стороною спору стосовно визнання договору купівлі-продажу недійсним була Тернопільська міська рада, а саме одним з відповідачів, що отримував відповідні судові рішення про визнання укладеного правочину недійсним, а отже володів інформацією про безпідставність набуття та збереження грошових коштів отриманих нею від позивача за продаж земельної ділянки.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Проте, відповідач - Тернопільська міська рада добровільно не повернула позивачу ОСОБА_3 отримані нею грошові кошти за цю земельну ділянку, а отже порушила зобов'язання повернути безпідставно набуті грошові кошти.

Крім цього, позивач звертає увагу, що якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів, а тому позивач вважає обґрунтованим стягнення інфляційних витрат за весь час прострочення (неповернення коштів) та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час користування ними.

16.05.2017р. позивачем в судовому засіданні подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх. № 11003 від 16.05.2017р.), з метою з"ясування ринкової вартості земельної ділянки площею 0,0178 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1.

Відповідач про час та місце проведення судових засідань, у тому числі і судового засідання, що відбулося 16.05.2017р., був повідомлений належним чином, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що зумовило прийняття судом ухвали про зупинення провадження у справі та призначення судово-економічної експертизи без участі представника відповідача.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до статті 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідних клопотань представників.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, господарський суд дійшов висновку про необхідність призначення судово-економічної експертизи, виходячи із такого:

- рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року у справі № 921/256/14-г/6 визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 12 липня 2011 року між Тернопільською міською радою та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку, дане судове рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції, а отже набрало законної сили. За придбання земельної ділянки, загальною площею 0,0178 га, кадастровим номером НОМЕР_2 позивачем сплачено 71200 грн грошових коштів, як ціну продажу земельної ділянки відповідно до пункту 2.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 липня 2011 року укладеного між Тернопільською міською радою та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3

Статтею 216 Цивільного кодексу України унормовані правові наслідки недійсності правочину. За приписами наведеної норми недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

За змістом статті 216 Цивільного кодексу України та виходячи загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 21 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

За загальним правилом, встановленим ст. 216 ЦК, наслідком укладення правочину, що не відповідає вимогам закону (ст. 203 та ін. ЦК) і визнається недійсним, є двостороння реституція.

Двостороння реституція полягає у тому, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину. Якщо повернути в натурі отримане за правочином, що є недійсним, неможливо (наприклад, предметом правочину було користування майном, надання послуг тощо), то підлягає поверненню вартість того, що одержано. Тобто провадиться відшкодування одержаного за недійсним правочином у грошовій формі. Оцінка розміру відшкодування провадиться не за тими цінами, що існували на момент укладення правочину, і не тими, що були на момент подання позову, а за цінами, що існують на момент відшкодування. Якщо відшкодування провадиться добровільно, то таким моментом є момент розрахунків між сторонами. Якщо ж відшкодування провадиться на підставі рішення суду, то ціни визначаються на момент виконання судового рішення про відшкодування одержаного за правочином, який визнаний судом недійсним.

Оскільки, позивачем ставиться під сумнів ринкова вартість спірної земельної ділянки, площею 0,0178 га по АДРЕСА_1, ним подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх. № 11003 від 16.05.2017р.) для визначення її вартості.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи має бути доручено компетентним організаціям чи безпосередньо спеціалістам, які володіють необхідними для цього знаннями. Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені в ст. 31 цього Кодексу.

Особа набуває права та несе обов'язки експерта після оголошення (вручення) їй ухвали про призначення експертизи та попередження про відповідальність. Тільки за цих умов висновок експерта набуває доказової сили.

За загальними правилом доручати проведення судової експертизи можливо лише тим особам, яких атестовано відповідно до ЗУ "Про судову експертизу" і включено до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи учасників процесу, суд дійшов висновку, що для встановлення вартості земельної ділянки площею 0,0178 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, для всебічного і об'єктивного вирішення спору слід призначити у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручити Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам.

Строки проведення експертних досліджень та порядок встановлення цих строків у залежності від складності дослідження та з урахуванням експертного навантаження передбачено підпунктом 1.13 пункту 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5.

Разом з тим, абзацом 6 зазначеного підпункту Інструкції передбачено можливість встановлення у виняткових випадках більшого (порівняно із загальним) розумного строку за письмовою домовленістю з органом, який призначив експертизу .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь у судовому процесі, або за власною ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне зупинити провадження у справі на час проведення судово-економічної експертизи.

На підставі наведеного, керуючись статтями 41, 43, 79, п.1, 86 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5, (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 N 50/379), Господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі №921/182/17-г/4 судово-економічну експертизу, виконання якої доручити Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ( м. Тернопіль, вул. Січових Стрільців, 4 ).

2. На вирішення експертизи поставити наступне питання:

Яка ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0178 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 на момент проведення експертного дослідження?

3. Витрати по оплаті послуг експертизи покласти на позивача - Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 АДРЕСА_1

4. Попередити експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку.

5. Провадження у справі зупинити до завершення судово-економічної експертизи та повідомлення про її результати господарському суду Тернопільської області.

6. Тернопільському відділенню Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надати суду докази направлення рахунку на оплату вартості експертизи Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3. Експертний висновок подати у строки, встановлені п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5.

7. Ухвалу направити сторонам у справі та Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Тернопіль, вул. Січових Стрільців, 4).

Суддя Н.М. Бурда