РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017Справа № 910/5284/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомЗаступника керівника Прилуцької міської прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та Прилуцького агротехнічного коледжу
доПриватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" в особі Прилуцької філії Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом"
про стягнення 80 350 грн 57 коп.
Представники сторін:
від прокуратури:Мамушкіна А.І. - прокурор за посвідченням;
від позивача-1:не з'явились;
від позивача-2:Копич Ю.О. - представник за довіреністю; Черніков П.І. - представник за довіреністю;
від відповідача: не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.03.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника керівника Прилуцької міської прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та Прилуцького агротехнічного коледжу з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" в особі Прилуцької філії Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" про стягнення 86 107 грн 13 коп. заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а від 01.03.2003, в тому числі: 25 266 грн 20 коп. заборгованості з орендної плати та 7 727 грн 05 коп. пені на користь позивача-1, та 53 114 грн 30 коп. заборгованості з орендної плати на користь позивача-2.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а від 01.03.2003 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього за період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року виникла заборгованість з оплати орендних платежів у розмірі 25 266 грн 20 коп. перед позивачем-1, та за період з серпня 2014 року по лютий 2017 року - заборгованість з орендної плати на користь позивача-2 у розмірі 53 114 грн 30 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 7 727 грн 05 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 порушено провадження у справі № 910/5284/17 та справу призначено до розгляду на 15.05.2017.

12.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача-1 надійшли письмові пояснення по справі та заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач-1 просить суд зменшити позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача-1 пені та просить суд стягнути з відповідача 25 266 грн 20 коп. заборгованості з орендної плати та 1 970 грн 07 коп. пені.

12.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від прокуратури надійшло повідомлення на виконання вимог ухвали суду.

Представники позивача-1 та відповідача у судове засідання 15.05.2017 не з'явились. Представник відповідача клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

У судове засідання 15.05.2017 з'явились представники прокуратури та позивача-2 та надали пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, поданої позивачем-2, та просять суд їх задовольнити.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи рекомендації, викладені у пункті 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, суд приймає зменшення позовних вимог та розглядає вимоги про стягнення з відповідача 25 266 грн 20 коп. заборгованості з орендної плати та 7 727 грн 05 коп. пені на користь позивача-1, та 53 114 грн 30 коп. заборгованості з орендної плати на користь позивача-2.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 15.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача-2, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2003 між Прилуцьким агротехнічним коледжем (орендодавець за договором) та Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" в особі Прилуцької філії (орендар за договором) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а (далі - договір).

В подальшому між сторонами було підписано ряд додаткових угод до договору, відповідно до умов яких вносилися відповідні зміни та доповнення до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а від 01.03.2003.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.10.2008 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування окреме індивідуально визначене майно площею 425,0 кв.м, розміщене за адресою м. Прилуки, вул. Садова, 52 на першому поверсі учбового корпусу № 2.

У відповідності до пункту 9.1. договору цей договір діє з 01.03.2003 до 28.02.2004.

Згідно з пунктом 9.5. договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або внесення змін до договору, після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

Згідно з пунктом 3.1 договору оренди в редакції угоди до договору від 22.02.2017 та додаткової угоди від 01.10.2008, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 з урахуванням змін і доповнень до неї і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (перший місяць оплати за новими орендними ставками) - січень 2007 року - 1 375,34 грн. Орендна плата визначається з урахування орендованої площі та індексом інфляції

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.2 договору оренди).

У відповідності до пункту 3.3. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та орендодавцю у рівному співвідношенні по 50 % щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України та статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частина 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює для орендаря обов'язок за користування об'єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно з приймально - здаточним актом, підписаного між представниками сторін, орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду службове приміщення для проведення освітньої діяльності, загальною площею 611,0 м2, що знаходиться в навчальному корпусі, за адресою: м. Прилуки, вул. Садова, 52.

Як зазначають позивачі, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної сплати орендних платежів за період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року, у зв'язку з чим, станом на дату звернення позивача з позовом до суду (28.03.2017), в останнього виникла заборгованість перед позивачами за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а від 01.03.2003, а саме: перед позивачем-1 у розмірі 25 266 грн 20 коп. та за період прострочення з серпня 2014 року по лютий 2017 року - перед позивачем-2 у розмірі 8 991 грн 12 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з статтею 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Відповідно до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Нормами статті 2 Господарського процесуального кодексу України та резолютивною частиною рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року по справі № 1-1/99, З-рп/99 визначено, що прокурори вправі звертатися до суду з позовами в інтересах держави в особі органів державної влади. В позові прокурор самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави, обґрунтовує їх захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прилуцький агротехнічний коледж, який згідно Статуту, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 270 від 16.04.2009, є державним вищим навчальним закладом, який здійснює свою діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем "молодший спеціаліст" за кількома спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення. Прилуцький агротехнічний коледж заснований на державній формі власності і підпорядкований Міністерству освіти і науки України. Згідно з наказом Міністерства аграрної політики України № 82 від 13.02.2009 навчальний заклад Прилуцький агротехнічний технікум перейменований у Прилуцький агротехнічний коледж Міністерства освіти і науки. Навчальний заклад є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету.

Відповідно до Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом ФДМУ від 15.05.2012 року за № 678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2012 року за № 935/21247 (надалі - положення), регіональне відділення Фонду державного майна України реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Згідно з пунктом 5.3 положення, у сфері оренди державного майна регіональне відділення: виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням.

Враховуючи викладене, дана позовна заява у відповідності до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", внесена як захід прокурорського реагування, з метою захисту інтересів держави, у зв'язку з бездіяльністю Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та Прилуцького агротехнічного коледжу Мінагрополітики України, якими не вживаються заходи щодо стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності у судовому порядку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з наданих представником позивача-2 в судовому засіданні 15.05.2017 банківських виписок, відповідачем 10.03.2017, 11.04.2017 та 12.05.2017 здійснено часткове погашення заборгованості за договором № 20а від 01.03.2003 у розмірі 5 582 грн 74 коп. з оплати орендних платежів.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Розглянувши надані представником позивача-2 докази часткової сплати заборгованості після порушення провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати орендних платежів на користь позивача-2 у розмірі 3 672 грн 74 коп. Крім того, суд зазначає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 910 грн 00 коп. основного боргу не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що вказана сума була оплачена відповідачем 10.03.2017 (до звернення позивача з позовом до суду) та не була врахована позивачем-2 при подачі позову.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів до державного бюджету та рахунок орендодавця договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а від 01.03.2003 з серпня 2014 року по лютий 2017 року за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 44/2013 від 01.01.2013 з урахуванням часткових оплат, вимоги позивача-2 підлягають частковому задоволенню у розмірі 47 531 грн 56 коп., вимоги позивача-1 про стягнення з відповідача заборгованості за з оплати орендних платежів за період прострочення з жовтня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 25 266 грн 20 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а від 01.03.2003, позивачем-1 нараховано відповідачу 1 970 грн 07 коп. пені за загальний період прострочення з 12.11.2015 по 15.03.2017

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом враховані рекомендації, викладену у пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо того, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до пункту 3.5. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягав індексації і стягується до бюджету та орендодавцю у визначеному пунктом 3.3. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 120 % облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 3.5 договору.

Пунктом 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 20а від 01.03.2003, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 970 грн 07 коп. пені, нарахованої за загальний період прострочення з 12.11.2015 по 15.03.2017, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" (03039, місто Київ, вулиця Фрометівська, будинок 2, ідентифікаційний код 00127522) в особі Прилуцької філії Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" (17500, Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Садова, будинок 52, ідентифікаційний код 25621973) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області (14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, проспект Миру, будинок 43, ідентифікаційний код 14243893) заборгованість по орендній платі у розмірі 25 266 (двадцять п'ять тисяч двісті шістдесят шість) грн 20 коп., пеню у розмірі 1 970 (одна тисяча дев'ятсот сімдесят) грн 07 коп.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" (03039, місто Київ, вулиця Фрометівська, будинок 2, ідентифікаційний код 00127522) в особі Прилуцької філії Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" (17500, Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Садова, будинок 52, ідентифікаційний код 25621973) на користь Прилуцького агротехнічного коледжу (17500, Чернігівська обл., місто Прилуки, вулиця Київська, будинок 178, ідентифікаційний код 00729149) заборгованість по орендній платі у розмірі 47 531 (сорок сім тисяч п'ятсот тридцять одна) грн 56 коп.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" (03039, місто Київ, вулиця Фрометівська, будинок 2, ідентифікаційний код 00127522) в особі Прилуцької філії Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" (17500, Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Садова, будинок 52, ідентифікаційний код 25621973) на користь Прокуратури Чернігівської області (14000, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Князя Чорного, будинок 9, ідентифікаційний код 02910114) судовий збір у розмірі 1 561 (одна тисяча п'ятсот шістдесят одна) грн 97 коп.

5. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" в особі Прилуцької філії Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" на користь Прилуцького агротехнічного коледжу заборгованості у розмірі 3 672 грн 74 коп.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.05.2017

Суддя Н.Б. Плотницька