УХВАЛА

11.05.2017Справа № 910/19529/14
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання недійсною постанови державного виконавця, у справі

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_2
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
простягнення 25 191 грн 63 коп.
Представники сторін
від стягувача: ОСОБА_2;
від боржника: не з'явився;
від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві: не з'явився,

встановив:

15.09.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з вимогами до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 25 191 грн 63 коп. заборгованості за договором оренди частини нежитлового приміщення № 2 від 03.01.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 910/19529/14 позов задоволено частково, з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 стягнуто 7 500 грн 00 коп. заборгованості з орендної плати, 55 грн 40 коп. 3% річних, 67 грн 40 коп. пені, інфляційні втрати в розмірі 718 грн 83 коп., 15 000 грн 00 коп. неустойки, 1 827 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 2 000 грн 00 коп. витрат з оплати послуг адвоката. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

10.12.2017, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014, видано наказ.

21.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 надійшла скарга на дії та постанову Відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 задоволено скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, визнано недійсною постанову Відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 16.12.2015 ВП № 45987247 про повернення виконавчого документа стягувачеві з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/19529/14, та зобов'язано Відділ Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження ВП № 45987247 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/19529/14.

04.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла скарга про визнання недійсною постанови державного виконавця, відповідно до якої скаржник просить суд визнати недійсною постанову про арешт майна боржника від 09.03.2017 у виконавчому провадженні № 45987247, винесеною старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3

Обґрунтовуючи подану скаргу, скаржник (боржник) зазначив, що постанова у про арешт майна боржника від 09.03.2017 у виконавчому провадженні № 45987247 не відповідає вимогам статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не містити опису майна та не вказано які саме процесуальні дії треба вчинити, а також арешт накладено на все майно боржника, що є незаконним. Крім того, скаржник заявляє, що не допускається звернення стягнення на єдине житло боржника, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, тоді як відповідно до постанови від 09.03.2017 державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника, тоді як сума, що підлягає стягненню становить 27 168 грн 63 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 розгляд скарги ОСОБА_1 про визнання недійсною постанови державного виконавця призначено на 11.05.2017.

11.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника скаржника надійшли письмові пояснення.

Представники Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та скаржника (боржника) у судове засідання 11.05.2017 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду скарги не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

У судове засідання 11.05.2017 з'явився представник стягувача та надав пояснення по суті скарги, відповідно до яких заперечує проти скарги та просить суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (у редакції станом на дату подання скарги) скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення мала бути вчинена.

Судом враховано рекомендації, викладені у пунктах 9.1, 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" щодо того, що прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 5, 6 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

09.03.2017 державним виконавцем у відповідності до вимог статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до умов якої, у з зв'язку з тим, що боржником рішення суду в самостійному порядку не виконано, з метою належного та фактичного виконання рішення суду накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми 27 168 грн 63 коп.

У відповідності до частини 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина 3 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, що в свою чергу вказує на відмінність виконавчих дій щодо арешту майна та щодо опис та арешт майна (коштів), оскільки опис майна боржника може бути проведений після отримання інформації про місцезнаходження майна, у зв'язку з чим з метою отримання інформації про місцезнаходження майна накладається арешт на все майно.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження скаржника, щодо того, що в постанові про арешт майна боржника не вказано які саме процесуальні дії треба вчинити, оскільки суть дій зазначено виконавцем в тексті постанови, що також вбачається з її назви.

Також, суд не приймає до уваги твердження скаржника щодо того, що постанова про арешт майна боржника від 09.03.2017 є незаконною, оскільки не допускається звернення стягнення на єдине житло боржника, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, тоді як відповідно до постанови від 09.03.2017 державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника, тоді як сума, що підлягає стягненню становить 27 168 грн 63 коп., а також у з в'язку з тим, що виконавцем накладено арешт на майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, оскільки проведення виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника регулюється нормами статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", та включаю в себе комплекс виконавчих дій щодо арешту, вилучення (списання коштів з рахунків) та примусової реалізації. Крім того, про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить відповідну постанову.

Твердження скаржника щодо відсутності, починаючи з січня 2015 року, у старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 повноважень на здійснення дії щодо накладення арешту на майно боржника, визнаються судом необґрунтованими, оскільки непідтверджені жодними належними та допустимими доказами. Не зазначення у вступній частині постанови найменування посади, прізвища та ініціалів особи, що складала постанову не може бути підставою для визнання її недійсною, крім того, спірна постанова містить підпис документу, який складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища, завірений відтиском гербової печатки Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скаржником (боржником) не доведено порушення старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 порядку вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, в частині винесення постанови про арешт майна боржника ВП № 45987247 від 09.03.2017, з огляду на що суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання недійсною постанови державного виконавця.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання недійсною постанови державного виконавця.

Суддя Н.Б. Плотницька