ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 справа № 908/3565/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область
на рішення Господарського суду Запорізької області
від20.03.2017 (підписано 24.03.2017)
у справі№ 908/3565/16 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Гідрохолодмонтаж ВК", м. Запоріжжя
простягнення 30 238,80 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрохолодмонтаж ВК", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 30 238,80 грн. штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 12 159,00 грн. штрафних санкцій та витрати по сплаті судового збору в сумі 554,09 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду змінити та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України.

Зокрема, апелянт зауважує на тому, що п. 3.1.8 договору встановлений певний спосіб направлення актів, і спосіб зазначений відповідачем, а саме "Новою поштою" за експрес-накладною, не відповідає умовам договору, а також на тому, що відповідач повинен був здійснити реєстрацію податкової накладної № 91 від 30.11.2015 у строк до 15.12.2015, а не 17.12.2015, чим порушив норми Податкового кодексу України та Договору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 15.07.2015 був укладений договір № 1507 на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту обладнання (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого, відповідач зобов'язався виконати роботи з технічного обслуговування та ремонту систем вентиляції та кондиціонування, що належать позивачу, а позивач прийняти та оплатити належним чином виконані роботи на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1.8 Договору, відповідач зобовязаний проводити звірку взаєморозрахунків із позивачем станом на 31 березня, 30 червня, 30 вересня та 31 грудня кожного календарного року в період дії договору, для чого відповідач зобовязаний до 15 числа наступного за вищевказаними місяцями направляти позивачу цінним листом із описом вкладення і повідомленням про вручення чи вручити безпосередньо під підпис уповноваженій особі позивача акти звірки взаєморозрахунків (в двох екземплярах) підписані уповноваженою особою відповідача і скріплені печаткою останнього.

Згідно п. 6.3 Договору, у разі ненадання чи несвоєчасного надання позивачу актів звірки взаєморозрахунків відповідач сплачує позивачу штраф в сумі 10 000,00 грн. за кожен випадок такого порушення.

Вважаючи, що відповідачем в порушення умов п. 3.1.8 Договору у строк до 15.01.2016 не був наданий акт звірки взаєморозрахунків станом на 31 грудня 2015 року, позивач звернувся до відповідача з претензією № 02/06-52 від 02.06.2016 з вимогою сплатити штраф, передбачений умовами п. 6.3 Договору в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та виконання.

Через несплату відповідачем штрафу, передбаченого п. 6.3 Договору за порушення п. 3.1.8 Договору, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 10 000,00 грн.

Заперечуючи проти вимог щодо стягнення штрафу в розмірі 10 000,00 грн. відповідач посилається на те, що акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.10.2015 по 31.12.2015 направлено ним позивачеві 04.01.2016 "Новою поштою".

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Встановлено, що на виконання п. 3.1.8 Договору, 04.01.2016 відповідачем, за допомогою послуг ТОВ "ОСОБА_5 пошта" було направлено на адресу позивача акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.10.2015 по 31.12.2015, на підтвердження чого відповідачем надано експрес-накладну № 5446, копія якої наявна в матеріалах справи.

Посилання позивача на те, що за Договором було передбачено направлення (вручення) цих актів в інший спосіб, не спростовують факту направлення відповідачем акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.10.2015 по 31.12.2015 з дотриманням встановленого Договором строку.

Будь-яких доказів не отримання, несвоєчасного отримання відповідного акту звірки або отримання за цим поштовим відправленням іншого документу, тощо, позивачем не надано.

Оскільки позивачем не доведений факт порушення відповідачем умов п. 3.1.8 Договору, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафної санкції в розмірі подвійної суми ПДВ вказаній в податковій накладній відповідно до п. 4.6.2 Договору в сумі 20 238,80 грн., то судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 12 159,00 грн. у якості штрафних санкцій за порушення відповідачем строків реєстрації податкових накладних, за наступних підстав.

Пунктом 4.6.2 Договору сторони передбачили штрафну санкцію в розмірі подвійної суми ПДВ вказаній в податковій накладній, зокрема, за реєстрацію такої податкової накладної з порушенням діючого законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відбулась із простроченням, що стало підставою до правомірного нарахування та стягнення позивачем згідно до умов п. 4.6.2 Договору штрафної санкції в розмірі подвійної суми ПДВ вказаній в податковій накладній.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Проте, судова колегія зауважує, що зобовязання щодо своєчасності внесення відповідачем податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних не є зобовязанням господарським, відповідальність за порушення якого може врегульовуватись умовами Договору, а за своєю правовою природою це зобовязання є податковим, яке регулюється нормами податкового законодавства, та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність у вигляді штрафних санкцій згідно кодексу, також ним врегульований порядок дій сторін внаслідок невиконання однією з них вимог щодо своєчасної реєстрації податкових накладних.

Крім того умовами п. 4.6.2 Договору не визначений розмір штрафних санкцій, оскільки він може бути визначений або у вигляді конкретної суми, або у відсотках від суми невиконаного зобовязання, посилання в Договорі на необхідність визначення такого розміру на подвійну суму "ПДВ" не може розцінюватись як визначений сторонами розмір штрафних санкцій відповідно до вищенаведених вимог закону, що підлягає стягненню в примусовому порядку.

Оскільки визначений позивачем вид відповідальності у вигляді штрафної санкції в розмірі подвійної суми ПДВ, що вказана в податковій накладній, не заснований на вищенаведених нормах закону, він не підтверджує обґрунтованість заявлених вимог в цій частині позову висновок суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 12 159,00 грн. у якості штрафних санкцій за порушення відповідачем строків реєстрації податкових накладних є необґрунтованим.

Стягуючи штрафну санкцію в даній справі у сумі 12 159,00 грн., суд першої інстанції не дослідив правової природи виникнення зобовязання у відповідності з вимогами чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3565/16 слід скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12 159,00 грн. через неправильне застосування норм матеріального права, а також в частині розподілу судових витрат.

В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрохолодмонтаж ВК", м. Запоріжжя про стягнення 12 159,00 грн. штрафних санкцій.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду підлягає залишенню без змін, за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3565/16 скасувати частково.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрохолодмонтаж ВК", м. Запоріжжя в повному обсязі.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3565/16 залишити без змін

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3