РІШЕННЯ

23.05.2017Справа №910/5973/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/5973/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,

до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ,

про стягнення 42 805,82 грн.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 (особисто);

представника відповідача - Присяжнюк Л.Б. (довіреність від 230.5.2017 №01/21-44/1813).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління): 26 093 грн. основного боргу, який утворився у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору на закупівлю товарів за державні кошти від 03.03.2014 №4 (далі - Договір); 15 084,62 грн. втрат від інфляції; 1 628,20 грн. 3% річних, а всього 42 805,82 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 23.05.2017.

Відповідач 23.05.2017 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що 20.03.2015 Управлінням було сплачено заборгованість у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні 23.05.2017 надала пояснення по суті спору; позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення у справі; проти задоволення позовних вимог заперечив.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014 Підприємцем (виконавець) і Управлінням (замовник) було укладено Договір, за умовами якого:

- виконавець зобов'язується у 2014 році виконати роботи з заправки та відновлення картриджів для офісної техніки, поточного ремонту офісної техніки, профілактики принтерів, ремонт та технічне обслуговування принтерів, а замовник - прийняти і оплатити роботи (пункт 1.1 Договору);

- ціна Договору становить 49 000 грн. (пункт 3.1 Договору в редакції додаткової угоди без номера і дати);

- розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після підписання сторонами акта виконаних робіт (пункт 3.2 Договору);

- строк дії Договору встановлено до 31.12.2014 (пункт 10.1 Договору в редакції додаткової угоди без номера і дати).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - особисто ОСОБА_1, та від відповідача - начальником управління освіти Іваніною Н.В., яка діяла на підставі Положення про Управління освіти, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємець надала Управлінню послуги на загальну суму 26 093 грн., що підтверджується актами приймання-передачі робіт (надання послуг), а саме: №ФО-0000003 на суму 11 708 грн.; №ФО-0000035 на суму 7 272 грн.; №ФО-0000048 на суму 4 476 грн.; №ФО-0000065 на суму 2 637 грн.

Вказані акти підписані повноважними представниками та скріплені печатками сторін без зауважень та приймаються судом як докази належного виконання позивачем умов Договору.

Судом встановлено, що відповідачем 20.03.2015 було повністю оплачено надані позивачем послуги, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.03.2015 №1718 на суму 4 476 грн., №1719 на суму 2 637 грн., №1675 на суму 7 272 грн. і №1674 на суму 11 708 грн., а також випискою з рахунка Управління.

Абзацом третім пункту 4.4 постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, оскільки відповідачем 20.03.2015 було повністю погашено перед позивачем заборгованість, на момент порушення провадження з даної справи предмет спору відсутній, а тому у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 26 093 грн. боргу слід відмовити.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що ж до стягнення з відповідача 15 084,62 грн. втрат від інфляції і 1 628,20 грн. 3% річних, то оскільки у задоволенні стягнення 26 093 грн. боргу судом відмовлено, а стягнення втрат від інфляції і 3% річних є похідними вимогами від первісної, то і підстав для їх задоволення у суду немає.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 26.05.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук