Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 15 травня 2017 року у справі №927/370/17

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/370/17

за позовом: Комунального підприємства «ЖЕК- 10» Чернігівської міської ради, вул. Доценка, 25-б, м. Чернігів, 14032

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про визнання договору недійсним

у присутності представників сторін:

від позивача: Коленченка О.О. (довіреність пост. №01-12-315 від 30.03.2017)

від відповідача: Шевченка О.А. - адвоката, договір №17/17 від 19.04.2017

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України з 24.04.2017 по 15.05.2017.

В судовому засіданні 15.05.2017 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про визнання недійсним укладеного між сторонами договору №121-2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів від 01.12.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що роботи, які є предметом оспорюваного договору фактично виконані відповідачем в листопаді, тобто до моменту його укладення. За твердженням позивача, оскільки сторони в договорі встановили строк його дії з 01.12.2016 до 31.12.2016, узгодили початок виконання робіт з 04.12.2016, та не передбачили, що дія цього договору розповсюджується на відносини, які існували між сторонами до його укладення, тому договір має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України у зв'язку з недотриманням сторонами вимог ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України при укладенні оспорюваного договору, зокрема як такий, що вчинений без наміру реального настання правових наслідків, що ним обумовлені, оскільки фактично виконані в листопаді 2016 року роботи не охоплюються часовими межами оспорюваного договору.

На думку позивача, відповідно й документи, які складені сторонами на виконання умов договору, зокрема акт за формою КБ-2в та довідка за формою КБ-3 є такими, що складені з порушенням умов договору, оскільки роботи виконані відповідачем в листопаді 2016 року, а акт та довідка складені у грудні 2016 року.

Відповідач в письмовому відзиві проти позову заперечує, та підтверджуючи факт виконання робіт, які є предметом спірного договору, до моменту його укладення, зазначає, що спір між сторонами виник внаслідок допущення помилки під час оформлення договору в частині строків його дії. Зокрема, відповідач вказує, що в п.12.1. договору відповідач гарантував якість та можливість експлуатації об'єкта відповідно до умов затвердженої кошторисної документації; гарантійний термін становить шістдесят календарних місяців, який відповідно до п.12.2. договору починає свій перебіг з дати прийняття об'єкта. А тому, на думку відповідача, з урахуванням надання гарантії на роботи, договір №121-2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів від 01.12.2016 жодним чином не міг закінчити свою дію 31 грудня 2016 року та продовжує діяти і на даний час, позаяк гарантійний термін щодо якості виконаних відповідачем робіт не закінчився. Крім того, відповідач повідомляє, що 20.04.2017 за ініціативою відповідача між сторонами спору підписано додаткову угоду до договору №121-2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів від 01.12.2016, згідно якої сторони погодили внести зміни до оспорюваного договору, зокрема в частині строків дії договору та застосування його умов до відносин сторін, які виникли до його укладення. В зв'язку з чим, на думку відповідача, на даний час відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір укладений з недотриманням ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України, а отже такий договір не підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Щодо посилань позивача на недоліки підписаних між сторонами акту за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3, з огляду на те, що роботи виконувалися в листопаді 2016 року, а акт та довідка складені у грудні 2016 року, то відповідач стверджує, що будь-яких правил щодо порядку заповнення примірної форми №КБ-2в та примірної форми №КБ-3 чинне законодавство не містить, а враховуючи, що форма КБ-2в та форма КБ-3 складалась відповідачем у грудні 2016 року (дата підписання 09 грудня 2016 року), то відповідачем саме й малося на увазі, що акт №1 приймання виконаних будівельних робіт складено у відповідному календарному місяці - грудні 2016 року, а не як тлумачить це позивач, що акт форми КБ-2 та довідка форми КБ-3 складено щодо робіт, виконаних у грудні 2016 року.

В судовому засіданні, яке відбулось 15.05.2017, прийняли участь представники сторін.

Подані сторонами в судовому засіданні 24.04.2017 клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволені, в зв'язку з чим засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року між Комунальним підприємством «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради (позивач у справі, замовник за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач у справі, підрядник за договором) укладено договір №121-2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів (далі по тексту - договір), за умовами якого позивач доручає відповідачу і зобов'язується прийняти і оплатити виконання робіт з капітального ремонту внутрішньобудинкового проїзду за адресою: вул. Рокоссовського №12 корп.1 м.Чернігів у рамках програми покращення покриття доріг та проїздів у житловій забудові м. Чернігова на 2012-2016 роки, що здійснюється у 2016 році (ДК 021:2015 (СРV) - 45233000 - 9 «Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг»), в кількості 558 (п'ятсот п'ятдесят вісім) метрів квадратних, згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів, а відповідач зобов'язується на свій власний ризик з власних матеріалів виконати роботи, доручені йому позивачем.

Відповідно до п.1.2. договору роботи по капітальному ремонту виконуються підрядником згідно з кошториснюї документацією, складеною замовником на підставі дефектних актів, затверджених замовником в межах ціни цього договору.

Згідно із п.2.1. договору підрядник повинен приступити до виконання робіт по капітальному ремонту не пізніше, ніж через 3 дні після підписання даного договору.

В розділі 3 договору сторони узгодили умови щодо ціни договору та встановили, що договірна ціна є твердою (п.3.1.). Договірна ціна робіт по капітальному ремонту, що доручаються підряднику по цьому договору, визначається кошторисною документацією і складає 279031,95грн. (двісті сімдесят дев'ять тисяч тридцять одна грн.95коп.) без ПДВ (п.3.2.).

За змістом п.8.1., 8.2. договору усі розрахунки за виконані роботи по капітальному ремонту по цьому договору здійснюються після підписання актів приймання-передавання виконаних робіт. Замовник здійснює розрахунки за виконані роботи по капітальному ремонту з підрядником на підставі «Актів приймання виконаних будівельних робіт» (форми №КБ-2в) та «Довідок про вартість виконаних підрядних робіт» за рахунок джерел фінансування замовника.

Відповідно до п.13.2. договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи найменування та обсяг робіт, виконання яких є предметом договору №121-2016 від 01.12.2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів, визначені сторонами в дефектному акті, складеному 25.10.2016.

На підставі договору підряду №36/10-16 від 25.10.2016 на виготовлення проектно-кошторисної документації Товариством з обмеженою відповідальністю «Артпроектконтроль» на замовлення позивача виготовлено робочий проект на капітальний ремонт внутрішньобудинкового проїзду за адресою: вул. Рокоссовського №12 корпус 1 в м. Чернігів (у рамках програми покращення покриття доріг та проїздів у житловій забудові м. Чернігова на 2012-2016 роки)».

09 грудня 2016 року сторонами підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року форми №КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2016 року форми №КБ-3, відповідно до яких відповідач здав, а позивач прийняв роботи з капітального ремонту внутрішньобудинкового проїзду за адресою: вул. Рокоссовського №12 корп.1 м.Чернігів у рамках програми покращення покриття доріг та проїздів у житловій забудові м. Чернігова на 2012-2016 роки загальною вартістю 279031грн.95коп., виконані відповідачем, як вбачається зі змісту вищенаведених акту та довідки, на підставі договору №121-2016 від 01.12.2016.

Платіжним дорученням №302 від 13.12.2016 позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в сумі 279031грн.95коп. У реквізиті «призначення платежу» вищенаведеного платіжного доручення, платником вказано про здійснення оплати за капітальний ремонт внутрішньобудинкового проїзду по вул. Рокоссовського, 12, к.1, згідно акту №1, рахунку №9 від 09.12.2016, договору №121-2016 від 01.12.2016.

Отже, суд приходить до висновку, що зобов'язання сторін в частині виконання узгодженого обсягу робіт та їх оплати виконані в повному обсязі.

Позивач стверджуючи, що оскільки роботи, які є предметом оспорюваного договору, фактично виконані відповідачем в листопаді, тобто до моменту його укладення, та враховуючи, що сторони в договорі встановили строк його дії з 01.12.2016 до 31.12.2016, узгодили початок виконання робіт з 04.12.2016, та не передбачили, що дія цього договору розповсюджується на відносини, які існували між сторонами до його укладення, тому договір має бути визнаний недійсним як такий, що вчинений без наміру реального настання правових наслідків, що ним обумовлені.

За змістом ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочин, різновидом якого є договір, це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину в силу ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому ч.2, 3 даної статті передбачено два ступіня недійсності правочину: абсолютно недійсний правочин - тобто той, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; та відносно недійсний - тобто той, недійсність якого прямо не встановлена законом, але за заявою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний недійсним судом (оспорюваний правочин).

За змістом ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України відсутність наміру реального настання правових наслідків правочину, що вчиняється, свідчить про фіктивність такого правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

При цьому за змістом ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин визнається недійсним судом, тобто належить до оспорюваних правочинів.

Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину недійсним з підстав його фіктивності, має довести відсутність в учасників правочину бажання реального настання правових насідків, що ним обумовлені.

Виходячи із визначення поняття «правочин», наведеного у ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, юридичним наслідком вчинення правочину є набуття, зміна або припинення цивільних прав та обов'язків.

У зв'язку з укладенням між сторонами оспорюваного договору у відповідача, як підрядника за договором, виникло зобов'язання за завданням позивача виконати роботи з капітального ремонту внутрішньобудинкового проїзду за адресою: вул. Рокоссовського №12 корп.1 м.Чернігів, та право вимагати у позивача оплати виконані роботи. В свою чергу, у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання роботи відповідно до умов договору і проектно-кошторисної документації та обов'язок прийняти та оплатити виконану роботу.

Факт виконання відповідачем робіт з капітального ремонту внутрішньобудинкового проїзду за адресою: вул. Рокоссовського №12 корп.1 м.Чернігів, які є предметом оспорюваного договору, факт прийняття цих робіт позивачем та їх оплати підтверджується матеріалами справи.

Тому суд приходить до висновку, що сторонами виконані встановлені оспорюваним договором обов'язки та реалізовані передбачені ним права, тобто вчинені дії на виконання договору, а тому такий договір не може бути кваліфікований як фіктивний. Аналогічна правова позиція викладена в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та в підп.3.11. п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 25.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Таким чином, договір №121-2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів від 01.12.2016 не підлягає визнанню недійсним з підстави, наведеної позивачем у позові, тобто як такий, що вчинений без наміру реального настання правових насідків, що ним обумовлені.

Крім того, суд звертає увагу, що 20 квітня 2017 року сторонами укладено додаткову угоду до договору №121-2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів від 01.12.2016, відповідно до якої сторони вирішили внести зміни до вказаного договору, а саме:

1.1. Пункт 1.2. договору викласти в наступній редакції: « 1.2. Роботи по капітальному ремонту виконуються підрядником на підставі дефектних актів та повинні відповідати складеній замовником кошторисній документації в межах ціни цього договору».

1.2. Пункт 2.1. договору - виключити.

1.3. У зв'язку з виключенням пункту 2.1. договору, пункт 2.2. договору вважати пунктом 2.1., а пункт 2.3. договору вважати пунктом 2.2.

1.4. З урахуванням пункту 12.1. та пункту 12.2. щодо надання гарантійного терміну протягом 60 календарних місяців, доповнити договір пунктом 13.2. такого змісту: « 13.2. Умови даного договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 05 вересня 2016 року.».

1.5. У зв'язку з включенням пункту 13.2. договору, пункт 13.2. договору вважати пунктом 13.3.

1.6. Пункт 13.3. договору викласти в наступній редакції: «даний договір діє до закінчення гарантійного терміну, передбаченого пунктами 12.1. та 12.2. договору.».

Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Отже, враховуючи те, що додатковою угодою від 20.04.2017 сторони внесли зміни до договору №121-2016 на виконання робіт з капітального ремонту внутрішньо квартальних проїздів від 01.12.2016, відповідно до яких поширили його дію на відносини, які виникли між сторонами до його укладення, суд приходить до висновку, що фактичне виконання робіт, які є предметом оспорюваного договору, в період з листопада 2016 року по 09 грудня 2016 року не суперечить умовам договору та не свідчить про укладення договору без мети настання правових наслідків, обумовлених ним, з огляду на встановлений судом факт виконання сторонами, взятих на себе за оспорюваним договором зобов'язань.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись ст.202, 203, 204, 215, 234, 631 Цивільного кодексу України, ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення підписано 17 травня 2017 року.

Суддя Т.Г. Оленич