КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. Справа№ 910/21164/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: Швед Я.О.,

від третьої особи: Костюк О.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2017р. у справі №910/21164/16 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Комунального підприємства "Київський метрополітен",

третя особа Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації",

про визнання недійсним пункту договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до Відповідача про визнання недійсним п.9.1 договору оренди №153-Упр(Дв)-07 від 26.11.2007р., викладеного в редакції договору оренди №153-Упр(Дв)-07 від 26.11.2007р. та викладений в редакції додаткової угоди №(157) від 28.09.2011р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2017р. у справі №910/21164/16 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання пункту 9.1 договору недійсним, оскільки п.5 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" надає Позивачу право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років саме шляхом внесення змін до договору, а не шляхом визнання пункту договору недійсним.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2017р. у справі №910/21164/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оспорюване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що п.9.1 договору оренди суперечить положенням п.5 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" та ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Такими ж доводами Позивач обґрунтував позовну заяву.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.04.2017р.

Розпорядженням від 03.04.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Суліма В.В., Андрієнка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017р. справу №910/21164/16 прийнято до свого провадження у визначеному складі суду, розгляд апеляційної скарги було призначено на 18.04.2017р.

Розпорядженням від 18.04.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Андрієнка В.В., Буравльова С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. справу №910/21164/16 прийнято до свого провадження у визначеному складі суду, розгляд апеляційної скарги було призначено на 18.04.2017р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. розгляд апеляційної скарги Позивача відкладено на 27.04.2017р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Сторін та Третьої особи, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

26.11.2007р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди №153-Упр(Дв)-07.

Відповідно до п.1.1 договору Відповідач на підставі рішення Київради від 28.12.2006р. №548/605 передає, а Позивач приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасово огороджуючими конструкціями (кіоском) Позивача за адресою: АДРЕСА_1, для торгівлі непроводольчими товарами.

Згідно з п.2.1 договору об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу) загальною площею 14,26 кв. м., згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину договору.

Згідно з п.2.4 договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі Відповідача.

Відповідно до п.4.14 договору Позивач після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Відповідачу.

Згідно з п.9.1 договору останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 28.12.2006 № 548/605 діє з 26.11.2007 до 24.11.2008 (364 дні).

27.11.2007р. об'єкт оренди було передано Відповідачем Позивачу за актом приймання-передачі майна в оренду.

28.09.2011р сторонами була підписана додаткова угода №(157) до вказаного договору, у пункті 3 якої сторони домовились внести зміни до п.9.1 договору, виклавши його в редакції: «Цей договір діє до 31.03.2012 року включно».

Листом від 23.08.2016р. №711-НЗ Відповідач повідомив Позивача про те, що термін договору оренди закінчився 04.08.2016р. Також Відповідач повідомив, що не має наміру продовжувати дію вказаного договору та необхідність виконання п.4.14 договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на час укладення спірного договору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на час укладення спірної додаткової угоди) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції Закону України станом на час виникнення спору) договір оренди припиняється у разі закінчення строку на який його укладено.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Згідно з п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 пунктом 5 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" передбачено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. Обов'язковість виконання зазначеного законодавчого припису не ставиться у залежність від намірів орендодавця використовувати майно для власних потреб або від будь-яких інших обставин, за винятком пропонування орендарем меншого, ніж п'ять років, строку продовження договорів оренди державного та комунального майна. Оскільки зазначена норма надає орендарю право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років, то визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. У зв'язку з цим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" в будь-який час до припинення дії договору оренди.

Як встановлено судом спірний договір оренди №153-Упр(Дв)-07 був укладений сторонами 26.11.2007р., під час дії редакції ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яка не передбачала мінімальний строк оренди у 5 років.

Отже, на час укладення пункт 9.1. договору не суперечив ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

При цьому, норми п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» не передбачають недійсність таких договорів, а встановлюють, що їх термін слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення.

За вказаних обставин апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо відмови Позивачу в позовній вимозі про визнання недійсним п.9.1 договору оренди №153-Упр(Дв)-07 від 26.11.2007р.

Також, як встановлено судом, 28.09.2011р сторонами була підписана додаткова угода №(157) до вказаного договору, у пункті 3 якої сторони домовились внести зміни до п.9.1 договору, виклавши його в редакції: «Цей договір діє до 31.03.2012 року включно».

В подальшому, за відсутності заперечень сторін строк дії вказаного договору продовжувався до 04.08.2016р. Відповідач висловив заперечення щодо продовження терміну дії договору на новий термін, шляхом надання Позивачу заяви про припинення договору №711-НЗ від 23.08.2016р. Отже, загальний строк оренди склав майже 9 років.

Апеляційний суд відхиляє доводи Позивача, що п.9.1 договору оренди в редакції додаткової угоди №(157) суперечить п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу» в Україні", оскільки вказана норма передбачає, що термін договорів оренди, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Законом не визначається форма пропонування орендарем меншого терміну, проте очевидно, що має бути встановлена наявність волевиявлення орендаря на менший строк оренди майна. Як вбачається з матеріалів справи, підписавши додаткову угоду №(157) та не висловивши щодо неї будь-яких заперечень, Позивач погодився, що строк оренди ним майна складе 4 роки 4 місяці, а не 5 років.

Також суд враховує, що фактично загальний строк оренди Позивачем майна склав майже 9 років, отже право Позивача на мінімальний строк оренди 5 років, визначене Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу» порушено не було.

За вказаних обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку, що п.9.1 договору оренди №153-Упр(Дв)-07 від 26.11.2007р., викладений в редакції додаткової угоди №(157) від 28.09.2011р. не суперечить п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні".

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2017р. у справі №910/21164/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2017р. у справі №910/21164/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов