РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017Справа №910/5064/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
до про 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп»; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії)
Представники:

від Позивача: Грица І.Ю. (представник за Довіреністю);

Кузнєцов М.А. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 1: не з'явились;

від Відповідача - 2: Пліщук Л.І. (представник за договором);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (надалі також - «Відповідач - 1») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» (надалі також - «Відповідач - 2») про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії).

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 16.10.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (Постачальник) та Дочірнім підприємством «Івано - Франківський облавтодор» (Покупець) було укладено Договір поставки №16/10-08, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити вартість дорожньо - будівельних матеріалів: мінеральний порошок, паливо, пічне, паливно - мастильні матеріали, щебінь, бітум дорожній, чорнов'яжучі СТУ, на загальну суму 20000000 грн. 00 коп. у відповідно до умов даного Договору. 23.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» (Цесіонарій) було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1, згідно з умовами якого Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги (цесія), належне Цедентові, і стає новим кредитором за договором поставки №16/10-08 від 16.10.2008 року, який був укладений між Цедентом та Дочірнім підприємством «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на вказану суму боргу, а саме 3 130 308 грн. 10 коп. Як зазначає Позивач, Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року є недійсним, оскільки не спрямований на настання юридичних наслідків, Цесіонарій не має права надавати послуги факторингу, а також укладений без згоди боржника та без схвалення згоди попереднього директора на відступлення права вимоги за основним договором. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 року порушено провадження у справі № 910/5064/17, судове засідання призначено на 19.04.2017 року.

19.04.2017 року в судове засідання з'явився представник відповідача-2. Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 31.03.2017 року не виконали.

В судовому засіданні представник відповідача-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що не отримував позовну заяву і потребує час для ознайомлення з матеріалами справи

Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача-2 про відкладення розгляду справи з вказаних в ньому підстав та зазначив, що до матеріалів позовної заяви додано докази на підтвердження направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ТК Групп" копії позовної заяви з додатками.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Сторін надати належним чином оформлену згоду боржника на укладання Договору про відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року відповідно до п. 2.2. Договору;

2) Відповідачів:

- надати докази на підтвердження виконання пунктів 3.2, 3.3 Договору про відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року;

- докази на підтвердження здійснення розрахунку відповідно до п. 3.5. Договору про відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2017 року відкладено розгляд справи на 17.05.2017 року, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача-1 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

28.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

28.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 2 надійшли письмові пояснення по справі.

28.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 2 надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

05.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 1 надійшов відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

17.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування у Відповідача - 2 оригіналу документа про згоду боржника на відступлення права вимоги.

17.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

17.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року заяву про зміну підстав позову Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 17.05.2017 року повернуто заявникові без розгляду

В судовому засіданні 17 травня 2017 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача - 2 заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Відповідача - 1 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 19.04.2017 року у справі № 910/5064/17.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» є 01011, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПАНАСА МИРНОГО, будинок 16/13 ЛІТЕРА А.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/5064/17 направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач - 1 про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши Клопотання Позивача про витребування у Відповідача - 2 оригіналу документа про згоду боржника на відступлення права вимоги, дійшов висновку про його задоволення та в судовому засіданні 17.05.2017 року Судом було оглянуто оригінал документа про згоду боржника на відступлення права вимоги.

Приймаючи до уваги, що Відповідач - 1 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача - 1 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 17 травня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (Постачальник) та Дочірнім підприємством «Івано - Франківський облавтодор» (Покупець) було укладено Договір поставки №16/10-08, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити вартість дорожньо - будівельних матеріалів: мінеральний порошок, паливо, пічне, паливно - мастильні матеріали, щебінь, бітум дорожній, чорнов'яжучі СТУ, на загальну суму 20000000 грн. 00 коп. у відповідно до умов даного Договору.

23.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» (Цесіонарій) було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1, згідно з умовами якого Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги (цесія), належне Цедентові, і стає новим кредитором за договором поставки №16/10-08 від 16.10.2008 року, який був укладений між Цедентом та Дочірнім підприємством «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на вказану суму боргу, а саме 3 130 308 грн. 10 коп.

Відповідно до п.1.2 Договору за цим Договором до Цесіонарія переходить право вимагати від боржника належного виконання ним грошового зобов'язання за основним договором щодо оплати основного боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, а також відшкодування збитків та оплати неустойки за порушення грошового зобов'язання.

Згідно з п.2.2 Договору Цедент гарантує, що на час укладання цього Договору ним отримано письмову згоду боржника щодо відступлення права вимоги.

Перехід права вимоги Цедента (визначеного у п.1.1 Договору) до Цесіонарія здійснюється в момент підписання цього Договору. (п.3.1 Договору)

Відповідно до п.3.2 Договору Цедент зобов'язується передати Цесіонарієві документи, визначені у п.2.3 цього Договору та документовану інформацію, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає Цедент за цим Договором, протягом 3 робочих днів з дня набрання чинності цим Договором.

Згідно з п.3.3 Договору протягом 5 робочих днів після підписання цього Договору Цедент зобов'язаний письмово повідомити Боржника про відступлення права вимоги.

У п.3.5 Договору визначено, що розрахунок Цесіонарія з Цедентом за уступку права вимоги має здійснюватись у повному обсязі від отриманої суми боргу, без будь - яких дисконтів та премій за стягнення з боржника грошових зобов'язань.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. (п.5.1 Договору)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року є недійсним, оскільки не спрямований на настання юридичних наслідків, Цесіонарій не має права надавати послуги факторингу, а також укладений без згоди боржника та без схвалення згоди попереднього директора на відступлення права вимоги за основним договором. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 23.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» (Цесіонарій) було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1, згідно з умовами якого Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги (цесія), належне Цедентові, і стає новим кредитором за договором поставки №16/10-08 від 16.10.2008 року, який був укладений між Цедентом та Дочірнім підприємством «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на вказану суму боргу, а саме 3 130 308 грн. 10 коп.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Договір відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року є недійсним, оскільки не спрямований на настання юридичних наслідків, Цесіонарій не має права надавати послуги факторингу, а також укладений без згоди боржника та без схвалення згоди попереднього директора на відступлення права вимоги за основним договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні Договору відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп», Сторонами було погоджено предмет договору, гарантії сторін, порядок виконання договору, відповідальність сторін, інші умови.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

У цьому випадку права грошової вимоги до боржника переходять до фактора з метою забезпечення виконання зобов'язань клієнта перед фактором (забезпечувальне відступлення).

Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами.

За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.07.2007 року у справі №26/347-06-6531.

Таким чином, у випадку правової конструкції договору факторингу має місце двостороннє зобов'язання сторін (з однієї сторони - надання грошових коштів у розпорядження, а з другої сторони - відступлення права грошової вимоги та здійснення оплати).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, предметом договору факторингу може бути тільки грошова вимога.

Згідно з частиною 3 статті 1079 Цивільного кодексу України, фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Отже, відповідно до вимог статей 1077, 1079 Цивільного кодексу України та статей 4, 5, 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фактор, на момент укладення договору факторингу, повинен мати статус фінансової установи та отримати дозвіл на надання фінансової послуги факторингу.

Відповідно до п. 1.1 спірного Договору відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року його предметом є відступлення Цедентом Цесіонарієві та набуття Цесіонарієм права вимоги (цесія), належного Цедентові, за договором поставки №16/10-08 від 16.10.2008 року, який був укладений між Цедентом та Дочірнім підприємством «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на вказану суму боргу, а саме 3 130 308 грн. 10 коп.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що його метою є заміна особи на активній стороні зобов'язання із збереженням всіх інших елементів зобов'язального правовідношення за плату, та не передбачає надання послуг з фінансування під відступлення права грошової вимоги.

Суд зазначає, що в Договорі відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року відсутнє зобов'язання Нового кредитора передати Первісному кредитору грошові кошти за плату.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої ст. 47 Закону, а також придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг). В цій нормі Закону факторинг класифікується як кредитна операція, що підтверджує суть факторингу - фінансування під відстрочення права вимоги, надання коштів в розпорядження за плату.

Таким чином, між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги).

Важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і більше взаємовідносин не має, а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. А в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, це передбачено ст.1084 ЦК України.

З норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" випливає, що вказаний закон є нормативно-правовим актом спеціальної дії, який регулює відносини, пов'язані з функціонуванням фінансових ринків та надання фінансових послуг. Сфера дії цього закону за суб'єктним складом обмежується: фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об'єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій.

У зв'язку з цим відсутні правові підстави для застосування до суб'єктів господарювання, що не є фінансовими установами, та набувають на платній основі право вимоги до третіх осіб на підставі договорів відступлення права вимоги, незалежно від умов такого набуття (з дисконтом, премією або без) норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

За таких обставин, Суд приходить до висновку, що спірний договір за своєю правовою природою є саме договором відступлення права вимоги, метою якого є передання прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), а тому Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо наявності ознак факторингу у даному правочині.

Що стосується доводів Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в частині укладення договору без згоди боржника та без схвалення згоди попереднього директора на відступлення права вимоги за основним договором, Суд зазначає наступне.

Згідно з п.2.2 Договору Цедент гарантує, що на час укладання цього Договору ним отримано письмову згоду боржника щодо відступлення права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» звернулось до Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» листом №153/15, в якому повідомило, що має намір відступити свої права вимоги іншій особі та у разі наявності заперечень з цього приводу повідомити протягом 10 днів з дати отримання повідомлення. Вказаний лист був отриманий Позивачем 16.11.2015 року за вх. №1104, що підтверджується відповідним штампом канцелярії.

Листом від 16.11.2015 року директор Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_4 повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп», що не заперечує проти заміни кредитора та відступлення прав іншій особі за договором поставки №16/10-08 від 16.10.2008 року.

Так, 06.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та ОСОБА_4 було укладено Контракт з керівником дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» №155 з 06.09.2013 року до 06.09.2018 року.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2, 6.3 Статуту Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України №10 від 13.01.2012 року, управління підприємством здійснює директор,директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства, директор діє без доручення від імені підприємства.

Суд звертає увагу, що положення статуту Позивача не містять будь - яких обмежень в діях директора щодо надання письмової згоди на відступлення права вимоги у зобов'язанні підприємства.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта ми господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Таким чином, Суд зазначає, що директор Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_4, надаючи письмову згоду на заміну кредитора та відступлення прав іншій особі за договором поставки №16/10-08 від 16.10.2008 року, викладену у листі від 16.11.2015 року, мав необхідний обсяг повноважень, що визначені Статутом Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Також Судом розглянуті та відхилені усні доводи представників Позивача щодо підписання листа Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від імені директора ОСОБА_4 іншою особою, оскільки Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, а матеріали справи не містять таких доказів, на підтвердження звернення до правоохоронних органів з цього приводу.

Згідно з п.3.3 Договору протягом 5 робочих днів після підписання цього Договору Цедент зобов'язаний письмово повідомити Боржника про відступлення права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» направило на адресу Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» повідомлення про відступлення права вимоги разом з договором про відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року, яке було отримано останнім 27.11.2015 року за вх. №1149, що підтверджується відповідним штампом канцелярії.

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги доводи Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо укладення договору без згоди боржника, оскільки це спростовується вищенаведеними та оціненими Судом доказами.

Також Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо ненадходження жодних повідомлень про відступлення права вимоги до звернення Відповідача - 2 до суду з позовом про стягнення заборгованості, оскільки претензіями №2/16 від 28.03.2016 р., №8/16 від 10.06.2016 р., №12/16 від 31.10.2016 р., №11/16 від 31.10.2016 р., №2/17 від 01.02.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» просило погасити існуючу заборгованість за договором, які були отримані боржником, що підтверджується відповідними штампами канцелярії Позивача за вх. №257 від 30.03.2016 р., №649 від 12.07.2016 р., №1046 від 01.11.2016 р., №1045 від 01.11.2016 р., а також рекомендованим повідомленням про вручення 08.02.2017 року уповноваженій особі підприємства Позивача.

Крім того, на виконання умов Договору відступлення права вимоги (цесії) №23/11-15-1 від 23.11.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» в свою чергу прийняло документи, що підтверджується Актами приймання - передачі документів №1 від 23.11.2015 р., №2 від 24.11.2015 р., №3 від 24.11.2015 р., які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та зауважень, в добровільному порядку, та скріплені печатками підприємств.

Враховуючи вищевикладене, доводи Позивача щодо відсутності доказів передачі документів на виконання умов оспорюваного правочину є необґрунтованим та такими, що спростовуються вищенаведеними та оціненими Судом доказами.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

За таких підстав, Суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроконсалтсервісгруп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ТК Групп» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22 травня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин