ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа № 914/3248/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1Б представники;

від відповідача: ОСОБА_2 представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський будівельний холдинг, вих. № 20/03-1 від 20.03.2017

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2017 (суддя Мазовіта А.Б.)

у справі № 914/3248/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський будівельний холдинг, м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства Управління капітального будівництва Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич

про відшкодування додаткових витрат

про стягнення коштів

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський будівельний холдинг» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства «Управління капітального будівництва» Дрогобицької міської ради про відшкодування додаткових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.10.2015 сторонам у справі укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти. Відповідно до умов даного договору відповідач зобовязувався виконати роботи по обєкту Реконструкція з прибудовою ЗОШ №5 на вул. Зварицькій в м. Дрогобич Львівської області. У звязку з тим, що роботи підлягали виконанню у період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року, виникла необхідність забезпечити обєкт реконструкції теплом. Оскільки відповідач не уклав договору на теплопостачання обєкта реконструкції, позивач 22.10.2015 уклав з Відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради договір №1 про відшкодування комунальних витрат. На виконання вказаного договору позивачем було сплачено 224 996, 02 грн. В подальшому позивач звертався до відповідача про відшкодування понесених додаткових витрат, проте, відповідач залишив такі вимоги без задоволення. Таким чином, з урахуванням п. 6.1.4. договору про закупівлю за державні кошти, вимог ст.ст. 16, 850, 875 ЦК України, ст.ст. 224, 225, 322 ГК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача додатково понесені витрати у розмірі 224 996, 02 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у даній справі в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 509, 626, 844, 875, 879 ЦК України, ст.ст. 225, 226 ГК України, ст. 40 ЗУ Про здійснення державних закупівель.

При відмові в задоволенні позову суд виходив з того, що умовами договору про державну закупівлю визначено тверду договірну ціну, на відповідача не покладався обовязок забезпечити обєкт реконструкції теплом, а з урахуванням домовленості, що роботи мали виконуватись в жовтні-грудні, позивач, формуючи свою цінову пропозицію, мав врахувати у її склад витрати на забезпечення обєкта реконструкції теплом. Отже, суд дійшов висновку про недоведеність всіх елементів складу цивільного правопорушення.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідач вважає рішення незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позивні вимоги задоволити в повному обсязі.

Зокрема вказує, що місцевий господарський суд невірно застосував до спірних правовідносин положення п. 60, 70 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві № 668 від 01.08.2005, оскільки вважає, що відповідач зобовязаний був виконати роботи, повязані з забезпеченням подачі теплової енергії на будівельний майданчик.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.03.2017 у справі №914/3248/16 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.04.2017.

Відповідач 11.04.2017 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому з урахуванням свободи договору та твердої договірної ціни договору про закупівлю робіт за державні кошти, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 11.04.2017 оголошувалась перерва до 23.05.2017.

В дане судове засідання зявились представники сторін, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, заперечень на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі № 914/3248/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2015 Комунальним підприємством Управління капітального будівництва Дрогобицької міської ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Львівський будівельний холдинг (підрядник) укладено договір №12/10/15 про закупівлю робіт за державні кошти, відповідно до п. 1.1 якого підрядник (позивач) зобовязувався виконати замовникові роботи по обєкту Реконструкція з прибудовою ЗОШ №5 на вул. Зварицькій в м. Дрогобич Львівської області. Перша черга відповідно до проектно-кошторисної документації та умов цього договору та здати їх у встановлений строк, а замовник (відповідач) зобовязувався передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти і оплатити згідно з умовами цього договору закінчені роботи.

Пунктом 3.1. договору від 12.10.2015 передбачено, що ціна договору становить 4 498 000, 00 грн.

Згідно з п. 4.1. договору від 12.10.2015 фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів. Платіжні зобовязання виникають при наявності бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) та наявності коштів на рахунку замовника.

Пунктом 5.1 договору від 12.10.2015 встановлено, що строк робіт становить: жовтень 2015 року грудень 2015 року. Етапи виконання робіт фіксуються сторонами в календарному графіку виконання робіт, який оформляється додатком до цього договору та є невідємною його частиною.

Згідно з п. 6.1.4. договору від 12.10.2015 замовник зобовязаний сприяти підряднику в порядку, встановленому договором у виконанні робіт. Надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт).

Відповідно до п. 6.1.4. договору від 12.10.2015 замовник зобовязаний виконувати належним чином зобовязання, передбачені договором, Цивільним і Господарським кодексами України, Загальними умовами укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005 та іншими актами законодавства України.

З огляду на те, що роботи підлягали виконанню з жовтня 2015 року по грудень 2015 року та виникла необхідність в підключенні обєкта реконструкції до мереж теплопостачання, 22.10.2015 Відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Львівський будівельний холдинг (замовник) укладено договір про відшкодування комунальних послуг №1.

Згідно з п. 1.1. вищевказаного договору виконавець зобовязувався своєчасно надавати комунальні послуги, а саме: постачання теплової енергії з метою опалення частини приміщень добудови ЗОШ №5 по вул. Зварицькій, 71 у м. Дрогобич, а замовник зобовязувався відшкодовувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.05.2016 у справі №914/585/16 присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський будівельний холдинг на користь Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради заборгованість згідно з договором про відшкодування комунальних послуг №1 від 22.10.2015 у розмірі 224 996, 02 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

Отже, позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення додатково понесених витрат у формі збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обовязок не покладається на підрядника, прийняти обєкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Як зазначалося вище, сторони в п. 3.1. договору визначили ціну договору, яка становить 4 498 000,00 грн. Пунктом 3.3. договору сторони узгодили, що погоджена договірна ціна встановлюється на підставі акцептованої пропозиції конкурсних торгів та є невідємною частиною договору. Договірна ціна встановлюється твердою з врахуванням коштів на покриття ризиків.

Згідно з ч. 2 ст. 844 ЦК України кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 844 ЦК України зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі повязані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

У п. 24 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві зазначено, що тверда договірна ціна може коригуватися тільки за взаємною згодою сторін. У разі підвищення підрядником твердої договірної ціни, не передбаченого договором підряду, всі повязані з цим витрати, якщо інше не встановлено законом, несе підрядник.

Матеріали справи свідчать, що сторони змін до договірної ціни (твердого кошторису) не вносили.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 844 ЦК України підрядник не має права вимагати збільшення твердого кошторису, а замовник - його зменшення в разі, якщо на момент укладення договору підряду не можна було передбачити повний обсяг роботи або необхідні для цього витрати.

Згідно з п. 21 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005, у разі укладення договору підряду за результатами торгів (тендеру) вид договірної ціни та вимоги до кошторису визначаються у тендерній документації замовника. Договірна ціна у цьому випадку повинна відповідати ціні, зазначеній у тендерній пропозиції підрядника, визнаного переможцем торгів (тендеру).

Зважаючи на те, що укладення договору №12/10/15 від 12.10.2015 здійснювалося шляхом закупівлі робіт за державні кошти, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобовязань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених законом (ч. 5 ст. 40 Закону України Про здійснення державних закупівель).

З огляду на те, що строк виконання робіт передбачався у жовтні грудні, про що позивачу було відомо заздалегідь, позивач, ознайомившись із документацією конкурсних торгів та формуючи свою цінову пропозицію, мав врахувати у її складі витрати на забезпечення обєкта реконструкції теплом.

Також слід зазначити, що з Зведеного кошторисного розрахунку вартості обєкта будівництва вбачається, що сторонами передбачено додаткові витрати при виконанні будівельних робіт у зимовий період, зокрема, 16 390, 00 грн.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Оскільки позивач за розясненнями до відповідача щодо документації конкурсних торгів в частині забезпечення обєкта джерелом теплопостачання не звертався, не відмовився від укладення договору, визначена ним цінова пропозиція була для нього прийнятною.

Відповідно до ч. 1 ст. 879 ЦК України матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Договором на замовника може бути покладений обовязок сприяти підрядникові у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг.

Згідно з п. 60 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, замовник надає підряднику необхідні для виконання робіт та визначені договором підряду послуги (побутові, транспортні та інші), складські та інші приміщення, джерела водо-, електро-, газопостачання тощо. Умови та порядок їх надання визначаються договором підряду або окремим договором.

Як вбачається із договору №12/10/15 від 12.10.2015 на відповідача (замовника) не покладався обовязок забезпечення обєкта реконструкції теплом. Також з матеріалів справи не вбачається, що сторонами було укладено інші договори, які б передбачали обовязок відповідача забезпечити обєкт теплом чи відшкодувати позивачу витрати на теплопостачання в разі укладення ним самостійно договору про теплопостачання із третіми особами. Згідно з п. 6.1.4 договору замовник зобовязався надати підряднику будівельний майданчик, фронт робіт, що ним і було зроблено.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В силу п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди субєкту або субєктом господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобовязаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим субєктам, - зобовязаний відшкодувати на вимогу цих субєктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобовязання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів запобігання збитків та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Як встановлено судом, на відповідача умовами договору №12/10/15 від 12.10.2015 не було покладено обовязок забезпечити обєкт, який підлягав реконструкції, теплом. Законодавством передбачено, що договором на замовника може бути покладений обовязок сприяти підрядникові у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг. Однак, такий договір сторонами не було укладено.

Отже, відмова відповідача відшкодувати позивачу витрати на забезпечення обєкта реконструкції теплом, не може бути кваліфікована як протиправна.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено всіх елементів складу цивільного правопорушення, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 224 996, 02 грн, як збитків, є безпідставною.

Відтак, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі № 914/3248/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 29.05.2017

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.