РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017Справа №922/866/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Бахмач Нафтосервіс"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Транс Плюс"
простягнення 9905,60 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахмач Нафтосервіс" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Транс Плюс" 8225,00 грн. заборгованості за договором поставки № 323/09-16 від 07.09.2016, 858,10 грн. пені, штраф у розмірі 822,55 грн.

Спір у даній справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.03.2017 позовну заяву направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №922/866/17, розгляд справи призначено на 20.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 17.05.2017.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 17.05.2017 не з'явився. 10.05.2017 позивач надіслав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про причини неявки представника у судові засідання суд не повідомив. Про дату та час слухання справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахмач Нафтосервіс", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон Транс Плюс", як покупцем, було укладено договір поставки № 323/09-16 (договір), у відповідності до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти й оплатити нафтопродукти (надалі - "товар") в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов договору (п.1.1). сторони погодили, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця на умовах підписання накладної на товар (п.1.2), одиницею виміру товару приймаються сторонами літр, при цьому товар постачається окремими партіями (п.2.1), ціна товару, що поставляється, узгоджується сторонами для кожної партії товару окремо. Ціна товару включає податки та обов'язкові платежі, передбачені чинним законодавством України (п.4.1), загальна сума цього договору (тобто загальна вартість (ціна) усієї поставленої за цим договором товару), сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично поставленої продукції та узгодженої на неї ціни (п.4.2), розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються покупцем в безготівковому порядку: 100% попередня оплата за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця або з відстрочкою платежу по факту отримання товару на підставі видаткової накладної, виданої продавцем за кожну поставлену партію на протязі 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання товару, або інші розрахунки які передбачені сторонами в додатках до даного договору (п.5.2), у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% від загальної суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені визначеного законодавством України (п.7.1).

Відповідно до видаткової накладної №2234 від 18.10.2016 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 658416,00 грн.

Згідно платіжного доручення №149 від 20.10.2016 відповідач сплатив позивачу за поставлений товар 650191,00 грн.

Таким чином, позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач не повністю розрахувався за отриманий товар, у зв'язку з чим неоплаченим є товар на загальну суму 8225,00 грн.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 5.2 договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару на момент розгляду справи настав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню на суму 8225,00 грн.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 858,10 грн. пені та штраф у розмірі 822,55 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 укладеного між сторонами договору встановлено, що у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% від загальної суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені визначеного законодавством України.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 858,10 грн., яка нарахована ним за період з 26.10.2016 по 10.03.2017.

Судом перевірено розрахунок пені, який долучено позивачем до позовної заяви та здійснений останнім з урахуванням належного періоду заборгованості та часткової оплати відповідача, внаслідок чого суд прийшов до висновку про те, що він є арифметично вірним.

При цьому, сума штрафу також розрахована позивачем вірно, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 822,50 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 5000,00 грн. господарський суд зазначає таке.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивачем надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №171 від 24.12.1997, договір про надання юридичних послуг від 03.03.2017, акт прийняття - передачі наданих послуг від 19.04.2017 на суму 5000,00 грн. та платіжне доручення №381 від 18.04.2017 на суму 5000,00 грн.

За змістом п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на розумну співрозмірність вартості послуг адвоката у даній справі відносно обсягу наданих ним послуг та ціни позову, суд дійшов висновку, що вимога позивача про компенсацію витрат на послуги адвоката підлягає задоволенню у розмірі, що складає 2000,00 грн.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку із задоволенням позову покладаються на відповідача, а витрати на оплату послуг адвоката покладаються на відповідача у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Транс Плюс" (01042, м. Київ, вул. Кудрі, будинок 39, офіс 2, ідентифікаційний код 38775604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмач Нафтосервіс" (16500, Чернігівська обл., місто Бахмач, вул. Даньківський шлях, будинок 62-В, ідентифікаційний код 34721650) 8225 (вісім тисяч двісті двадцять п'ять) грн. 00 коп. основного боргу, 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 50 коп. штрафу, 858 (вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 10 коп. пені, 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.05.2017

Суддя Ю.М. Смирнова