УХВАЛА

17.05.2017Справа № 5011-38/11533-2012

За позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради
до1. Акціонерного товариства відкритого типу «Компанія «Д.І.Б.» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Трейдер» 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім на Пушкінській»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:1. Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації
2. Управління освіти Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації
3. Органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська»
4. Дошкільного навчального закладу №183
5. Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
6. Міністерства освіти і науки України
7. Всеукраїнської громадської організації «Асоціація працівників дошкільної освіти»
8. Громадської організації «Асоціації керівників дошкільних навчальних закладів м. Києва»
9. Шевченківської районної в м. Києві ради в особі ліквідаційної комісії
провизнання недійсним договору та зобов'язання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

прокурор:Насадчук Ж.Д.
від позивача 1:Перепелицін К.М.
від позивача 2:Уланов І.В.
від позивача 3:Мордалевич І.І.
від відповідача 1:Земницький Д.П.
від відповідача 2:не з'явився
від відповідача 3:Клименко М.С., Приходько А.С.
від третьої особи 1:Друзенко М.П.
від третьої особи 2:Севастьянова В.В.
від третьої особи 3:Жуков М.Н.
від третьої особи 4:не з'явився
від третьої особи 5:Мордалевич І.І.
від третьої особи 6:Зеленко Д.С.
від третьої особи 7:Жуков М.Н.
від третьої особи 8:не з'явився
від третьої особи 9:Друзенко М.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Головного управління комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся з позовом до АТВТ «Компанія Д.І.Б.», ТОВ «Компанія «Лакі Трейд», ТОВ «Дім на Пушкінській», у якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 18.02.2013 (а.с.96-108, т.4), просив визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу, загальною площею 2158,3 кв.м по вул. Пушкінській, 33-а (літери А,Б,В) у м. Києві, укладений 19.06.2009 між АТВТ «Компанія «Д.І.Б» і ТОВ «Лакі Трейд» та витребувати від ТОВ «Дім на Пушкінській» у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради спірне нерухоме майно, загальною площею 2158 ,3 кв.м по вул. Пушкінській, 33-а (літери А,Б,В) у м. Києві вартістю (за ціною останнього продажу) 2 930 000 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.06.2013 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 р., в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2017 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 р. та рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2013 р. скасовано, а справу №5011-38/11533-2012 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/1315 від 05.04.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2017 р. справу №№5011-38/11533-2012 передано на розгляд судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 17.05.2017 р.

17.05.2017 р. представником третіх осіб 3 та 7 до канцелярії суду подано клопотання про продовження строку для пред'явлення ухвали господарського суду міста Києва від 30.10.2012 р.

Розглянувши в судовому засіданні подану заяву, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, господарський суд міста Києва вважає, що заява про відновлення строку пред'явлення ухвали до виконання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 30.10.2012 р. клопотання заступника прокурора міста Києва про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на майновий комплекс (літ. А, Б, В) загальною площею 2 158,30 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 33-А, в іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено.

Вказана ухвала в частині вжиття заходів до забезпечення позову набрала законної сили 30.10.2012 р., проте за твердженнями заявника не була пред'явлена до виконання у передбачені п. 4 даної узвали строки (тобто, до 30.10.2013 р.).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення ухвали від 30.10.2012 р.) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з абз. 1 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

До того ж, наведені приписи ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 р. вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997 р., передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 р. міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15.10.2009 р.).

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

У своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представників учасників судового процесу, ухвала господарського суду міста Києва від 30.10.2012 р. станом на дату розгляду даної справи залишається чинною, проте не була пред'явлена до виконання у встановлені чинним законодавством України строки.

Суд враховує, що забезпечення позову - це засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, тобто є гарантією реального виконання рішення суду.

В даному випадку, судом було встановлено наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майновий комплекс (літ. А, Б, В) загальною площею 2 158,30 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 33-А, і рішення у справі №5011-38/11533-2012 на момент звернення заявника із заявою про відновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання ухвали від 30.10.2012 р. не прийнято.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та наведеною практикою Європейського суду з прав людини, а також статтею 124 Конституції України, суд на підставі ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку на пред'явлення ухвали господарського суду міста Києва від 30.10.2012 р. у справі №5011-38/11533-2012 та відновити його.

За таких обставин, заява представника Органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська» та Всеукраїнської громадської організації «Асоціація працівників дошкільної освіти» в частині відновлення пропущеного строку на пред'явлення ухвали до виконання підлягає задоволенню.

При цьому, щодо тверджень заявника про необхідність видачі наказу на виконання ухвали господарського суду міста Києва від 30.10.2012 р. у даній справі суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 р. згідно із статтями 66 та 67 ГПК господарський суд вживає заходів до забезпечення позову шляхом винесення відповідної ухвали. У пункті 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчим документом є, зокрема, ухвали судів у господарських справах у випадках, передбачених законом. Отже, ухвала господарського суду (у тому числі апеляційної та касаційної інстанції) про вжиття будь-якого заходу забезпечення позову, включаючи накладання арешту на майно або кошти, підлягає виконанню органами державної виконавчої служби або іншими органами виконання судових рішень відповідно до вимог статей 2, 3, 5 і 17 Закону України "Про виконавче провадження", а наказ при цьому не видається.

Така ухвала має відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в тому числі містити строк пред'явлення її до виконання).

З урахуванням викладеного, підстави для видачі наказу на виконання ухвали господарського суду міста Києва від 30.10.2012 р. у справі №5011-38/11533-2012 відсутні.

Керуючись ст.ст. 86, 119 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська» та Всеукраїнської громадської організації «Асоціація працівників дошкільної освіти» задовольнити частково.

2. Відновити пропущений строк для пред'явлення до виконання ухвали господарського суду міста Києва від 30.10.2012 р. у справі №5011-38/11533-2012.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Суддя В.П. Босий