ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.2017 Справа № 920/390/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державне продовольчо-зернова корпорація України», м. Київ

до відповідача Селянського (фермерського) господарства «Доба», м. Буринь

про стягнення 247128 грн. 07 коп.

Суддя Котельницька В.Л.

За участю представників сторін:

позивача - Климов К.В. (довіреність № 809 від 30.12.2016)

відповідача - керівник Доба Г.Ф. (НОМЕР_1, вид. Буринським РВ УМВС України в Сумській області 18.03.1998), гол. бухг. Доба О.В. (НОМЕР_2, вид Буринським РВ УМВС України в Сумській області 18.03.1998)

При секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: позивач відповідно до вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь штраф у розмірі 247128 грн. 07 коп. штрафу за порушення умов договору поставки № СУМ0036-С/32; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 3706 грн. 93 коп.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, подав для долучення до матеріалів справи додаткові документи, у тому числі пояснення, у яких викладені заперечення проти позову.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

05.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (покупцем, позивачем у справі) та Селянським (фермерським) господарством «Доба» (продавцем відповідачем у справі) був укладений договір поставки № СУМ0036-С, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2016 року. Культура та клас товару зазначається в додаткових угодах до цього Договору, які є його невід'ємними частинами (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору поставки ціна товару за одиницю виміру та загальна вартість товару зазначається у додаткових угодах до цього договору, які є його невід'ємними частинами.

Пунктом 5.3. договору поставки передбачено, що постачальник, який є платником ПДВ, зобов'язується зареєструвати податкову накладну на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України.

Пунктом 5.4. договору поставки сторони погодили, що у випадку невиконання постачальником вимог п. 5.3. цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості товару.

Положеннями п. 6.1. договору поставки передбачено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за договором поставки сторони несуть відповідальність, визначену даним договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач як покупець прийняв і оплатив товар, обумовлений умовами укладеного договору, згідно видаткової накладної № 5 від 20.09.2016 на суму 539778,80 грн. (у тому числі ПДВ 9 963,13 грн.) (платіжне доручення № 15768 від 23.09.2016) та згідно видаткової накладної № 6 від 20.09.2016 на суму 942989,65 грн. (у тому числі ПДВ 157164,94 грн.) (платіжне доручення № 15671 від 22.09.2016), тим самим належно виконав умови договору поставки.

Позивач зазначає, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних, що є публічною інформацією, податкові накладні СФГ «Доба» від 25.09.2016 за № 5/2 та від 25.09.2016 за № 6/2, складені з порушеннями, а саме, невірно зазначені дати їх виписки. Зокрема, у податковій накладній від 25.09.2016 за № 5/2 датою її виписки є 25.09.2016, однак за умовами договору поставки відповідач поставив позивачу товар (сою) згідно видаткової накладної № 5 від 20.09.2016, а позивач оплатив даний товар згідно платіжного доручення № 15768 від 23.09.2016; у податковій накладній від 25.09.2016 за № 6/2 датою її виписки є 25.09.2016, однак відповідно до умов договору поставки відповідач поставив позивачеві товар (сою) згідно видаткової накладної № 6 від 20.09.2016, а позивач оплатив товар згідно платіжного доручення № 15671 від 22.09.2016.

Позивач наголошує, що датою виписки податкових накладних мала бути дата відвантаження товару, а саме 20.09.2016 замість 25.09.2016, а невірно зазначені обов'язкові реквізити податкових накладних, а саме невірне зазначення відповідачем дати їх виписки, позбавляє позивача права на отримання податкового кредиту.

Також, на думку позивача, такі дії відповідача свідчать про порушення останнім положень ст. 201.1 ПК України та п. 5.3. договору поставки, а тому є підстави для застосування до винної сторони штрафу, передбаченого умовами п. 5.4 договору .

Судом встановлено, що ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на адресу відповідача направило лист-вимогу № 2-4-10/46 від 19.01.2017 з проханням виписати розрахунки коригування на виправлення за невірно зареєстрованими податковими накладними № 5/2 від 25.09.2016 та № 6/2 від 25.09.2016, яку було залишено відповідачем без належного реагування, відповідач не виписав розрахунок коригування на виправлення за невірно зареєстрованими відповідними податковими накладними.

Тому, з посиланням на положення укладеного між сторонами у справі договору, а також на приписи податкового та цивільного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить суд у примусовому порядку стягнути з відповідача на його користь 247128,07 грн. штрафу, нарахованого відповідачеві згідно умов договору за порушення останнім договірного зобов'язання в частині правильного реєстрування податкових накладних на товар у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд, дослідивши всі обставини справи та проаналізувавши положення чинного законодавства, не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення щодо зобов'язань у договорі поставки містять норми статті 265 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами укладеного між сторонами у справі договору поставки визначена відповідальність відповідача за порушення правил реєстрації податкових накладних, а також розмір такої відповідальності.

Згідно положень пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Поняття дати виникнення податкових зобов'язань наведено у пункті 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, яким визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, цо обслуговує платника податку;

- дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Матеріалами справи підтверджено, що датою відвантаження товарів є 20.09.2016 - дата, визначена у видаткових накладних № 5 та № 6 та актах приймання-передачі зерна при переоформленні № 75 та № 76.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний у встановлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Абзацами 2-4 пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Тобто, між сторонами у справі склались відносини з поставки товарів, які мають ритмічний характер, а тому за приписами вищевказаної норми закону позивач мав право на складання податкової накладної протягом місяця постачання, але не пізніше останнього дня такого місяця, а не у визначений строк, як на тому наполягає позивач.

Звітним (податковим) періодом за положеннями пункту 202.1 статті 202 ПК України є один календарний місяць.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 201.2 статті 201 вищевказаного Кодексу форма та порядок заповнення податкової накладної затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 було затверджено форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 26.01.2016 за № 137/28267.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 Порядку визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим Порядком.

Пункт 19 Порядку кореспондується із пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та передбачає можливість складення зведеної податкової накладної у разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер. У такому випадку податкова накладна складається не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання.

У разі здійснення коригування сум податкових зобов'язань, а також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, не пов'язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, пункт 21 Порядку відповідно до ст. 192 розділу V Податкового кодексу України дозволяє постачальнику (продавцю) товарів/послуг скласти розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної. Разом з тим, положення даного пункту Порядку не допускають виправлення даних щодо дати складання податкової накладної та її порядкового номера.

Таким чином, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що податкові накладні складені та зареєстровані відповідачем за наслідками здійснення господарських операцій з поставки товару згідно умов договору поставки №СУМ0036-С/32 від 05.08.2016 у межах відповідного податкового періоду. Тобто складання вказаних податкових накладних 25.09.2016, а не 20.09.2016 (у день поставки товару) як на тому наполягає позивач, не є помилкою та не потребує внесення відповідних коригувань, тим більш, що зміна дати складання податкової накладної прямо заборонена.

Відтак, судом не встановлено порушень відповідачем пункту 5.3 укладеного з позивачем договору поставки, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача штрафу, передбаченого пунктом 5.4 укладеного договору у розмірі 20% від вартості товару.

Суд також критично відноситься до тверджень позивача, що невірне зазначення відповідачем дати складання податкових накладних позбавляє його права на отримання податкового кредиту, оскільки за положеннями пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 вищезазначеної статті вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до абз. 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Абзац 8 зазначеного пункту визначає, що датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. При цьому абзац 10 цього ж пункту наголошує, що помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

З наданих суду копій спірних податкових накладних вбачається, що у них відображені всі необхідні відомості - стосовно предмета господарських операцій, їх сторін, сум коштів, які підлягають сплаті за цими операціями тощо. Таким чином, суд зазначає, що зазначення на податкових деклараціях дати їх складання відмінної від дати здійснення відповідних господарських операцій, як на тому наголошує позивач, не є суттєвою помилкою, яка не дозволяла б ідентифікувати ці господарські операції та, відповідно, віднести суми сплаченого позивачем ПДВ до сум податкового кредиту.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 названого Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем у межах розгляду справи не доведено, яким чином зазначення відповідачем на податкових накладних дати їх складання відмінної від дати здійснення господарських операцій порушує його право на отримання податкового кредиту, а також порушує положення податкового законодавства, що могло б мати наслідком нарахування штрафу, передбаченого п. 5.4 договору поставки № СУМ0036-С/32, укладеного між сторонами у справі.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у позові.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Повне рішення складено 26.05.2017.

Суддя В.Л.Котельницька