ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.05.2017 р. Справа№ 914/890/15

Суддя Чорній Л.З., розглянувши матеріали

за скаргою Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів на дії відділу Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області

у справі за позовом: Фермерського господарства «Жовківське», с. Воля Висоцька Жовківського району Львівської області

до відповідача: Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів

про стягнення 141 303,87 грн.

Представники сторін:

від скаржника: ОСОБА_1-представник

від Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ: н/з

від позивача: ОСОБА_2- керівник

Суть спору: На розгляд господарського суду Л/о від Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів надійшла скарга на дії відділу Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області у справі №914/890/15 за позовом Фермерського господарства «Жовківське», с. Воля Висоцька Жовківського району Львівської області до відповідача Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів про стягнення 141 303,87 грн.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів ДВС щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

В судове засідання від 26.04.2017р. скаржник зявився, скаргу підтримав, а також через канцелярію господарського суду подав уточненя до поданої скарги відповідно до якої просить суд крім зазначених вимог звільнити з-під арешту грошові кошти ДП «ДКВСУ №30», що знаходяться на поточному рахунку№5 в ПАТ «Мегабанк», який використовується для виплати заробітної плати, здійснення нарахувань на заробітну плату працівників та сплати обовязкових платежів до бюджету України.

В судове засідання від 12.05.2017р. представник стягувача подав письмові заперечення по скарзі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.05.2015р. у справі №914/890/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) (79039, м. Львів, вул. Шевченка,156; ) на користь Фермерського господарства Жовківське (80350, Львівська область, Жовківський район, с. Воля Висоцька, вул. Несторова, 91-б; код ЄДРПОУ) основний борг в сумі 98 202,71 грн., 34 383,99 грн. інфляційних втрат, 8 717,17 грн. 3% річних та 2 876,07 грн. судового збору з відстрочкою виконання рішення суду строком на 5 (пять місяців).

На виконання вказаного рішення у справі №914/890/15 судом видано наказ від 27.05.15 р.

На виконання наказу №914/890/15 від 27.05.15 р. Шевченківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Л/о відкрито виконавче провадження. Станом на 21.03.17 р. дане виконавче провадження перебуває у складі зведеного виконавчого провадження №53616518. Враховуючи те, що боржником самостійно виконавчий документ не виконано, 02.12.16 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Як стверджує скаржник, накладений арешт паралізував роботу підприємства, оскільки через арештовані рахунки в банківських установах здійснюється виплата першочергових платежів (заробітна плата ,податки, єдиний соціальний внесок та ін.). З огляду на викладене останній просить суд:

- визнати дії державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ щодо накладення арешту на всі кошти Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів, що містяться на рахунках у банках неправомірними та незаконними.

- скасувати постанову про арешт коштів від 02.12.16 р., та з врахуванням уточнень поданих скаржником 03.05.17 р.

- вивільнити з-під арешту грошові кошти Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів, що знаходяться на поточному рахунку №5 в ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків, МФО 351629, які використовуються для виплати заробітної плати, здійснення нарахувань на заробітну плату працівників та сплати обовязкових платежів до бюджету України.

Проаналізувавши подані скаржником документи та підстави, наведені в обґрунтування заявленої ним скарги, заслухавши пояснення та доводи представника скаржника (боржника), а також заперечення стягувача, господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу приписів статей 115, 116 ГПК України, рішення господарського суду, що набрало законної сили, є обовязковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" та на підставі виданого господарським судом наказу, який є виконавчим документом.

Умови і порядок виконання рішень судів регламентовані Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: судові накази (пункт 3 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Держаний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на частину першу статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів скарги, Шевченківським Відділом ДВС м. Львова ГТУЮ у Л/о відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Львівської області від 27.05.2015р. у справі №914/890/15. Станом на даний час дане виконавче провадження перебуває у складі зведеного виконавчого провадження №53616518.

Однак, рішення суду самостійно боржником виконано не було.

Положеннями частини 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч.2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача (стаття 65 Закону України "Про виконавче провадження").

Частина 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязує боржника, зокрема, надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Тобто, вказаним законом покладено певні обовязки не тільки на державного виконавця, а і на боржника.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, за період з моменту відкриття виконавчого провадження до 02.12.2016 р. (постанова про арешт коштів) боржником не виконано рішення суду самостійно та не було повідомлено державного виконавця про свої спецрахунки, на які накладено арешт, та на яких містяться кошти, з яких виплачуються заробітна плата, сплата єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, тобто рахунки зі спеціальним режимом використання.

Реєстр платіжних документів по спірних розрахункових рахунках долучено скаржником вже в ході розгляду судом скарги по суті.

Відповідно до п.п. 9.13. п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, суд вважає, що, виносячи спірну постанову, державний виконавець Шевченківського Відділу ДВС м. Львова ГТУЮ у Л/о. діяв в рамках приписів вказаного Закону, виконуючи наказ господарського суду, вжив необхідний комплекс заходів щодо виконання рішення суду та наклав арешт на кошти боржника згідно порядку визначеного Законом.

Отже, у суду відсутні підстави визнавати дії державного виконавця з виконання наказу господарського суду Львівської області від 27.05.2015р. у справі №914/890/15 незаконними, відповідно відсутні підстави визнавати незаконною та скасовувати постанову про арешт коштів боржника від 02.12.2016р., оскільки станом на день її винесення така постанова була законною.

Щодо вимог скарги в частині звільнення з-під арешту грошових коштів Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів, що знаходяться на поточному рахунку №5 в ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків, МФО 351629, які використовуються для виплати заробітної плати, здійснення нарахувань на заробітну плату працівників та сплати обовязкових платежів до бюджету України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 44 Конституції України держава гарантує кожному право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, при цьому право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою.

Частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.1 статті 2, ч.2 статті 20 Конвенції про захист заробітної плати №95 визначено, що ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (стаття 24 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до статті 25 Закону України "Про оплату праці" забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством .

Пунктом 7 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 р. № 01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" встановлено, що накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати працівникам підприємства, призводить до порушення їх конституційних прав.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Враховуючи викладене, накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов'язкове державне соціальне страхування" кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно пп.16-1 підрозділу 10 ."Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір платниками якого, як і податку на доходи фізичних осіб, є фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) та сплачуються такі, у даному випадку, податковим агентом (ДП «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів), який зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм (ст.ст.14.1.180, 162.1.2, 162.1.3,163.1.2 Податкового кодексу).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов'язкове державне соціальне страхування" визначено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами обов'язковості сплати; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов'язкове державне соціальне страхування").

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платниками єдиного внеску, зазначені у п.1 ч.1 ст.4 цього Закону (роботодавці), під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі (ч.7, ч.8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов'язкове державне соціальне страхування").

Як визначено частиною 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов'язкове державне соціальне страхування" , єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

З матеріалів справи вбачається, що у ПАТ «Мегабанк», м. Харків підприємством боржника відкрито поточний рахунок №5. Кошти, що знаходяться на вказаному рахунку використовуються для виплати заробітної плати, здійснення нарахувань на заробітну плату працівників та сплати обовязкових платежів до бюджету України.

Підтвердженням виплати заробітної плати по зазначених рахунках, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, є дані Реєстрів платіжних документів за 2016 р. згідно яких проведені такі виплати та виписки із Звітів про дебетові і кредитні операції по зазначених рахунках надані Банками (містяться в матеріалах справи) .

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Таким чином, згідно з вказаною нормою Закону арешт із спірних рахунків може бути знятий державним виконавцем на підставі рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що скарга Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів на дії органу ДВС в частині звільнення з - під арешту грошових коштів, що знаходяться на поточному рахунку №5 в ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків, МФО 351629, які використовуються підприємством боржника для виплати заробітної плати, здійснення нарахувань на заробітну плату працівників та сплати обовязкових платежів до бюджету України підлягає до задоволення. В задоволенні решти вимог в задоволенні скарги слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 86, ст.121-2 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів задоволити частково.

2. Звільнити з-під арешту грошові кошти Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів, що знаходяться на поточному рахунку №5 в ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків, МФО 351629, які використовуються для виплати заробітної плати, здійснення нарахувань на заробітну плату працівників та сплати обовязкових платежів до бюджету України.

3. В решті частин у задоволенні скарги, відмовити.

4. Копію ухвали надіслати скаржнику, стягувачу та Шевченківському ВДВС м. Львів ГТУЮ у Л/о.

Суддя Чорній Л.З.