РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017№910/22815/16

За позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 в інтересах

держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія

«Каділлак, Шевролє»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1.Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2.Федерація професійних спілок України

про повернення земельної ділянки

Суддя М.Є. Літвінова

Представники учасників судового процесу:

від прокуратури: Колодяжна А.В. за посвідченням № 036177 від 04.11.2015;

від позивача: Самелюк К.О. за довіреністю № 225-КМГ-21 від 10.01.2017;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: Трохлюк А.М. за довіреністю № 05703-21481 від 17.11.2016;

від третьої особи-2: Багатченко Ю.В. за довіреністю № 11/01-42/1299 від 23.12.2016;

вільний слухач: ОСОБА_5

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 6 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна група «Каділлак, Шевролє» (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код ділянки НОМЕР_1), привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом звільнення земельної ділянки від двох прибудов, які використовуються як автосалон.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказував на те, що відповідач без оформлення передбачених статтями 125, 126 Земельного кодексу України документів, займає та використовує земельну ділянку площею 0,04 га під розміщення автосалону, у зв'язку з чим вказана земельна ділянка на підставі статті 212 Земельного кодексу України підлягає поверненню Київській міській раді як органу, який відповідно до статті 9 Земельного кодексу України наділений повноваженням щодо розпорядження землями на території міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 15.02.2017 року.

У судовому засіданні 15.02.2017 року представник третьої особи-1 подав пояснення по справі №33/17-юр від 15.02.2017, в яких останній просить задовольнити позов у повному обсязі та зазначає, що Департаментом земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) в межах повноважень здійснено обстеження земельної ділянки, за результатами якого складено акт від 18.01.2017 № 17-0051-06, в ході обстеження було виявлено, що на земельній ділянці невстановленими особами розміщено дві будівлі автосалону «ИМПЕРИЯ АВТО». Під час попередніх обстежень зазначені будівлі використовувались під автосалон «Cadillac Chevrolet». Документи щодо правового статусу будівлі автосалону у тому числі дозвільні документи на їх будівництво (розміщення) до Департаменту земельних ресурсів КМР (КМДА) не надходили. Рішення стосовно відведення вказаної ділянки за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала, документи, що посвідчують право оренди (власності) на земельну ділянку у Департаменті не зареєстровані.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2016 (суддя Селівон А.М.) порушено провадження у справі № 910/22815/16, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), розгляд справи призначено на 25.01.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2017 на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Федерацію професійних спілок України, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 16.03.2017 року.

23.02.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником прокуратури подані додаткові документи для доручення до матеріалів справи.

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/984 від 15.03.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/22815/16, у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Селівона А.М. Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справу №910/22815/16 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2017 суддею Літвіновою М.Є. прийнято справу № 910/22815/16, її розгляд призначено на 05.04.2017 року.

16.03.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи-2 подано письмові пояснення у справі.

17.03.2017 року через відділ діловодства господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві надійшла витребувана судом інформація.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.04.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 26.04.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 15.05.2017 року.

В судовому засіданні 15.05.2017 року представники прокуратури та позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники третіх осіб в судовому засіданні 15.05.2017 року надали пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 15.05.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 15.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає прокурор у позовній заяві, під час здійснення процесуальним керівництвом досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000003 від 22.12.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України по факту порушення земельного законодавство було встановлено, що відповідач без оформлення передбачених ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України документів займає та використовує земельну ділянку площею 0,04 га під розміщення автосалону, про що свідчать Акти обстеження земельної ділянки № 816/06 від 11.11.2015, №161806-06 від 24.10.2016, складені спеціалістами Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Також прокурор посилається на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва у справі № 1-п-17/12 від 29.08.2012 встановлено, що ОСОБА_7, маючи умисел, спрямований на самовільне будівництво двох споруд на самовільно зайнятій земельний ділянці, з метою здійснення комерційної діяльності, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Автомобільна група «Каділлак, Шевролє» вчинив самовільне будівництво двох споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,04 га за адресою: АДРЕСА_1, під розміщення критих стоянок для автомобілів.

Крім того, прокурор зазначає, що факт здійснення відповідачем самовільного будівництва на спірній земельній ділянці підтверджується рішенням господарського суду міста Києва від 05.07.2011 у справі № 47/26.

Враховуючи вищевикладене, прокурор вважає що зайнята відповідачем земельна ділянка відповідно до вимог статті 212 Земельного кодексу України підлягає поверненню Київській міській раді, з приведенням означеної земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом звільнення земельної ділянки від споруд.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

При цьому, слід зазначити, що захисту підлягає порушене право, або таке, що не визнається чи оспорюється.

Отже з наведених норм права вбачається, що зверненню з позовом в суд має передувати наявність об'єктивних обставин щодо порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів особи, а не суб'єктивне відношення особи до таких обставин.

Згідно зі ст. ст. 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ст. ст. 142, 143 Основного Закону України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

В силу приписів статті 6 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста, в тому числі, через Київську міську раду.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду) вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а згідно з пунктом 2 статті 77 спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

За приписами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з п. 3 рішення Київської міської ради № 335-1/1545 від 24.06.2004 було вирішено оформити третій особі-2 право довгострокової оренди на 25 років земельної ділянки площею 0,98 га для експлуатації та обслуговування багатоповерхового гаража і допоміжних споруд на АДРЕСА_1 у Печерському районі м. Києва за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 07.01.85 № 3/11 «Про відведення Українській республіканській раді професійних спілок земельної ділянки для будівництва багатоповерхового гаража по Залізничному шосе в Печерському районі», у зв'язку з переходом права власності на будівлю (свідоцтво про право власності від 03.04.2002 серія НП №66993).

Таким чином, своїм рішенням власник земельної ділянки розпорядився спірною земельною ділянкою відповідно до встановлених ним особливих умов користування земельними ділянками.

Відповідно, Федерація професійних спілок України є законним користувачем спірної земельної ділянки.

При цьому, відповідно до наданих Федерацією професійних спілок України письмових пояснень, вона є засновником підприємства «Господарське управління ФПУ», на яке було покладено утримання багатоповерхового гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться на балансі підприємства на підставі акту приймання-передачі від 03.03.1997 року.

Також, третя особа-2 зазначила, що 13.07.2007 року між вищевказаним підприємством та відповідачем було укладено Договір оренди приміщення в багатоповерховому гаражі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1908,4 кв.м. з можливість за письмовою згодою орендодавця проводити переоснащення та поліпшення об'єкту. В подальшому, до означеного Договору оренди було укладено Додаткову угоду № 4, якою передбачалося, що відповідач за рахунок власних коштів робить поліпшення орендованого майна шляхом облаштування двох критих майданчиків загальною площею 410,00 кв.м. з примиканням до фасаду багатоповерхового гаража, проте відповідач, в порушення приписів чинного законодавства та умов додаткової угоди здійснив самочинне будівництво, спорудивши два критих майданчика. За відсутності жодних документів на підтвердження законності такого будівництва.

Разом з цим, третя особа-2 вказала на те, що не має можливості надати ані договір оренди, ані додаткову угоду до нього у зв'язку з пожежею, яка трапилась у Будинку профспілок 20.02.2014 року.

З наведеного вбачається, що відповідач самовільно зайняв спірну земельну ділянку вже після її надання Київською міською радою у користування Федерації професійних спілок України відповідно до рішення Київської міської ради № 335-1/1545 від 24.06.2004.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Водночас, звертаючись до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради прокурором всупереч приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено, які саме права держави в особі Київської міської ради у даному спорі є порушеними, з урахуванням того, що вона вчинила відповідні дії по розпорядженню земельною ділянкою шляхом прийняття рішення № 335-1/1545 від 24.06.2004 щодо оформлення третій особі-2 право довгострокової оренди на 25 років земельної ділянки площею 0,98 га для експлуатації та обслуговування багатоповерхового гаража і допоміжних споруд на АДРЕСА_1 у Печерському районі м. Києва за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 07.01.85 № 3/11 «Про відведення Українській республіканській раді професійних спілок земельної ділянки для будівництва багатоповерхового гаража по Залізничному шосе в Печерському районі», у зв'язку з переходом права власності на будівлю (свідоцтво про право власності від 03.04.2002 серія НП №66993).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на прокуратуру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 19.05.2017.

Суддя М.Є. Літвінова