РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017Справа №910/2991/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" про стягнення 1 919 996,00 грн., за участю представників позивача - Черняка А.А., довіреність №14/20-70-16 від 26.04.2016 року, Чміль В.В., довіреність №14/20-67-17 від 27.03.2017 року, відповідача - Уперенко А.О., довіреність №8832 від 06.02.2016 року, Стуги В.В., довіреність №8967 від 17.01.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 479 999,00 грн. та зобов'язання відповідача повернути позивачу в населених пунктах, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження три нові трактори МТЗ-82.1.26 зав. №№ 015126, 015065, 015067, загальною вартістю 1 439 997,00 грн. у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за договором відповідального зберігання від 25.12.2013 року №10-13-114з/718.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.02.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 15.03.2017 року.

15.03.2017 року в судовому відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

15.03.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 19.04.2017 року.

19.04.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 15.05.2017 року.

15.05.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 17.05.2017 року.

17.05.2017 року позивачем через канцелярію суду надано клопотання про залучення Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий альянс» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в задоволенні якого судом знову відмовлено, оскільки суду не надано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що рішення по даній справі якимось чином вплине на права та обов'язки вказаних осіб.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги про стягнення збитків в сумі 479 999,00 грн. та зобов'язання повернути позивачу в населених пунктах, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження три нові трактори МТЗ-82.1.26 зав. №№ 015126, 015065, 015067, загальною вартістю 1 439 997,00 грн.

Позов мотивований тим, що в порушення умовам договору та чинного законодавства України, відповідач не забезпечив собі можливостей подальшої зміни способу, місця та умов зберігання, не вжив своєчасних, об'єктивних, необхідних заходів по вивезенню майна на підконтрольну українській владі територію та відповідач за час дії договору не вжив усіх заходів для забезпечення схоронності майна позивача, не повідомив позивача про необхідність зміни умов, способу та місця зберігання, не забезпечив безперешкодний доступ позивача для його повернення, що призвело до втрати (нестачі) техніки за договором відповідального зберігання № 10-13-114з/718 від 25.12.2013 року.

Судом встановлено, що 25.12.2013 року між Державним публічним акціонерного товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (надалі - поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (надалі - зберігач) було укладено договір відповідального зберігання №10-13-114з/718 (надалі - договір), за умовами якого (згідно п. 1.1 договору) в порядку та на умовах, визначених цим договором, за актами приймання-передачі, які є невід'ємною частиною цього договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання нову техніку (надалі іменується «майно») у кількості та за ціною визначеною у додатках до договору «перелік нової техніки, яка передається відповідальне зберігання».

Як вбачається зі змісту п. 1.2 договору майно повинно знаходитись на зберіганні, зокрема, за адресою: м. Донецьк, вул. Куйбишева, 102-Б (трактори МТЗ-82.1.26, зав. №№ 015126, 015133) та м. Луганськ, вул. Латугінська, 89-Б (трактори МТЗ-82.1.26, зав. №№ 015065, 015067).

У відповідності до п.п. 2.1.1 договору зберігач зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання.

Пунктом 2.3. договору сторони обумовили, що зберігачу категорично забороняється змінювати місце знаходження майна, прийнятого на зберігання, без письмової згоди поклажодавця.

Відповідно до п.п. 3.1.2. договору поклажодавець зобов'язаний забрати у зберігача майно до закінчення строку дії договору.

Згідно з п. 6.1. договору він набуває чинності з дати підписання акту приймання-передачі майна, і діє до 31 грудня 2014 року.

Частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором зберігання одна сторона (зберігай) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності до положень статті 948 та частини 1 статті 949 ЦК України, поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Положеннями статті 951 ЦК України визначено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками;

- вини.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Як встановлено судом, передане на зберігання відповідачу майно знаходилось у місті Донецьк та Луганськ.

Згідно з Указом Президента України № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 р." на території Донецької та Луганської областей було розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 7 жовтня 2014 р. Донецька та Луганська області з 7 квітня 2014 р. визначені районами проведення антитерористичної операції.

За повідомленнями Інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України (www.mediarnbo.org) у містах Донецьку, Харцизьку, Макіївці, Алчевську, Єнакієвому, Горлівці, Торезі, Шахтарську та Луганську у період з 1 серпня 2014 р. органи державної влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження.

Ці обставини є загальновідомими, тому відповідно до ст. 35 ГПК України не потребують доказування.

Зібрані докази свідчать про те, що з 01.08.2014 року встановлений в Україні публічний порядок на території вищевказаних населених пунктів забезпечений не був, що унеможливило виконання позивачем його обов'язку за договором забрати у відповідача майно в період дії договору до 31.12.2014 року і після закінчення дії договору і по цей час саме з цих підстав, а не з вини відповідача щодо невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором.

Як вже було зазначено у відповідності до умов п. 2.3. договору відповідального зберігання № 10-13-114з/718 від 25.12.2013 року зберігачу категорично заборонялося змінювати місце знаходження майна, прийнятого на зберігання, без письмової згоди поклажодавця, а обов'язок забрати у відповідача (зберігача) спірне майно до закінчення строку дії договору у відповідності до умов п. 3.1.2. покладено саме на позивача (поклажодавця).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем не доведено наявність складу правопорушення та вини в діях відповідача, факту порушення прав позивача саме відповідачем .

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 479 999,00 грн. збитків з відповідача та зобов'язання відповідача повернути позивачу в населених пунктах, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження три нові трактори МТЗ-82.1.26 зав. №№ 015126, 015065, 015067, загальною вартістю 1 439 997,00 грн., є необгрунтованими і тому у позові слід відмовити.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.05.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна