ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р.Справа № 922/754/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська продуктова компанія "Грін Лайн", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Техком ЛТД" м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій-15", м.Харків
про усунення перешкод в користуванні майном
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 - керівник;

відповідача: ОСОБА_3 - за дов. №28.4.1 від 28.04.2017 р.;

3-ї особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська продуктова компанія "ГРІН ЛАЙН", м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком ЛТД", м. Харків, з вимогою про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном загальною площею 648 кв.метрів, що розташоване за адресою: м.Харків, пр.Московський, 299.

Ухвалою господарського суду від 06.03.2017р., прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.03.2017р., о 12:00 год. Залучено Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій-15, м.Харків.

Ухвалою суду від 22.03.2017р. за клопотанням позивача розгляд справи було відкладено на 05.04.2017р.

Представник позивача, через канцелярію суду, разом із клопотанням про відкладення розгляду справи (вх.№11311) надав заяву про уточення позовних вимог від 04.04.2017 р., за змістом якої позивач просить зобов'язати ТОВ "Фірма "Техком ЛТД" усунути перешкоди у користуванні ТОВ "Українська продуктова компанія "Грін Лайн" орендованим майном (загальною площею 648 кв.метрів, що розташоване за адресою: м. Харків, пр.Московський, 299) шляхом обмеження доступу до орендованого майна (у будь-який спосіб) та відключення електрозабезпечення орендованого майна.

Ухвалою суду від 05.04.2017р. прийнято до розгляду уточнення до позовної заяви від 04.04.2017р., у зв'язку із чим розгляд справи відкладено на 03.05.2017р.

03.05.2017р. представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання про продовження строку розгляду справи за межами ст. 69 ГПК України,а саме на 15 днів.

Ухвалою суду від 03.05.2017р. у відповідності до положень ст.69 ГПК України задоволено клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

17.05.2017 р.через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№15810), в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що договір оренди нерухомого майна №11-16/А від 10.06.2016р. у відповідності до п.9.3. є розірваним 15.04.2017 р. в односторонньому порядку, а твердження позивача про те, що відповідач здійснює йому перешкоди у користуванні орендованим майном є безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

17.05.2017 р. від представника позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 1585), в якому він просить суд припинити провадження у справі № 922/1397/17 у зв'язку із відсутністю предмету спору.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач посилається на розірвання укладеного між сторонами договору оренди №11-16/А від 10.06.2016 р. у зв'язку із чим вважає договірні зобов'язання між ТОВ "УПК "Грін Лайн" до ТОВ "Фірма "Техком ЛТД" припиненими.

Основними завданнями розгляду справи по суті є забезпечення зясування всіх обставин справи. При вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення (ч. 1 ст. 82 ГПК України). Однією з форм закінчення справи без винесення рішення по суті спору є припинення провадження у справі, зокрема: якщо відсутній предмет спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України).

Оскільки предмет позову полягає у зобов'язанні відповідача усунути перешкоди в користуванні орендованим нерухомим майном, припинення провадження у справі через відсутність предмету спору за правилом п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, як про те клопотав позивач, за усталеною практикою господарських судів України могло б мати місце лише у випадку добровільного усуннення таких перешкод відповідачем. В такому разі, судові витрати у справі підлягали б покладенню на позивача. Натомість, відповідач заперечує створення ним для відповідача будь-яких перешкод у користивунанні орендованим за договором оренди №11-16/А від 10.06.2016 р. майном. Представник позивача вказує, що незаважаючи на розірвання договору оренди №11-16/А від 10.06.2016 р., предмет спору існує досі, вважає позов необгрунтованим і просить в його задоволенні відмовити повністю.

З оглдяу на вказане, клопотання позивача про припинення провадження у справі через відсутність предмету спору судом відхиляється.

Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Представник позивача у судовому засіданні 18.05.2017 р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, також заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливості надання ним до суду додаткових доказів стосовно предмету спору. Підтвердив, що акт про встановлення факту відключення орендованих приміщень від електромережі був односторонньо підписаний Керівником та співробітниками позивача.

Представник відповідача проти задоволення клопотання представника позивача заперечує.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи судом відхиляється з огляду на те, що строк вирішення спору, встановлений ст. 69 ГПК України, спливає 17.05.2017 р. (день даного судового засідання). При цьому судом враховується те, що судові засідання у справі відбувались неодноразово, а в два передостанні судові засідання відповідача представника не направляв, хоча про час та місце судових засідань був належним чином повідомлений. В цьому процесі судом було створені належні умови для подання сторонами усіх доказів, які вони бажали надати суду в обгрунтування своїх позовних вимог та заперечень проти позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій-15" представника в судове засіадння не направила. Про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

10.06.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальінстю "Фірма "Техком ЛТД" (надалі-орендадавець,відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська продуктова компанія "Грін Лайн" (надалі-орендар,позивач) був укладений договір оренди нерухомого майна №11-16/А, за умовами якого Позивач отримав у тимчасове користування частину промислового приміщення загальною площею 648 м. кв , що знаходиться за адресою: м.Харків, пр.Московський, 299 та є власністю орендодавця та знаходиться на його балансі.(п.1.1. Договору оренди).

Згідно пункту 2.1. Орендодавець передає Орендарю у користування майно по акту прийому-передачі.

Відповідно до п.9.5. Договору строк його дії встановлений з 01.07.2016р. по 30.06.2017 р. без права пролонгації.

Факт передачі відповідачем приміщень у користування позивачу підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін наявним в матеріалах справи Актом прийому-передачі від 01.07.2016 р. (а.с.15).

Крім того, з огляду на те, що орендовані приміщення знаходяться на території ПАТ "ЗЗБК-15", з метою забезпечення приміщення електричною енергією 05.04.2016р. між позивачем- Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська продуктова компанія "ГРІН ЛАЙН" (Замовник) та Публічним акціонерним товариством "Заод залізобетонних конструкцій-15" (Виконавець) було укладено Договір надання послуг з використання належних Виконавцю інженерних мереж для забезпечення Замовника комунальними послугами.

Як зазначає позивач у позовній заяві, після пропозиції власника ТОВ "Фірма "Техком ЛТД" та ПАТ "ЗЗБК-15" ОСОБА_4 та подальшої відмови позивача від укладення з ТОВ "Фірма "Техком ЛТД" попереднього договору на придбання у власність орендованих приміщень відповідач навмисно почав вчиняти йому перешкоди у користуванні орендованим майном, які виражені у блокуванні автотранспортом в'їзду до орендованого позивачем нерхомого майна та відключення його від електромережі.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що орендодавець чинить перешкоди у користуванні майном, правом користування яким позивач набув на підставі вказаного договору оренди нерухомого майна №11-16/А від 10.06.2016 р.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у листі вих. №13.04.1 від 13.04.2017 повідомив позивача про відмову та розірвання договору оренди нерухомого майна №11-16/А від 10.06.2016р.В обґрунтування обставин, зазначених у листі, відповідач посилався на реалізацію свого права встановленого п.9.3 договору щодо розірвання договору оренди в односторонньому порядку.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Також, у відповідності до положень частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, що є загальними для розірвання договору, передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Так, пунктом 9.3 договору оренди сторони обумовили, що якщо Орендодавець відмовився від Договору, Договір вважається розірваним з моменту отримання Орендарем повідомлення про відмову.

Судом встновлено, що позивач 15.05.2017 р. отримав від відповідача лист про відмову та розірвання договору оренди №11-16/А від 10.06.2016 р. Дані обставини підтверджуються підписом про отримання листа 15.05.2017р. директором ТОВ "УПК "ГРІН ЛАЙН" ОСОБА_2 та не заперечуються сторонами судового процесу.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає що у відповідності до п.9.3 Договір оренди №11-16/А від 10.06.2016 р. є розірваним 15.05.2017 р.

Для вирішення даного спору необхідним є встановлення того, яким чином відповідач перешкоджає (ускладнює) здійсненню позивачем повноважень користування орендованим приміщенням, чи є такі дії відповідача неправомірними, а також, які перешкоди повинен усунути відповідач, щоб позивач мав змогу здійснювати своє законне право користуватися приміщенням.

У відповідності до ч. 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Акт від 10.02.2017 р. (а.с. 18), на який позивач посилається як на доказ протиправного відключення відповідачем орендованих позивачем приміщень від електромережі, складений керівнком та працівниками позивача в односторонньому порядку без надання суду доказів запрошення для складання цього акту представників відповідача або незацікавлених осіб. Вказане зумовлює висновок суду про те, що цей акт не може бути об'єктивним свідченням викладених у ньому обставин.

Службові записки робітників позивача директору ТОВ фірма "Техком ЛТД" від 05.02.1017 р. (а.с. 19, 20) щодо відключення орендованих позивачем приміщень від електропостачання через відповідне розпорядження директора ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій-15" складені особами, які перебувають, з огляду на зміст цих записок, у трудових відносинах з позивачем, а тому не можуть розцінюватись судом як такі, що об'єктивно свідчать про викладені в них обставини.

Щодо ж до твердження позивача про вчинення відповідачем перешкод у користуванні орендованими приміщеннями, які полягають у блокуванні автотранспортом в'їзду до орендованого нерухомого майна, то дані обставини не підтверджені позивачем жодним доказом.

Таким чином, позивачем не було надано суду доказів в підтвердження чинення відповідачем перешкод у користуванні орендованим нерухомим майном, про які зазначено у позові та які унеможливлювали здійснення позивачем діяльності під час дії договору оренди нерухомого майна №11-16/А від 10.06.2016 р.

Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем заявлено позов, в якому позивач із врахуванням прийнятими судом до розгляду уточненнями просить суд - зобов'язати ТОВ "Фірма "Техком ЛТД" усунути перешкоди у користуванні ТОВ "Українська продуктова компанія "Грін Лайн" орендованим майном (загальною площею 648 кв.метрів, що розташоване за адресою: м.Харків, пр.Московський, 299) шляхом обмеження доступу до орендованого майна (у будь-який спосіб) та відключення електрозабезпечення орендованого майна.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Слід зазначити, що, захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. При цьому предмет позову кореспондує зі способами захисту права, що визначені в статті 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, в даній справі, визначений позивачами спосіб захисту в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права та відповідати змісту порушеного права, а також характеру правовідносин, що існують між сторонами спору.

Проте, обраний позивачем спосіб захисту права про зобов'язання ТОВ "Фірма "Техком ЛТД" усунути перешкоди у користуванні ТОВ "Українська продуктова компанія "Грін Лайн" орендованим майном (загальною площею 648 кв.метрів, що розташоване за адресою: м.Харків, пр.Московський, 299) шляхом обмеження доступу до орендованого майна (у будь-який спосіб) та відключення електрозабезпечення орендованого майна не відповідає загальному принципу ефективності обраного засобу захисту, а навпаки фактично створює позивачу перешкоди які він намагаєтсья усунути.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (рішення від 15 листопада 1996 року (22414/93)) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, суд вважає, що заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення його порушеного права та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку.

З огляду на вказане, суд ввжає належним в позові відмовити повністю з покладенням судових витрат на відповідача,

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_1