ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Справа № 914/3256/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників учасників судового процесу:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність №2302-вих-96 від 11.01.2017);

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 21.12.2016);

третьої особи: не зявився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів, вих.№2302-вих-1465 від 23.03.2017 (вх.№01-05/1612/17 від 04.04.2017)

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017

у справі № 914/3256/16

за позовом: Приватного підприємства Тенісний клуб Тен, м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Периметр,м. Львів

про: визнання незаконною бездіяльності та спонукання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ПП «Тенісний клуб «Тен» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі УКВ) про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо незатвердження результатів оцінки обєкта приватизації, проведеної ТОВ «Периметр» за договором №326-П від 26.12.2013, та про зобовязання відповідача у двомісячний строк завершити підготовку будівлі літ. «Т-1» загальною площею 99,4 кв.м за адресою:вул. Болгарська, 4 у м. Львові до приватизації шляхом викупу позивачем, а саме: визначити за власний рахунок її ринкову вартість.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за договором оренди нерухомого майна №Ш-7572-10 від 28.07.2010, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4 28.07.2010, зареєстрованим в реєстрі за №1494, позивачу передані в оренду нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 99,4 кв.м, позначені у технічній документації під літерами 1,2,3,4,5,6,7,8, розташовані за адресою: вул. Болгарська, 4 у м. Львові, строком до 31.05.2015, з цільовим використанням для обслуговування тенісних кортів.

Ухвалою Львівської міської ради від 18.07.2013 №2562 затверджено перелік обєктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації шляхом викупу, до якого за номером 20 включений обєкт приватизації, розташований за адресою: вул. Болгарська, 4, загальною площею 99,40кв.м, 1-поверх, заявник ПП «Тенісний клуб «Тен».

26.12.2013 відповідач ( замовник), позивач (платник) та ТОВ «Периметр» (субєкт оціночної діяльності) уклали тристоронній договір №326-П про проведення незалежної оцінки обєкта приватизації нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Болгарська, 4, загальною площею 99,40кв.м, 1-поверх з метою визначення ринкової вартості приміщення для приватизації шляхом викупу. На виконання цього договору позивач оплатив авансом вартість оцінки в сумі 1 123грн, надав усю технічну документацію та інформацію, а субєкт оцінки виконав роботи з оцінки обєкта та надав висновок про вартість майна, який не затверджений відповідачем. Позивач зазначає, що його не було повідомлено про негативну рецензію на звіт про оцінку чи про відмову у рецензуванні звіту.

Вказує, що в січні 2014 року УКВ оскаржило ухвалу Львівської міської ради №2562 від 18.07.2013 в частині включення до переліку обєктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу, приміщень по вул. Болгарській, 4 загальною площею 99,40кв.м(п.20 додатку до цієї ухвали) до Галицького районному суду м. Львова. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 17.04.2014 у справі №461/278/14-а ухвала міської ради в цій частині визнана незаконною та скасована. В подальшому постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2015, постанова місцевого суду скасована, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Посилаючись на ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», позивач вказує, що відповідач не підготував предмет даного спору до його приватизації шляхом викупу протягом двох місяців, оскільки ухилився від затвердження результатів його оцінки, яка проведена третьою особою відповідно до умов договору №326-П від 26.12.2013, у звязку з чим висновок про вартість обєкта приватизації втратив свою чинність з вини відповідача. На підставі викладеного позивач просить задоволити позов.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.03.2017 у справі №914/3256/16 (суддя Петрашко М.М.) позов задоволено частково. Зобовязано УКВ у двомісячний строк завершити підготовку будівлі літ. «Т-1» загальною площею 99,4 кв.м за адресою:вул. Болгарська, 4 у м. Львові до приватизації шляхом викупу ПП «Тенісним клубом «ТЕН», а саме: визначити за власний рахунок відповідача її вартість. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1378,00грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 6, 11 ЦК України, ст.ст. 1, 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-9/2009 від 16.04.2009, ст.ст. 4,7,8,9 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Положенням про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженим рішенням виконкому Львівської міської ради №1125 від 02.12.2016, Програмою приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2012-2014 роки, затвердженою ухвалою Львівської міської ради №1661 від 12.07.2012, постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

При задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача завершити підготовку будівлі літ. «Т-1» загальною площею 99,4 кв.м за адресою:вул. Болгарська, 4 у м. Львові до приватизації шляхом викупу позивачем, а саме: визначити за власний рахунок її вартість, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог в цій частині, оскільки постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі №461/278/14-а, яка набрала законної сили і є чинною , відмовлено у задоволенні позову УКВ про визнання незаконною та скасування ухвали міської ради від 18.07.2013 №2562, якою затверджено перелік обєктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації шляхом викупу, до якого включено приміщення загальною площею 99,4 кв.м за адресою: вул. Болгарська, 4 у м. Львові. При вирішенні цього спору суд встановив, що Львівська міська рада при затвердженні переліку діяла в межах наданих їй повноважень та з дотриманням норм Регламенту. На підставі рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009, згідно з яким органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, та ч.2 ст.4 ГПК України суд першої інстанції не застосував ухвалу Львівської міської ради №1503 від 09.02.2017 «Про внесення змін до ухвали міської ради №2562 від 18.07.2013», якою виключено з переліку обєктів, що підлягають приватизації, приміщення за адресою: вул. Болгарська, 4 у м. Львові, площею 99,4 кв.м( п.20 додатку).

Водночас суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо незатвердження результатів оцінки обєкта приватизації з огляду на те, що відповідач оскаржував в судовому порядку ухвалу Львівської міської ради від 18.07.2013 від №2562, тому незгода відповідача з вказаною ухвалою не може вважатися обставиною, яка свідчила б про незаконну бездіяльність відповідача.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку в частині задоволення позовних вимог, просить в цій частині скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі та додаткових письмових поясненнях до неї скаржник посилається на неправильне застосування судом норм права та вказує, що є чинною та обовязковою до виконання ухвала міської ради №1503 від 09.02.2017 «Про внесення змін до ухвали міської ради №2562 від 18.07.2013», якою виключено з переліку обєктів, що підлягають приватизації, приміщення за адресою: вул. Болгарська, 4 у м. Львові, площею 99,4 кв.м. Зазначає, що не взявши до уваги ухвалу міської ради №1503 від 09.02.2017, суд на підставі ч. 2 ст. 4 ГПК України фактично встановив, що ця ухвала не відповідає чинному законодавству, чим вийшов за межі предмету дослідження у даній справі. Крім того, стверджує, що на момент звернення з позовом та на момент прийняття міською радою ухвали №1503 від 09.02.2017 позивачем не було реалізоване право на приватизацію приміщень, тому вимоги позивача є безпідставними. Відповідач також вказує, що рішення суду першої інстанції вплинуло на права міської ради, яка не була залучена до участі у справі, тому просить залучити її до участі у розгляді справи як третю особу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що Вищий адміністративний суд в ухвалі від 01.06.2016, якою залишено без змін постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі №876/4580/14 про відмову в задоволенні позову УКВ щодо визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради №2562 від 18.07.2013 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м.Львова, що підлягають приватизації способом викупу», зазначив, що УКВ не є власником обєктів, які підлягають приватизації, і не претендував на їх приватизацію шляхом викупу чи в інший спосіб, тому ухвала ЛМР №2562 від 18.07.2013 в частині затвердження п.п. 20,29 жодним чином не порушує права та/чи обовязки управління. Відтак позивач вважає, що посилання апелянта на прийняття ухвали №1503 від 09.02.2017, якою вилучено п. 20 з додатку до ухвали №2562 від 18.07.2013, є зухвалим замахом на позбавлення судових рішень у справі № 461/278/14-а їх обовязкової сили. Посилаючись на ст.7 ЗУ "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст. ст. 26,29,30 «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 у справі №14-рп/2000 та від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009, стверджує, що акти індивідуальної дії ненормативного характеру, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Конституції та законів України, на підставі яких виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема право на приватизацію комунального майна як у даному випадку, не можуть бути змінені або скасовані такими органами, якщо це прямо не передбачено законами України. Відтак вказує, що такі рішення про зміну чи скасування актів індивідуальної дії ненормативного характеру самі по собі не припиняють заднім числом прав субєкта, які вже виникли на підставі таких актів, а тому не мають правових наслідків окрім тих, що повязані з їх незаконністю.

В судовому засіданні 16.05.2017 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, надав усні пояснення, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, надав усні пояснення та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа ТОВ «Периметр» не забезпечила явки свого представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.07.2010 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та ПП Тенісний клуб Тен (орендар) уклали договір оренди №Ш-7572-10, відповідно до п.1.1 якого орендодавець зобовязується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 99,4 кв.м, що позначені в технічній документації під літерами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, які розташовані за адресою: м.Львів, вул.Болгарська, 4 (обєкт оренди), що знаходиться на балансі Львівського Центрального парку культури і відпочинку імені ОСОБА_5 (балансоутримувач), і належить територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності (а.с. 15-19).

Термін дії цього договору оренди визначений з 28.07.2010 по 31.05.2015 включно (п.4.1).

Обєкт оренди переданий орендарю згідно з актом приймання-передачі вих. №82А від 30.07.2010.

Ухвалою 12 сесії 6-го скликання Львівської міської ради від 18.07.2013 №2562 затверджено перелік об'єктів комунальної власності м.Львова, що підлягають приватизації способом викупу, що вказані в додатку до ухвали, згідно з яким за заявою ПП Тенісний клуб ТЕН до цього переліку під номером 20 включені приміщення 1-го поверху загальною площею 99,4 кв.м, розташовані за адресою: м.Львів, вул.Болгарська, 4 (а.с. 22).

26.12.2013 УКВ (замовник), ПП Тенісний клуб Тен (платник) та ТОВ Периметр (виконавець) уклали договір про проведення незалежної оцінки обєкта приватизації шляхом викупу №326-П, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, виконавець зобовязується виконати, а платник здійснити оплату послуг по оцінці майна з метою визначення вартості обєкта приватизації за адресою м.Львів, вул.Болгарська, 4, нежитлового приміщення 1-го поверху загальною площею 99,4 кв.м. Покупець Приватне підприємство Тенісний клуб ТЕН (а.с. 23-24).

Згідно з п.1.2 договору мета оцінки визначення ринкової вартості приміщення для приватизації способом викупу.

Дата оцінки 30.11.2013 (п. 1.3).

Відповідно до п.2.1 договору вартість робіт визначається у розмірі 1123,00 грн без ПДВ.

Розмір авансу 1 123,00грн (п. 2.2).

Згідно з п.3.2 договору замовник зобовязаний, зокрема:

-розглянути наданий виконавцем звіт про оцінку (п.3.2.1);

-забезпечити рецензування звіту про оцінку та затвердити (погодити) результати оцінки майна при умові дотримання виконавцем зобовязань, або дати мотивовану відмову у письмовому вигляді щодо неможливості рецензування або затвердження (погодження) звіту у пятнадцятиденний термін від дати отримання звіту про оцінку майна(п.3.2.2).

Відповідно до п.4.1 після завершення робіт виконавець передає замовнику звіт про оцінку майна для рецензування, затвердження (погодження), оформлений у встановленому порядку.

Затверджені результати оцінки майна передаються виконавцю і є підставою для підписання акту приймання-передачі робіт за договором (п.4.2).

Згідно з п. 4.3 акт приймання-передачі робіт за договором підписується виконавцем та платником під час передачі останньому затверджених результатів оцінки майна.

У випадку негативної рецензії на звіт про оцінку майна виконавець зобовязується в дводенний термін виправити допущені помилки та в дводенний термін подати звіт про оцінку майна на повторне рецензування (п.4.5).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Периметр надало висновок про вартість майна від 30.12.2013, відповідно до якого ринкова вартість обєкту оцінки разом із ПДВ становить 413 784,00 грн (а.с. 26).Однак, УКВ не затвердило висновок, при цьому причин його незатвердження не пояснило, доказів негативної рецензії на висновок не подало, натомість у січні 2014 року оскаржило в судовому порядку ухвалу Львівської міської ради №2562 від 18.07.2013 в частині затвердження пунктів 20,29 додатка до ухвали.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 17.04.2014 у справі № 461/278/14-а адміністративний позов УКВ задоволено. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради №2562 від 18.07.2013 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу» в частині затвердження п.п.20,29 додатку до ухвали( а.с. 74-75).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі №876/4580/14 апеляційні скарги ПП "Тен" та Львівської міської ради задоволено, постанову Галицького районного суду міста Львова від 17.04.2014 у справі №461/278/14-а скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено( а.с.76-78).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 у справі №К/800/2634/15 касаційну скаргу Управління комунальної власності Львівської міськради залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 залишено без змін ( а.с. 81-83).

З матеріалів справи вбачається, що після скасування Львівським апеляційним адміністративним судом постанови Галицького районного суду міста Львова від 17.04.2014, позивач у січні 2015 року звертався до відповідача щодо виконання ухвали міської ради №2562 від 18.07.2013. У відповідь на звернення позивача відповідач листом № 2302-2065 від 30.06.2015 повідомив позивача, що ним вчиняються всі дії для проведення реєстрації права власності на об'єкт нерухомого комунального майна за адресою: м.Львів, вул.Болгарська, 4, з метою укладення договору купівлі-продажу( а.с. 56).

В подальшому позивач звернувся із скаргою (№2/11-2016 від 07.11.2016) до першого заступника міського голови на бездіяльність відповідача щодо ухилення від виконання ухвали міської ради №2562 від 18.07.2013 та непроведення ним у встановлений законодавством 2-місячний строк підготовки об'єкта до приватизації.

За твердженнями позивача, відповіді на скаргу він не отримав.

Поряд з тим, ухвалою 6 сесії 7-го скликання Львівської міської ради №1503 від 09.02.2017 «Про внесення змін до ухвали міської ради №2562 від 18.07.2013 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м.Львова, що підлягають приватизації способом викупу» внесено зміни до додатку до ухвали міської ради №2562 від 18.07.2013, вилучивши з додатку пункт 20. Жодних підстав чи причин внесення таких змін в ухвалі не вказано (а.с. 105).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено правовий механізм приватизації об'єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону продавцями об'єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами.

Статтею 7 зазначеного Закону встановлено порядок визначення переліків об'єктів, що підлягають приватизації відповідно до цього Закону.

Зокрема частиною першою цієї статті визначено, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 цієї статті покупці подають до відповідного органу приватизації заяву про включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків об'єктів, що підлягають приватизації. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через 20 днів з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі.

Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до п.1.4 Програми приватизації комунальної власності м. Львова на 2012-2014 роки, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради 6-го скликання №1661 від 12.07.2012, (далі Програма) органом приватизації комунального майна м. Львова є управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (а.с. 88-95).

Згідно з частиною 1 статті 8 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які, зокрема, встановлюють ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу.

Частиною 2 названої статті встановлено, що строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу, крім об'єктів, набуття права власності на які пов'язане з переходом права на земельну ділянку державної власності, не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Відповідно до ст. 9 цього Закону за рішенням органів приватизації проводиться оцінка такого об'єкта відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, та початкова ціна об'єкта малої приватизації на аукціоні або за конкурсом встановлюється на підставі результатів його оцінки.

Методикою оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. N 1891, встановлено, що прийняття, погодження та затвердження оцінки майна державними органами приватизації, органами, уповноваженими управляти державним майном, чи виконавчими органами відповідних органів місцевого самоврядування здійснюється на підставі результатів рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) згідно із Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та національними стандартами. Затвердження оцінки майна здійснюється шляхом видання наказу про затвердження акта оцінки майна або скріплення печаткою та підписом керівника державного органу приватизації (органу, уповноваженого управляти державним майном), чи виконавчого органу відповідного органу місцевого самоврядування або уповноваженої ним особи висновку про вартість майна. Погодження висновку про вартість майна здійснюється шляхом скріплення його печаткою та підписом керівника відповідного органу або уповноваженої ним особи ( п.17,18).

Матеріалами справи підтверджено, що за заявою позивача, який орендує нерухоме комунальне майно загальною площею 99,4 кв.м за адресою: м.Львів, вул.Болгарська, 4, це майно ухвалою Львівської міської ради №2562 від 18.07.2013 було включене до переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу (п. 20 додатку до ухвали). Відповідач є органом приватизації комунального майна м. Львова і в силу закону зобов'язаний виконати ухвалу міської ради №2562 від 18.07.2013 та здійснити підготовку об'єкта до приватизації, зокрема, встановити ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу. 26.12.2013 відповідачем як замовником, позивачем як платником та ТОВ Периметр як суб'єктом оціночної діяльності був укладений договір про проведення незалежної оцінки обєкта приватизації шляхом викупу №326-П, на виконання якого була проведена оцінка майна та наданий висновок про вартість майна від 30.12.2013, який відповідачем не затверджений. Про причини незатвердження висновку відповідач не повідомив позивача, який був платником послуг з проведення оцінки майна. При цьому за умовами договору №326-П відповідач мав забезпечити рецензування звіту про оцінку, однак доказів проведення рецензування звіту чи доказів негативної рецензії на звіт відповідач суду не подав, натомість оскаржив ухвалу міської ради №2562 від 18.07.2013 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу» в частині пунктів 20,29 додатку в судовому порядку.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 17.04.2014 у справі № 461/278/14-а позов задоволено, визнано протиправною та скасовано ухвалу міської ради №2562 від 18.07.2013 в частині затвердження п.п.20,29 додатку до ухвали.

Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі №876/4580/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 у справі №К/800/2634/15, постанова Галицького районного суду міста Львова від 17.04.2014 у справі №461/278/14-а скасована, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову УКВ відмовлено.

Посилання скаржника на ухвалу міської ради №1503 від 09.02.2017, якою виключено з переліку обєктів, що підлягають приватизації, приміщення за адресою: вул. Болгарська, 4 у м. Львові, та його доводи про те, що суд на підставі ч. 2 ст. 4 ГПК України фактично встановив, що ця ухвала не відповідає чинному законодавству, чим вийшов за межі предмету дослідження у даній справі, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

У п. 4 Рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) розяснено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

В п. 5 цього Рішення Конституційний Суд України вказав, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Згідно з п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України N 7-рп/2009 від 16.04.2009 стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвала Львівської міської ради №1503 від 09.02.2017, якою виключено з переліку обєктів, що підлягають приватизації, приміщення за адресою: вул. Болгарська, 4 у м. Львові, за своєю правовою суттю є ухвалою, яка скасовує ухвалу Львівської міської ради №2562 від 18.07.2013 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу» в частині затвердження п.20 переліку (додатку до ухвали), тобто, фактично відмовляє позивачу у приватизації комунального майна.

У Рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2000 р. N 14-рп/2000 у справі за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні N 163 "Черемшина" (м. Київ) щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" вказано, що відмова у приватизації можлива лише за наявності підстав, вичерпний перелік яких передбачений у цій статті Закону. Якщо підстав для відмови немає, орган приватизації включає конкретні підприємства до переліку об'єктів приватизації і направляє цей перелік до органу, який його затверджує.

Згідно з абз.2 ч.5 ст.7 ЗУ "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли: відсутні необхідні документи, що подаються разом з пропозиціями стосовно включення об'єкта до переліку; є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, ухвала Львівської міської ради №1503 від 09.02.2017 не містить жодних посилань на підстави виключення з додатку до ухвали №2562 від 18.07.2013 пункту 20 чи обгрунтувань такого виключення.

Водночас, правомірність прийняття міською радою ухвали №2562 від 18.07.2013 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу», зокрема, в частині включення до цього переліку приміщення за адресою: вул. Болгарська, 4 у м. Львові (п.20 додатку до ухвали) встановлена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі №876/4580/14 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 у справі №К/800/2634/15, що набрали законної сили та є чинними; ця ухвала є ненормативним актом, який звернений, зокрема, до позивача, на підставі цієї ухвали виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією позивачем свого суб'єктивного права щодо приватизації комунального майна, позивачем і відповідачем був укладений договір №326-П від 26.12.2013 про проведення незалежної оцінки обєкта приватизації шляхом викупу, позивач оплатив вартість послуг з оцінки майна, він звертався до відповідача та вимагав виконання ним як органом приватизації цієї ухвали, оскаржував бездіяльність відповідача до органу самоврядування.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що ухвала міської ради №1503 від 09.02.2017 не може бути належним та допустимим доказом відсутності у позивача права на приватизацію приміщень за адресою: м.Львів, вул. Болгарська, 4, включених до переліку об'єктів, що підлягають приватизації ухвалою міської ради №2562 від 18.07.2013, законність якої встановлена названими вище судовими рішеннями.

Отже, суд першої інстанції правомірно не застосував ухвали міської ради №1503 від 09.02.2017 та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову в частині зобовязання відповідача завершити підготовку приміщення, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Болгарська, 4, до приватизації шляхом викупу позивачем, а саме: визначити за власний рахунок її вартість.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене.

Щодо посилань відповідача на те, що рішення суду першої інстанції вплинуло на права міської ради, яка не була залучена до участі у справі судом першої інстанції, тому вважає, що міську раду слід залучити до участі у розгляді справи як третю особу, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач не заявляв суду першої інстанції клопотання про залучення до участі у справі міської ради як третьої особи.

Крім того, з названих вище норм законодавства випливає, що міська рада не формує переліку об'єктів, які підлягають приватизації, а лише затверджує його за поданням відповідача як органу приватизації, який включає конкретні об'єкти комунальної власності до переліку об'єктів, які підлягають приватизації, і направляє цей перелік до міської ради на затвердження.

Відтак доводи відповідача апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки незалучення третьої особи не впливає на суть рішення та не може бути підставою для його скасування.

Інші доводи скаржника не беруться до уваги як такі, що не спростовують правомірних висновків суду, покладених в основу рішення.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017 у справі № 914/3256/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 19.05.2017

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко