ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 910/2500/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Малетича М.М.,

Плюшка І.А.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Жовтун О.В.,

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017

у справі № 910/2500/16 господарського суду міста Києва

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про скасування рішення оформленого протоколом

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго") про скасування рішення, оформленого протоколом № 936 від 03.02.2015 засідання комісії по розгляду акта про порушення № 39721 від 25.09.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача, яке оформлене протоколом № 936 від 03.02.2015, є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки на момент встановлення факту порушення Правил користування електричною енергією, торгівельний павільйон, право власності на який належить позивачу, перебував у володінні та користуванні третьої особи, яка й здійснила самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника з метою безоблікового споживання електричної енергії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.).

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2016 (суддя Морозов С.М.) у задоволенні позову відмовлено. Місцевий господарський суд мотивував судове рішення тим, що позивач належними засобами доказування не довів наявність підстав для скасування рішення відповідача, оформленого протоколом № 936 від 03.02.2015 засідання комісії по розгляду акта про порушення № 39721 від 25.09.2014.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 (колегія суддів у складі: суддя Власов Ю.Л. - головуючий, судді Корсакова Г.В., Яковлєв М.Л.) вказане рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове про задоволення позову. Скасовано рішення ПАТ "Київенерго", оформлене протоколом № 936 від 03.02.2015 засідання комісії по розгляду акта про порушення № 39721 від 25.09.2014. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено, що самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника з метою безоблікового споживання електроенергії було здійснено ФОП ОСОБА_5, який був орендарем відповідного павільйону переданого йому позивачем в оренду. У зв'язку з цим, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спірним рішенням відповідача неправомірно покладено на позивача відповідальність за вчинені третьою особою порушення.

У касаційній скарзі ПАТ "Київенерго" просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 18.05.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що господарським судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст.ст. 42, 43, 47, 43 ГПК України, ст. 125 Конституції України, ст. 275 ГК України, ст.ст. 26, 27 Закону України "Про електроенергетику", пункти 4.2.3, 5.1, 6.40, 6.41, 6.42, 10.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила), вимоги Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 № 562 (далі - Методика). Зокрема, касатор зазначає, що у господарського суду апеляційної інстанції не було підстав для задоволення позову, оскільки:

- в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо передачі в оренду третій особі павільйону без підключення електроенергії та без обладнання його засобами обліку;

- з матеріалів справи неможливо встановити чинність договору оренди майна станом на 25.09.2014;

- доказів ведення господарської діяльності третьої особою за адресою: АДРЕСА_1, станом на 25.09.2014 в матеріалах справи немає;

- відомості зазначені в акті, зокрема те, що ОСОБА_6 є уповноваженою особою споживача, не потребували окремого доказування у даній справі зважаючи на той факт, що акт про порушення № 39721 від 25.09.2014 не був предметом оскарження.

У письмових поясненнях на касаційну скаргу позивач просить відхилити касаційну скаргу відповідача. На думку позивача, господарськими судами правильно встановлено, що саме ФОП ОСОБА_5 здійснив самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника з метою безоблікового споживання електричної енергії, а тому ця особа є споживачем електроенергії і має нести відповідну відповідальність.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи було встановлено наступне:

- 01.06.2013 позивачем та ФОП ОСОБА_5 був укладений договір оренди майна, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язується передати третій особі у строкове володіння та користування, а третя особа зобов'язується прийняти у строкове володіння та користування торгівельний павільйон (загальна площа 6 м2), що розміщується за адресою: АДРЕСА_1;

- згідно з п. 2.1 договору майно, що орендується, надається третій особі для розміщення місця швидкого харчування та торгівлі пивом і слабоалкогольними напоями;

- відповідно до п. 4.1 договору термін оренди складає 12 місяців з дати прийняття майна, що орендується за актом приймання-передачі та діє до 31.05.2014;

- згідно з п. 4.2 договору якщо жодна сторона в термін 30 днів до закінчення оренди не заявить про намір розірвати договір, термін оренди автоматично пролонгується на 12 місяців;

- відповідно до п. 4.3 договору термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору;

- згідно з п. 4.4 договору третя особа має право відмовитися від цього договору, попередивши позивача в термін 30 днів;

- відповідно до п. 7.2 договору третя особа має право обладнати майно, що орендується, на власний розсуд;

- згідно з п. 7.3. договору третя особа самостійно і від власного імені укладає договори щодо надання комунальних послуг у повному обсязі із спеціалізованими організаціями;

- 01.06.2013 був складений акт приймання-передачі майна, за яким позивач передав об'єкт оренди третій особі;

- 25.09.2014 уповноваженими представниками відповідача складений акт про порушення № 39721, відповідно до якого встановлено, що споживачем при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 порушено норми ст.ст. 26, 27 Закону України "Про електроенергетику" та п. 1.3, 5.1, 6.40, 10.2 Правил, а саме здійснено самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника (електропередавальної організації) з метою безоблікового споживання електроенергії. В графі "Характеристика об'єкта" вказано: орендодавець - позивач, орендар - третя особа. Як зазначено в акті останній складено за участю представника споживача (уповноваженої особи) ОСОБА_6;

- 25.09.2014 уповноваженими представниками відповідача складено акт про усунення порушення Правил, у якому зазначено, що для усунення порушення здійснено відключення споживача від кабельної лінії згідно наряду на відключення № 1319 від 25.09.2014;

- 03.02.2015 за відсутності позивача відповідно до вимог Правил відбулось засідання комісії по розгляду акта про порушення Правил № 39721 від 25.09.2014, на якому встановлено, що позивач на об'єкті МАФ за адресою: АДРЕСА_1, порушив Правила користування електричною енергією, а саме здійснив самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника (електропередавальної організації) з метою безоблікового споживання електроенергії. Площа перерізу кабелю, яким виконано самовільне приєднання: ПВС 5х4 мм2. Допустимий тривалий струм кабелю: 27А;

- комісією прийняте рішення про проведення нарахування згідно з пунктом 2.6. та за формулою 2.7 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил (потужність - 16,04 кВт; тривалість роботи струмоприймачів протягом доби 12 год., 7 днів на тиждень; період нарахування з 26.09.2013 по 25.09.2014). Всього підлягає до сплати за недораховану електроенергію 91458,55 грн., про що складений протокол № 936.

Предметом позовних вимог є скасування рішення комісії, оформленого протоколом засідання комісії № 936 від 03.02.2015 по розгляду акта про порушення № 39721 від 25.09.2014.

Переглядаючи в касаційному порядку прийняті господарськими судами рішення, Вищий господарський суд України погоджується з висновком господарського суду апеляційної інстанції щодо безпідставності позовних вимог з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

За змістом ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Аналогічна норма міститься в абзаці 2 пункту 5.1 Правил.

Дійсно, у пункті 1.2 Правил дано визначення споживача електричної енергії як особи, що використовує її для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

Водночас зі змісту інших положень Правил, зокрема з того ж підпункту 1 пункту 10.2, вбачається, що даний термін необхідно застосовувати в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 у справі № 15/147/10.

Згідно з ст. 27 Закону України "Про електроенергетику" правопорушенням в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; пошкодження приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Відповідно до пунктів 6.40, 6.41, 6.42 Правил, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору, зокрема, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показників, на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень. Акт підписується представником постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) та представником споживача. Споживач має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта, які зазначаються в акті, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. На підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недорахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України погоджується з висновком господарського суду апеляційної інстанції про те, що споживачем електричної енергії є суб'єкт господарювання, що використовує електричну енергію для власних потреб. Такий суб'єкт повинен укласти з постачальником електроенергії договір, забезпечити облік спожитої електричної енергії та її оплату. У разі безоблікового споживання електричної енергії споживач несе відповідальність у вигляді відшкодування вартості недорахованої електричної енергії.

Посилання касатора у касаційній скарзі на те, що господарським судом апеляційної інстанції в порушення ст. 42 ГПК України викладено лише доводи сторони на користь якої прийнято рішення, відхиляється Вищим господарським судом України, оскільки такі твердження не відповідають дійсності.

Так, господарськими судами встановлено, що позивач є власником пересувного торгівельного павільйону, однак у червні 2013 року позивач передав даний павільйон в оренду третій особі і на час передачі в оренду даний павільйон не був підключений до електропостачання чи обладнаний засобами обліку електроенергії.

При цьому, як правильно зазначено господарським судом апеляційної інстанції, третя особа зобов'язалась самостійно і від власного імені укласти договори щодо надання комунальних послуг із спеціалізованими організаціями (п. 7.3 договору оренди).

Крім того, даний договір оренди був укладений до 31.05.2014 з автоматичною пролонгацією на 12 місяців за відсутності наміру сторін його розірвати. Оскільки жодна з сторін не виявила такого наміру та третя особа не повернула з оренди вказаний павільйон, господарський суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано вказав про те, що на час здійснення відповідачем перевірки даний договір був чинний. Під час складання акта про порушення № 39721 також зазначено, що третя особа є орендарем даного павільйону, тобто вже під час складання акта про правопорушення у сфері електроенергії було встановлено споживача електроенергії.

Господарським судом апеляційної інстанції також надано оцінку запереченням позивача щодо того, що акт складений за участі його представника ОСОБА_6, тоді як він ніколи не уповноважував цю особу представляти його інтереси та діяти від його імені.

Враховуючи викладене, господарським судом апеляційної інстанції правильно зазначено про те, що для виникнення відносин представництва має бути певна юридична підстава, зокрема договір, довіреність тощо, тоді як в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_6 був представником позивача, та відповідно, що акт про порушення № 39721 складений у присутності позивача або його представника.

Вищий господарський суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність доказів того, що споживачем електричної енергії у даному випадку був позивач, оскільки встановлені господарськими судами попередніх інстанцій обставини свідчать про те, що саме третя особа орендувала павільйон, здійснювала в ньому господарську діяльність з швидкого харчування та торгівлі пивом і в цей час відповідачем було зафіксовано самовільне використання електричної енергії цим суб'єктом господарських правовідносин.

Такий висновок господарського суду апеляційної інстанції, крім наведеного вище, також ґрунтується на оцінці акту про порушення № 39721 у якому було зазначено про те, що третя особа є орендарем даного павільйону.

Ствердження відповідача на те, що позивач є власником відповідного майна, тому саме на нього необхідно покласти обов'язок щодо сплати нарахованих електропостачальною організацією санкцій, оскільки власність зобов'язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України), відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на таке:

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК про те, що власність зобов'язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

При цьому, укладаючи договір оренди рухомого майна, позивач не порушуючи принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам інших осіб, надав орендарю право самостійно і від власного імені укладати договори щодо надання відповідних послуг із спеціалізованими організаціями.

В даному випадку між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, зокрема відсутній договір про постачання електричної енергії, тоді як господарські суди попередніх інстанцій встановили, що виявлені відповідачем порушення правил споживання електричної енергії мають ознаки деліктних правовідносин між відповідачем та третьою особою, які склалися внаслідок самовільного підключення третьої особи до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку для здійснення своєї господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 281 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Отже чинне законодавство пов'язує відповідальність учасника господарських відносин саме з наявністю правопорушення, яке вчинено саме цим суб'єктом. У даному випадку господарські суди попередніх інстанцій, з урахуванням наведеного вище, обґрунтовано дійшли висновку про те, що сам по собі факт перебування у власності позивача пересувного павільйону для торгівлі, за наявності обставин передання цієї речі у оренду, не може бути достатньою підставою для притягнення до відповідальності власника майна за правопорушення у сфері електроенергетики, вчинені третьою особою.

Також, покладення відповідальності за виявлене порушення в сфері електроенергетики на відповідача лише та тій підставі, що він є власником відповідного нерухомого майна суперечить закріпленим у п. 6 ст. 3 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Доводи касаційної скарги, що стосуються переоцінки доказів у справі Вищий господарський суд України не приймає, як такі, що виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених процесуальним законом.

З урахуванням наведеного, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 43, 47, 35, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін та дійшов обґрунтованих висновків, в зв'язку з цим правові підстави для зміни або скасування постанови апеляційного господарського суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі № 910/2500/16 залишити без змін.

Головуючий суддя:В. Картере
Судді: М. Малетич І. Плюшко