КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа№ 910/16395/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС»

на рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р.

у справі №910/16395/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО-ВЕНТ»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО-ВЕНТ» про стягнення сплаченої за неякісний товар по договору поставки б/н від 05.04.2016 р. суми у розмірі 23164,80 грн. та завдані збитки у розмірі 126629,65 грн., з яких: 124558,65 грн. сума неодержаного прибутку (втрачена вигода); 1080,00 грн. понесені витрати на проведення експертизи та 991,00 грн. понесених витрат за доставку товару.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове (а.с. 87-93 т. 2).

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників сторін.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 20.04.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

05.04.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРО-ВЕНТ» (Продавець) було укладено Договір поставки №б/н, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язаний передати у власність Покупцю продукцію в кількості та асортименті згідно накладних (рахунків - фактур) на умовах даного Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору, товар повинен відповідати по якості діючим стандартам, технічним умовам та стандартним вимогам.

Згідно п.2.1 Договору, номенклатура (найменування) товару та ціна на товар зазначаються в рахунках - фактурах та накладних, що є невід'ємними частинами даного Договору.

Обов'язки Постачальника: у разі невідповідності якості поставленого товару вимогам чинних стандартів та технічних умов, протягом встановленого терміну прийняти його на гарантійне обслуговування (п.3.1.2 Договору).

У п.3.4.1 Договору визначено право Покупця вимагати від Постачальника передачі товару, що відповідає умовам, визначеним у видаткових накладних, складених на підставі поданих заявок.

Відповідно до п. 4.1 Договору, кількість товару, що поставляється, номенклатура, ціна за одиницю та загальна вартість кожної партії поставленого товару, зазначаються в видаткових накладних, складених на підставі заявок Покупця.

Згідно п. 6.1 Договору, сторони домовились, що в разі невідповідності якості (неналежної якості) поставленого товару вимогам чинних стандартів та/або технічних умов на даний вид продукції протягом гарантійного терміну Постачальник зобов'язується, прийняти на гарантійне обслуговування товар за наявності всіх нижче перелічених обставин: невідповідність якості не можна було встановити під час приймання Товару; невідповідність якості підтверджена актом-претензією.

У п. 6.2 Договору зазначено, що гарантійні умови не є чинними у випадках, коли: товар було пошкоджено під час перевезення до Покупця; товар пошкоджено за форс-мажорних обставин; будь-які дефекти товару виникли у разі його використання у спосіб, не передбачений технічною документацією або умовами його звичайної експлуатації; наявні механічні, хімічні та теплові пошкодження товару; товар відремонтовано неуповноваженою на це особою; відсутні пломби виробника.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по ньому, але не більше ніж до 31.12.2016 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Якщо сторони не повідомлять одна одну про розірвання договору за 30 днів до закінчення його дії, то строк дії договору продовжується на наступний рік на тих же умовах. (п. 10.1 Договору).

Специфікацією №1 до Договору поставки №б/н від 05.04.2016 р., сторони узгодили найменування товару: вентилятор ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, гарантія 12 місяців, вартістю 23164,80 грн.; строк поставки: до 15 робочих днів, але не раніше здійснення попередньої оплати; умови поставки: згідно Інкотермс 2010: DDP, адреса поставки: самовивіз м. Полтава.

На виконання умов Договору поставки №б/н від 05.04.2016 р. відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №475 від 05.04.2016 р. на суму 23164,80 грн., який був сплачений позивачем 13.04.2016 р. на суму 11582,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №951 від 13.04.2016 р., та 10.05.2016 р. на суму в розмірі 11582,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1013 від 10.05.2016 р.

На виконання умов Договору поставки №б/н від 05.04.2016 р. відповідач поставив товар, а позивач прийняв вказаний товар - вентилятор ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, вартістю 23164,80 грн., що підтверджується видатковою накладною №392 від 13.05.2016 р.

24.05.2016 р. за участю механіка, бухгалтера, юристконсульта ТОВ «МП ТРАНС», завідувача сектором оцінки майна та майнових прав Закарпатської ТПП був проведений огляд вентилятора - ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, 2016 року виготовлення, за результатами якого складений Акт технічного огляду вентилятора, затверджений директором ТОВ «МП ТРАНС», яким встановлено невідповідність Специфікації №1 до Договору від 05.04.2016 р., високонапірний вентилятор виявився варіантом виконання №1, тобто Дк робочого колеса, частота повертання не відповідає каталожним даним, продуктивність і повний тиск занижені, що не відповідає розрахунковим даним по продуктивності і повному робочому тиску.

24.05.2016 р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію №25 з вимогою розірвати договір поставки №б/н від 05.04.2016 р., повернути грошову суму в розмірі 23164,80 грн., сплачену за поставлений товар неналежної якості, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 25.05.2016 р., фіскальним чеком від 25.05.2016 р.

У відповідь на претензію відповідач листом №2605-1 від 26.05.2016 р. повідомив, що у випадку повернення товару згідно п. 7.2 договору позивач повинен сплатити штраф.

Листом №29 від 26.05.2016 р. покупець просив продавця вказати адресу для повернення товару, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 27.05.2016 р., фіскальним чеком від 27.05.2016 р.

Як вбачається з експертного висновку №О-85 від 08.06.2016 р., складеного експертом-оцінювачем Закарпатської торгово-промислової палати за замовленням ТОВ «МП ТРАНС», за результатом проведеного експертного дослідження, на підставі візуального огляду вентилятора марки ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, придбаного ТОВ «МП ТРАНС» у ТОВ «ПРО-ВЕНТ» на підставі Договору поставки б/н від 05.04.2016 p., після вивчення нормативної документації та ознайомлення з наданими документами, а також здійснених розрахунків встановлено, що фактичні технічні характеристики не відповідають технічним показникам, вказаним у Специфікації № 1 та маркуванню, нанесеному на заводських табличках до досліджуваного вентилятора; технічні характеристики вентилятора марки ВЦП 6-45 № 5 пр.0, з електричним двигуном 11/1500 виконання №5 не забезпечують необхідних технологічних вимог виробництва ТОВ «МП ТРАНС»; вентилятор у такому стані як він є на дату дослідження, не придатний до використання за функціональним призначенням, не здатний виконувати цикл необхідних операцій заданої потужності по відводу опилок у деревообробному виробництві; монтаж вентилятора не здійснений, пусконалагоджувальні роботи не проведені; технічний паспорт на вентилятор не оформлений належним чином, не містить даних про дату приймання-передачі вентилятора Покупцеві; зовнішній вигляд вентилятора має ознаки експлуатації до придбання; придбаний вентилятор є товаром неналежної якості.

Листом №29 від 01.07.2016 р. позивач надіслав на адресу відповідача вищевказаний експертний висновок, у відповідь на який ТОВ «ПРО-ВЕНТ» листом №1107-1 від 11.07.2016 р. просило надати належним чином оформлені документи у письмовій формі.

Листом №35/29.07 від 25.07.2016 р. ТОВ «МП ТРАНС» надіслало на адресу продавця копію акта технічного огляду від 24.05.2016 р., копію претензії від 24.05.2016 р., копію повідомлення від 26.05.2016 р., копію супроводжувального листа від 01.07.2016 р., копію експертного висновку О-85 від 08.06.2016 р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 27.07.2016 р., фіскальним чеком від 27.07.2016 р.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 673 ЦК України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Отже, якість - це сукупність характеристик товару, що стосуються його здатності задовольняти встановлені і передбачені потреби. Якість товарів повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка передбачає вимоги до їх якості.

Відповідно до ст. 674 ЦК України, відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідно до ст. 687 ЦК України, перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

За приписами ч. 1 ст. 688 ЦК України, покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідно до п.1.2 Договору, товар повинен відповідати по якості діючим стандартам, технічним умовам та стандартним вимогам.

Як визначено Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7 (далі - Інструкція), ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Загальними і Особливими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектністю, а також тари під продукцією або товарами.

Положення Договору поставки №б/н від 05.04.2016 р. не містять посилань на дії сторін після виявлення невідповідності якості продукції, що надійшла, вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору, а тому до таких правовідносин (приймання товару за якістю) слід застосовувати приписи вказаної Інструкції, а саме п.п. 16, 20, 29, 40.

Як зазначалось вище, на підтвердження факта поставки ТОВ «ПРО-ВЕНТ» товару неналежної якості, позивачем надано Акт технічного огляду вентилятора, затверджений 24.05.2016 р. директором ТОВ «МП ТРАНС», складений за участю механіка, бухгалтера, юристконсульта ТОВ «МП ТРАНС», завідувача сектором оцінки майна та майнових прав Закарпатської ТПП, за яким був проведений огляд вентилятора - ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, 2016 року виготовлення, яким встановлено невідповідність Специфікації №1 до Договору від 05.04.2016 р., високонапірний вентилятор виявився варіантом виконання №1, тобто Дк робочого колеса, частота повертання не відповідає каталожним даним, продуктивність і повний тиск занижені, що не відповідає розрахунковим даним по продуктивності і повному робочому тиску.

Однак, колегія суддів критично оцінює вказаний акт, оскільки він був складений в односторонньому порядку. Матеріали справи не місять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України на підтвердження повідомлення представника ТОВ «ПРО-ВЕНТ» про проведення 24.05.2016 р. огляду вентилятора - ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, поставленого на виконання умов Договору поставки №б/н від 05.04.2016 року, з метою складання відповідного акта.

Крім того, відповідно до вимог Інструкції П-7 при нез'явленні представника виробника (відправника) за викликом одержувача (покупця), перевірка якості товарів робиться експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю, за відсутності відповідної бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або нез'явленню його за викликом одержувача (покупця) перевірка робиться: за участю компетентного представника іншого підприємства (організації) або за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виконавець (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

Як вбачається з Акта технічного огляду вентилятора від 24.05.2016 р., огляд був здійснений за участю завідувача сектором оцінки майна та майнових прав Закарпатської ТПП ОСОБА_3, проте підпис останнього не міститься на вказаному Акті.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний Акт був складений без виклику та повідомлення Продавця (виробника) і не підписаний з боку завідувача сектором оцінки майна та майнових прав Закарпатської ТПП ОСОБА_3, тобто складений без участі осіб, передбачених Інструкцією, а тому не є належним та допустимим доказом поставки відповідачем товару неналежної якості.

Також на підтвердження факта поставки неякісного товару позивачем надано експертний висновок №О-85 від 08.06.2016 р, складений експертом-оцінювачем Закарпатської торгово-промислової палати за замовленням ТОВ «МП ТРАНС», за результатом проведеного експертного дослідження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає вказаний експертний висновок в якості належного та допустимого доказу відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України, оскільки суб'єкт оціночної діяльності не несе відповідальності за достовірність даних, використаних для складання висновку, не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України). Також, до матеріалів вказаного експертного висновку не додано доказів на підтвердження повноважень експерта - оцінювача ОСОБА_3 (кваліфікаційне свідоцтво, сертифікат тощо).

Крім того, проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу».

В абз. 5 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 22.03.2012 р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» зазначено, що не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву «висновок судового експерта» або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Тому, вказаний експертний висновок не є належним та допустимим доказом відповідно до ст. 34 ГПК України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.11.2016 р. з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, було призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

16.12.2016 року від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист з повідомленням №5644/5645 від 12.12.2016 р. про неможливість проведення судової експертизи у зв'язку з відсутністю необхідного обладнання та спеціалістів відповідної кваліфікації.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.12.2016 р. з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, було призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

26.01.2017 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №468-17 від 16.01.2017 р. про неможливість проведення судової експертизи у зв'язку з тим, що питання виходять за межі компетенції експертів Інституту.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.02.2017 р. зобов'язано сторін надати перелік експертних установ з доказами акредитації та наявністю в ній відповідних фахівців, в яких можливо проведення судової експертизи вентилятора центробіжного типу ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел.дв. 11/1500 вик. №5; надати інформацію з посиланням на належні докази щодо можливості проведення судової експертизи Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С. та наявністю в ньому відповідних фахівців. Проте, вказана ухвала суду залишилась без виконання представниками сторін.

Звертаючись з апеляційною скаргою до суду, позивач посилався на те, що судом було порушено його права та позбавлено можливості надати перелік експертних установ. Проте, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивачем так і не було долучено до матеріалів апеляційної скарги відповідного переліку експертних установ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вентилятор - ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, поставлений на виконання умов Договору поставки №б/н від 05.04.2016 р., не відповідає вимогам щодо якості діючим стандартам, технічним умовам та стандартним вимогам, та не є придатним для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Як зазначено вище, згідно п.6.1 Договору, сторони домовились, що в разі невідповідності якості (неналежної якості) поставленого товару вимогам чинних стандартів та/або технічних умов на даний вид продукції протягом гарантійного терміну Постачальник зобов'язується, прийняти на гарантійне обслуговування товар за наявності всіх нижче перелічених обставин: невідповідність якості не можна було встановити під час приймання Товару; невідповідність якості підтверджена актом-претензією. У п. 6.2 Договору зазначено, що гарантійні умови не є чинними у випадках, коли: товар було пошкоджено під час перевезення до Покупця; товар пошкоджено за форс-мажорних обставин; будь-які дефекти товару виникли у разі його використання у спосіб, не передбачений технічною документацією або умовами його звичайної експлуатації; наявні механічні, хімічні та теплові пошкодження Товару; товар відремонтовано не уповноваженою на це особою; відсутні пломби виробника.

Специфікацією №1 до Договору поставки №б/н від 05.04.2016 р. сторони узгодили, що гарантія складає 12 місяців.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача протягом гарантійного терміну з вимогою прийняти товар в разі невідповідності якості (неналежної якості) вимогам чинних стандартів та/або технічних умов на гарантійне обслуговування в разі наявності умов, визначених спірним договором.

Доводи позивача щодо непередачі відповідачем приналежних документів до товару, що є порушенням ч. 2 ст. 662 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять паспорт (технічний опис, інструкція по експлуатації) вентилятора центробіжного типу ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, який був наданий позивачем експерту з метою складання експертного висновку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення сплаченої суми за неякісний товар у розмірі 23164,80 грн. є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення збитки у розмірі 126629,65 грн,. з яких: 124558,65 грн. сума неодержаного прибутку, 1080,00 грн. понесені витрати за проведення експертизи, 991,00 грн. понесені витрати на доставку товару.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Чинним законодавством саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 124558,65 грн., оскільки, як встановлено вище, останнім не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вентилятор - ВЦП 6-45 №5 пр.0, з ел. дв. 11/1500 вик. №5, поставлений на виконання умов Договору поставки №б/н від 05.04.2016 р., не відповідає вимогам щодо якості.

Крім того, позивачем не доведено факту завдання йому збитків саме в розмірі 124558,65 грн. 65 коп., оскільки у суду відсутня можливість встановити правильність нарахованої та заявленої до стягнення позивачем суми збитків. Так, в якості підтвердження розміру завданих збитків позивачем надано Договір купівлі-продажу товарів №13/2016 від 14.04.2016 р., укладений з Мартіном Зеленяк, однак матеріали справи не містять доказів неможливості виконання позивачем його умов саме у зв'язку з поставкою відповідачем товару неналежної якості.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми неодержаного прибутку у розмірі 124558,65 грн. не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Щодо вимог позивача про стягнення 1080,00 грн. витрат понесених у зв'язку з проведенням експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

В п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються, зокрема, з сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом.

Зазначене також кореспондується з приписами ст. 44 ГПК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на доставку товару у розмірі 991,00 грн., оскільки вказані витрати були понесені позивачем відповідного до умов Договору поставки б/н від 05.04.2016 р. в добровільному порядку, без зауважень та заперечення здійснення самовивозу товару з м. Полтава.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р. у справі №910/16395/16 залишити без змін.

Справу №910/16395/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець