ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р.Справа № 915/1381/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Селиверстова М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (директор), ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Обрій-ДКП»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 07.03.2017

у справі № 915/1381/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко ОСОБА_4»

до Комунального підприємства «Обрій-ДКП»

про стягнення 447 106, 10 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Представниками сторін в судовому засіданні не було заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, отже фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.05.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко ОСОБА_4» (далі Товариство, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Комунального підприємства «Обрій-ДКП» (далі Підприємство, відповідач) про стягнення 195 754,00 грн. заборгованості, 120 366,51 грн. пені, 99 354,14 грн. штрафу, 8 742,34 грн. 3% річних, 24 555,48 інфляційних втрат (з врахуванням заяви від 28.02.2017).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконання умов Договору Товариство у період з 25.03.2015 року по 31.07.2015 року надало відповідачу послуги з вивезення ТПВ, проте Підприємство за надані послуги розрахувалось частково, у звязку з чим, за останнім утворилась заборгованість, на яку позивачем були нараховані штрафні санкції.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.03.2017 (суддя Семенчук Н.О.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №170 від 01.03.2015 в сумі 195 754,00 грн., 50 000,00 грн. пені, 8 717,69 грн. 3% річних, 24 555,48 грн. інфляційних втрат та 5 250,64 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за надані послуги з боку Підприємства та обґрунтованістю вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, з врахуванням виправлень зроблених господарським судом в розрахунках Товариства.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції згідно із п.3 ст. 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України зменшив її розмір, з посиланням на матеріальні інтереси сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову, в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 99 354,14 грн., суд першої інстанції зазначив, що подвійне стягнення штрафних санкцій за невиконання договірного зобовязання є недопустимим.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договірні відносини між сторонами існували у період з 01.03.2015 по 31.07.2015, а фактичне надання послуг здійснювалось у період з 25.03.2015 по 31.07.2015. У відповідності з умовами договору в частині оплати захоронення ТПВ, що вивозились відповідачем вбачається, що у період з 01.03.2015 по 31.05.2015 захоронення ТПВ мало б здійснюватись за кошти Товариства, оскільки було включено у вартість наданої ним відповідачу послуги, проте захоронення ТПВ, що вивозилось транспортом позивача, здійснювалось виключно коштом відповідача. Також, апелянт зазначає, що жоден із контрагентів позивача договорів із КП «Миколаївкомунтранс» не укладали, талонів на захоронення не придбали, а отже ТПВ, що вивозилось Товариством на виконання договорів із його контрагентами захоронювалось за рахунок позивача, шляхом погашення придбаних у відповідному місяці талонів. Крім цього, скаржник вважає, що сума основної заборгованості підлягає зменшенню на 96 648,50 грн.

Разом з апеляційною скаргою Підприємство надало додаткові документи, а саме:

копії рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.04.2014 №343 та від 27.03.2015 № 184;

копії адвокатських запитів на імя КП «Миколаївкомунтранс» від 09.03.2017 за вх. № 94 та за вх. 93;

копія адвокатського запиту на імя Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області від 10.03.2017;

копії відповідей КП «Миколаївкомунтранс» на адвокатські запити від 13.03.2017 за вих. №№ 86 та 87;

копія відповіді Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області від 16.03.2017 за вих. №К-09аз/50/2017;

копія Журналу обліку транспортних засобів, що заїжджали на територію Миколаївського полігону ТПВ, захоронюючи ТПВ, зібране на території Корабельного району міста Миколаєва;

копія Журналу обліку обємів, прийнятих на полігоні ТПВ по кожному підприємству-перевізнику.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 року апеляційна скарга прийнята до провадження та її розгляд призначено на 26.04.2017.

26.04.2017 до початку судового засідання позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні 26.04.2017 представники відповідача надали пояснення, якими підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили суд, задовольнити останню.

Представник позивача в судовому засіданні 26.04.2017 надала пояснення, в яких просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія оголосила перерву у судовому засіданні до 10.05.2017.

В судовому засіданні 10.05.2017 представники сторін підтримали пояснення, надані 26.04.2017.

Крім цього, представники відповідача в судовому засіданні 10.05.2017 просили суд, залучити до матеріалів справи додаткові документи надані разом з апеляційною скаргою.

Судова колегія в судовому засіданні 10.05.2017 оголосила перерву до 17.05.2017.

В судовому засіданні 17.05.2017 представники сторін підтримали пояснення, надані 26.04.2017.

Представники відповідача підтримали клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів.

Зясувавши думку представника позивача щодо клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів наданих Підприємством разом з апеляційною скаргою, судова колегія зазначає, що вищевказані додаткові документи не підлягають залученню до матеріалів справи, оскільки згідно ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. При викладених обставинах колегія суддів вважає, що вищезазначені додаткові документи не були подані скаржником до суду першої інстанції не з причин, що не залежали від нього, а внаслідок особистої недбалості. У звязку з чим, копії додаткових документів, які були надані до Одеського апеляційного господарського суду разом з апеляційною скаргою підлягають поверненню відповідачу.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 01.03.2015 року між Товариством (виконавець) та Підприємством (замовник) було укладено Договір № 170 про надання послуг із вивезення твердих побутових відходів (далі Договір), за умовами якого, замовник доручає, а виконавець згідно з графіком надає йому послуги з вивезення твердих побутових відходів (ТПВ), з території замовника, а останній в свою чергу зобовязується своєчасно оплачувати у строки та за встановленими тарифами надані виконавцем послуги відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору вартість надання послуг з вивезення одного метра кубічного ТПВ становить 33,00 грн. без урахування вартості захоронення на міському полігоні ТПВ.

Додатковою угодою № 1 від 01.05.2015 року до Договору, сторонами було змінено п. 2.2. договору, та викладено його у наступній редакції: «вартість надання послуг з вивезення одного метра кубічного ТПВ становить 40,70 грн. з урахуванням вартості захоронення на міському полігоні ТПВ».

Додатковою угодою № 2 від 01.06.2015 року Договору, сторонами було змінено п. 2.2. договору, та викладено його у наступній редакції: «вартість надання послуг з вивезення одного метра кубічного ТПВ становить 38,00 грн. без урахування вартості захоронення на міському полігоні ТПВ».

Додатковою угодою № 3 від 01.07.2015 року Договору, сторонами було змінено п. 2.2. договору, та викладено його у наступній редакції: «вартість надання послуг з вивезення одного метра кубічного ТПВ становить: - у випадку використання паливно мастильних матеріалів виконавця - 38,00 грн. без урахування вартості захоронення на міському полігоні ТПВ; - у випадку використання паливно мастильних матеріалів замовника - 23,32 без урахування вартості захоронення на міському полігоні ТПВ».

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Розрахунки за надані послуги здійснюються замовником до 5 (пятого) числа місяця наступного за розрахунковим. Оплата наданих виконавцем послуг здійснюється згідно Актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на підставі виставлених виконавцем рахунків, з урахуванням ПДВ (п.п. 3.1, 3.3., 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.5. Договору здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який підписується повноважними представниками сторін після фактичного надання послуг виконавцем за відповідний місяць, не пізніше 5-го (пятого) числа місяця, наступного за звітним, але у будь-якому разі не пізніше 5-ти (пяти) календарних днів з моменту їх предявлення для підписання.

Пунктом 3.6. Договору встановлено, що Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) повертається замовником не пізніше 5-х (пяти) календарних днів з моменту їх предявлення для підписання. Якщо замовник не повернув Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) у зазначений строк, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним та погодженим сторонами.

Згідно п. 3.7. Договору, жодна зі сторін не вправі відмовитися від підписання Актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). У разі наявності розбіжностей, підтверджених письмово, сторони підписують Акт про фактичні розбіжності. Розбіжності повинні бути підтверджені виключно Актами про неналежне надання або не надання послуг виконавцем за Договором, підписаними уповноваженими представниками сторін. При недотриманні процедури двостороннього підписання Актів про неналежне надання або не надання послуг виконавцем за Договором, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним та погодженим сторонами.

Відповідно до п. 4.1.2. Договору змовник зобовязаний своєчасно приймати надані послуги згідно з Атом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) шляхом їх підписання.

У пункті 4.1.3. Договору визначено, що змовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати отримані послуги згідно з розділом 3 Договору.

Відповідно до п. 8.2. Договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору та продовжує свою дію до 29.02.2016 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. Цей договір вважаться пролонгованим, на той же строк, якщо жодна зі сторін за 10 (десять) календарних днів до дати закінчення дії договору не заявить про свій намір припинити дію договору.

Господарським судом вірно встановлено, що згідно п. 3.4 Порядку приймання ТПВ на міський полігон, затвердженого наказом директора КП «Миколаївкомунтранс» № 58 від 12.09.2013 (далі Порядок), приймальник на КПП контролює прибуттям автотранспорту з ТПВ і приймає їх за такими документами: дорожній лист та талон на захоронення ТПВ встановленого зразка, що відповідає обсягу кузова машини з урахуванням коефіцієнта ущільнення, з обовязковою наявністю на звороті талона печатки або штампа субєкта господарської діяльності, який ввозить ТПВ на міський полігон. Кожний приймальник забезпечений номерним штампом, ромбовидної форми (п. 3.5 Порядку).

У відповідності до п. 3.7 Порядку, у дорожньому листі приймальник ставить свій підпис, особистий номерний штамп ромбовидної форми та печатку «Для талонів». Особистий номерний штамп ромбовидної форми та печатку «Для талонів» приймальник проставляє на талоні на захоронення ТПВ, наданому субєктом господарювання при ввезенні відходів, що свідчить про погашення талону та підтверджує фактичний обсяг ввезення ТПВ для захоронення на міський полігон за відповідним талоном.

Відповідно до п. 3.8 Порядку, за підсумками зміни приймальник формує внутрішній звіт, в якому зазначається найменування субєктів господарської діяльності, які здійснили ввезення ТПВ на протязі відповідної зміни, кількість рейсів та обєм ввезення побутових відходів. Разом із звітом в обовязковому порядку приймальником додаються талони, кількість яких повинна дорівнювати обсягу фактично ввезених побутових відходів, що зафіксований у журналі, та відповідати обсягу ввезених побутових відходів за зміну, зазначеному у звітах.

Згідно п. 3.9 Порядку, прийом ТПВ та пропуск транспортного засобу на полігон без талонів не дозволяється. Талон на захоронення ТПВ є первинним обліковим документом, підтверджуючим право субєкта господарської діяльності на завезення і розміщення відходів на територію міського полігона. Будь які виправлення талоні не допускаються.

На виконання умов Договору позивач у період з 25.03.2015 року по 31.07.2015 року надав замовнику послуги з вивезення ТПВ на загальну суму 663 318, 00 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками Акти надання послуг, рахунки до них, а саме: Акт надання послуг б/н від 31.03.2015 року та рахунок на оплату № 156 від 25.03.2015 року на загальну суму 3 084, 00 грн.; Акт надання послуг № 256 від 10.04.2015 року та рахунок на оплату № 225 від 10.04.2015 року на загальну суму 68 310, 00 грн.; Акт надання послуг № 260 від 17.04.2015 року та рахунок на оплату № 227 від 17.04.2015 року на загальну суму 63 360, 00 грн.; Акт виконаних робіт № 358 від 25.04.2015 року та рахунок на оплату № 298 від 25.04.2015 року на загальну суму 47 520, 00 грн.; Акт надання послуг № 400 від 30.04.2015 року та рахунок на оплату № 333 від 30.04.2015 року на загальну суму 18 480, 00 грн.; Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 421 від 16.05.2015 року та рахунок на оплату № 402 від 16.05.2015 року на загальну суму 146 520, 00 грн.; Акт надання послуг № 483 від 25.05.2015 року та рахунок на оплату № 407 від 22.05.2015 року на загальну суму 39 072, 00 грн.; Акт надання послуг № 489 від 30.05.2015 року та рахунок на оплату № 420 від 30.05.2015 року на загальну суму 39 072, 00 грн.; Акт надання послуг № 533 від 13.06.2015 року та рахунок на оплату № 463 від 13.06.2015 року на загальну суму 86 640, 00 грн.; Акт надання послуг № 807 від 31.07.2015 року та рахунок на оплату № 729 від 31.07.2015 року на загальну суму 50 940, 00 грн.

Судова колегія зазначає, що Акт надання послуг № 628 від 30.06.2015 року на загальну суму 100 320, 00 грн., на підставі якого було виставлено рахунок на оплату № 562 від 30.06.2015 року, підписаний повноважним представником та скріплений печаткою лише Товариства, проте з матеріалів справи вбачається, що Підприємство за вказаним рахунком частково здійснило оплату (02.07.2015 в сумі 20 000,00 грн.; 30.07.2015 на суму 5 000,00 грн.; 05.08.2015 на суму 5 000,00 грн.; 10.08.2015 на суму 5 000,00 грн.; т.1, а.с. 59-60), у звязку з чим, судова колегія вважає, що такими конклюдентними діями відповідач визнав вищевказаний акт на загальну суму 100 320, 00 грн., отже даний акт є також належним доказом надання послуг позивачем відповідачу.

Крім цього, в матеріалах справи в підтвердження надання послуг з вивезення ТПВ по Договору № 170, наявні дорожні листи (т. 1, а.с. 120-146, т. 2 а. с. 3- 25), які містять підпис приймальника , номерний штамп ромбовидної форми та печатку «Для талонів», що свідчить про погашення талонів та підтверджує ввезення ТПВ для захоронення на міський полігон за відповідними талонами, як то визначено п. 3.7 Порядку.

Позивач у наданих до суду поясненнях вказав, що при виконанні Договору товарно транспортні накладні не складались, оскільки їх складання не передбачено умовами Договору.

Вказані послуги з вивезення ТПВ були частково оплачені замовником на загальну суму 467 564, 00 грн.

Таким чином заборгованість Підприємства перед Товариством за надані послуги з вивезення ТПВ згідно до Договору № 170 про надання послуг із вивезення твердих побутових відходів від 01.03.2015 року становить 195 754, 00 грн. (663 318, 00 грн. 467 564,00 грн. (т. 1, а.с. 58-59, 61-62,64)) .

З метою досудового урегулювання спору позивач звертався до відповідача із вимогою від 28.11.2016 року щодо погашення заборгованості за Договором. Відповідей на вказану вимогу позивачем не отримано, заборгованість сплачено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У ч.1 ст. 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, доведеною матеріалами справи є заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги в розмірі 195 754,00 грн. та в цій частині господарський суд підставно задовольнив позовні вимоги.

Стосовно позовних вимог про стягнення суми пені, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п. 6.2 Договору, за прострочення проведення розрахунків за цим Договором замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання своїх грошових зобовязань від суми неоплачених замовником послуг.

Пунктом 6.4 Договору сторони домовились збільшити строк позовної давності для стягнення неустойки, а саме встановили строк позовної давності для стягнення неустойки тривалістю у три роки. Зі спливом строку, визначеного частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій у разі порушення стороною умов цього договору не припиняється.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача та господарського суду за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок пені за період 06.06.2015 по 28.11.2016 зроблений судом першої інстанції, є арифметично та методологічно вірним, адже при перерахунку суми співпали, у звязку з чим, судова колегія погоджується з розміром пені в сумі 119 985,60 грн.

Господарський суд, за власною ініціативою, на підставі ч. 3 ст. 83 ГПК України, ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, зменшив розмір пені до 50 000,00 грн. З даним висновком погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції, здійснив оцінку співвідношення сум основного боргу та штрафних санкцій на предмет їх розумності, співрозмірності, адекватності, та відсутності доказів понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобовязання по Договору та врахував інтереси обох сторін.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Товариства 96 610,15 штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань згідно Договору №170 про надання послуг із вивезення твердих побутових відходів від 01.03.2015, судова колегія зазначає наступне.

Сторони узгодили пунктом 6.3. Договору, у випадку порушення замовником строків оплати понад 30 календарних днів, виконавець має право додатково стягнути з замовника 0,1 % за кожен день прострочення, за користування чужими грошовими коштами від суми несплачених замовником послуг (п.3 ст. 692 ЦК України).

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 0,1 % за кожний день прострочення в загальному розмірі 99 354,14 грн., проте господарським судом правомірно відмовлено Товариству в стягненні даної суми, адже ч. 3 ст. 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений ст. 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Проценти за користування чужими грошовими коштами, нараховані на підставі договору за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, за своєю правовою природою охоплюються визначенням пені (ст. 549 ЦК України).

Одночасне стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, та пені, обчисленої у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є подвійним стягненням пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (постанови Верховного Суду України від 1 липня 2014 року у справах N 3-31гс14, 3-32гс14).

Щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 615 та ч.2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку суми інфляційних втрат та 3% річних, що були здійсненні позивачем та дійшла висновку, що господарським судом цілком правомірно перераховані суми інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням вірного визначення кількості днів прострочення, у звязку з цим, судова колегія погоджується з перерахунками сум 3% річних та інфляційних втрат зробленими господарським судом, оскільки при їх перерахунку судовою колегією, суми співпали.

Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано частково задовольнив позовну вимогу в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та суму інфляційних втрат, з врахуванням методологічних та арифметичних виправлень здійсненних судом першої інстанції.

Судова колегія враховує, що в матеріалах справи відсутні докази, наявності складених та підписаних між сторонами актів про фактичні розбіжності та актів про неналежне надання або ненадання послуг виконавцем за договором, як то визначено п. 3.7 Договору, у звязку з чим, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги до уваги.

За таких обставин, позивачем доведено порушення відповідачем умов Договору, у звязку з цим, висновок господарського суду першої про часткове задоволення позову Товариства, колегія суддів визнає правомірним та обґрунтованим.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись cm.cm. 99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 07.03.2017 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_5