ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р.Справа № 910/281/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

При секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Державна продовольчо-зернова корпорація України до Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця про стягнення збитків у розмірі 63130,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо-зернова корпорація України звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення збитків у розмірі 63130,40 грн., посилаючись на наступне.

28.09.2015 р. між ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України та Херсонською дирекцією залізничних перевезень укладено договір № 1423227 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. В додатковій угоді №1 від 18.12.2015 р. до договору сторони домовилися, що виконавцем по зазначеному договору буде Регіональна філія „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця.

В додатковій угоді №1 від 18.12.2015 р. до договору сторони домовилися, що виконавцем по зазначеному договору буде Регіональна філія «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до п. 1.1 договору предметом цього договору є надання Залізницею вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 2.1 договору вантажовласник зобовязується предявляти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

За умовами п. 2.2 договору залізниця зобовязується приймати до перевезення та вдавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів.

Як зазначає позивач, відповідно до залізничної накладної № 40189300 від 15.04.2016 року та № 40182834 від 15.04.2016 року зі ст. Шпола (філія ПАТ «ДПЗКУ» «Шполянський елеватор») до ст. Чорноморська було відправлено зерно кукурудзи у вагонах №№ 95339826, 95448718, 95454906, 95633913, 95615274, 95525341, 95493037, 95368650.

Так, позивач вказує, що під час приймання вантажу у вагонах №№ 95339826, 95615274, 95525341, 95493037, 95368650 було виявлено нестачу кукурудзи у кількості 15,320 т, про що Одеською регіональною Торгово-промисловою палатою складено акт експертизи № УТЭ-834 від 19 квітня 2016 р. При цьому експертом при відкритті кришок люків встановлено наступне:

- у вагоні № 95339826 і № 95525341 наявні воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону лівого розвантажувального люку, розташованого з протилежної сторони від штурвалів;

- у вагоні № 95368650 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону середнього разгрузочного люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів;

- у вагоні № 95615274 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону середнього разгрузочного люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів;

- у вагоні № 95493037 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону правого розвантажувального люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів.

Як зазначає позивач, під час процесу складання акту були присутні представник ТОВ «ТІС-Міндобрива», представник Філії ПАТ «ДПЗКУ» «Шполянський елеватор», представники ПАТ «ДПЗКУ», слідчий Комінтернівського ОП ГУНП в Одеській області. Також, за ствердженнями позивача, начальнику ст. Чорноморська було подано лист від 17.04.2016 р. з проханням забезпечити участь представника залізниці в складанні акту, однак представник залізниці для участі в експертизі не прибув.

Так, загальна кількість понаднормових втрат по маршруту ст. Шпола ст. Чорноморська становить 13,724 т зерна, вартість яких складає 63130,40 грн. без ПДВ (за основу взяті ринкові ціни агентства «Украгроконсалт», визначені на 19.04.2016 р.).

Поряд з цим позивач вказує, що ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є отримувачем зазначеного вантажу, оскільки в накладних № 40189300, № 40182834 вказано, що вантаж є власністю позивача, отже Товариство наділене правом на предявлення претензій та позову. При цьому позивачем було направлено вимогу від 10.06.2016 р. № 130-4-12/3013 до ПАТ «Українська залізниця» щодо відшкодування завданих матеріальних збитків, однак останнім було відмовлено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 р. позовну заяву ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/281/17, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Під час розгляду справи господарським судом міста Києва встановлено, що спір у даній справі виник саме з діяльності відокремленого підрозділу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Так, позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору перевезення вантажу №1423227 від 28.09.2015 не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим у вагонах №95339826, 95615274, 95525341, 5493037,95368650 було виявлено нестачу вантажу вартістю 63130,40 грн. За умовами договору перевезення №1423227 від 28.09.2015 з урахуванням залізничних накладних №40189300 та №40182834 від 15.04.2016, відповідний вантаж мав бути доставлений до станції Чорноморська Одеської залізниці. При цьому Регіональній філії «Одеська залізниця» надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що зазначено в підпункті 1 п. 2.8. Положення про Регіональну філію «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26.02.2016 р. № 146. Місцезнаходження відокремленого підрозділу - Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться за адресою: 65012, Одеська область, м. Одеса, Приморський район, вул. Пантелеймонівська, буд. 19. Отже, з огляду на те, що спір у даній справі випливає із діяльності відособленого підрозділу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця - Регіональної філії «Одеська залізниця», та враховуючи, що Регіональній філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи, господарський суд міста Києва дійшов висновку, що в силу ч. 4 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України даний спір підсудний господарському суду Одеської області - за місцезнаходженням відособленого підрозділу.

Так, ухвалою господарського суду міста Києва від 14.03.2017р . на підставі ст.ст. 15, 17 ГПК України справу № 910/281/17 було передано господарським судом міста Києва за територіальною підсудністю до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.03.2017 р. справу № 910/281/17 прийнято до провадження судді Петрова В.С. та розгляд справи призначено в засідання суду на 12.04.2017 р.

В засіданнях суду 12.04.2017 р. та 27.04.2017 р. оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач позовні вимоги підтримав, про що також зазначено у додаткових поясненнях по справі (а.с. 126-127).

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 51-52). Так, відповідач вказує, що відповідно до залізничних накладних № 40182834, № 40189300 завантаження вагонів №№ 95339826, 95368650, 95493037, 95525341, 95615274 проводилося засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці. Також згідно залізничних накладних № 40182834, № 40189300 вагони №№ 95339826, 95368650, 95493037, 95525341, 95615274 з вантажем прибули на ст. Чорноморська Одеської залізниці, в технічно справному стані зі справними ЗПУ «Варта-Універсал М», які фактично відповідають даним залізничних накладних, що підтверджено актом експертизи № УТЭ-834 від 19.04.2016 р. Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць у випадках, передбачених ст. 129 Статуту залізниць України. При цьому за умовами п. 15 Правил видачі вантажів видача на станціях призначення імпортних вантажів, що перевозяться не в прямому міжнародному сполученні через порти й прикордонні станції, а також експортних вантажів у портах, на прикордонних станціях, якщо вантажі прибули в справних вагонах, контейнерах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів, провадиться без участі залізниці. З огляду на вказане та враховуючи те, що позивачем надано акт експертизи № УТЭ-834 від 19.01.2016 р. складений Торгово-промисловою палатою України, який не являється доказом матеріальної відповідальності, відповідач просить відмовити у задоволенні позову

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

28.09.2015 р. між ДП „Одеська залізниця в особі начальника Херсонської дирекції залізничних перевезень та ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України (вантажовласник) укладено договір № 1423227 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого відповідно до п. 1.1 договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 1.2 договору останній не передбачає переуступку боргу вантажовласника третій стороні, а також розрахунки заліковими коштами.

За умовами п. 2.1 договору вантажовласник зобовязується предявляти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що залізниця зобовязується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів.

Відповідно до п. 2.3 договору залізниця зобовязується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані послуги згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію ОСОБА_3. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду № 6122.

Відповідно до п. 4.3 договору у разі відсутності на особовому рахунку вантажовласника коштів необхідних для оплати перевезення та додаткових послуг, а також відмови від наданих послуг, залізниця припиняє приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно із ст. 62 Статуту залізниць з одночасним віднесенням відповідальності на вантажовласника за невиконання плану перевезень (ст.ст. 106,108 Статуту), затримку вагонів та контейнерів та зберігання вантажу.

При наявності заборгованості залізниця вправі відповідно до ст.ст. 51 та 62 Статуту затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

Згідно п. 7.1 договору залізниця надає вантажовласнику послуги на станціях за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі прийняття нормативних актів, які змінюють умови надання послуг з перевезення вантажів, розміри платежів, зборів та порядок їх сплати і т.ін., сторони зобовязані привести договір у відповідність до таких нормативних актів шляхом

внесення необхідних доповнень і змін до цього договору.

За умовами п. 7.3 договору усі зміни і доповнення до цього договору оформляються у письмовій формі, підписуються сторонами і стають невідємною частішою договору після підписання.

Відповідно до п. 7.4 договору останній укладено сторонами строком на пять років. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Кожна сторона вправі розірвати договір до закінчення терміну його дії з попереднім повідомленням іншої сторони не менше ніж за десять днів.

18.12.2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони домовились, що виконавцем по зазначеному договору буде Регіональна філія „Одеська залізниця ПАТ „Укрзалізниця.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч. 2, 3 ст. 308 ГК України).

Так, відповідно до залізничної накладної № 40189300 від 15.04.2016 року та № 40182834 від 15.04.2016 року зі ст. Шпола (філія ПАТ «ДПЗКУ» «Шполянський елеватор») до ст. Чорноморська було відправлено зерно кукурудзи у вагонах №№ 95339826, 95448718, 95454906, 95633913, 95615274, 95525341, 95493037, 95368650. ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є отримувачем зазначеного вантажу, оскільки в накладних № 40189300, № 40182834 вказано, що вантаж є власністю ПАТ «ДПЗКУ».

Позивач вказує, що під час приймання вантажу у вагонах №№ 95339826, 95615274, 95525341, 95493037, 95368650 було виявлено нестачу кукурудзи у кількості 15,320 т, про що Одеською регіональною Торгово-промисловою палатою складено акт експертизи № УТЭ-834 від 19 квітня 2016 р.

Так, експертом при відкритті кришок люків встановлено наступне: у вагоні №№ 95339826, 95525341 наявні воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону лівого розвантажувального люку, розташованого з протилежної сторони від штурвалів; у вагоні № 95368650 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону середнього разгрузочного люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів; у вагоні № 95615274 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону середнього разгрузочного люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів; у вагоні № 95493037 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону правого розвантажувального люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів, про що було складено відповідний акт експертизи № УТЄ-834 від 19.04.2016 р.

Як зазначає позивач, під час процесу складання акту були присутні представник ТОВ «ТІС-Міндобрива», представник Філії ПАТ «ДПЗКУ» «Шполянський елеватор», представники ПАТ «ДПЗКУ», слідчий Комінтернівського ОП ГУНП в Одеській області. Також, за ствердженнями позивача, начальнику ст. Чорноморська було подано лист від 17.04.2016 р. з проханням забезпечити участь представника залізниці в складанні акту, однак представник залізниці для участі в експертизі не прибув.

Також на станції Чорноморська був складений акт загальної форми № 5522 від 17.04.2016 р., в якому зазначено, що всі вагони справні, люки щільно закриті.

Відтак, з посиланням на факт втрати вантажу, який було прийнято залізницею до перевезення, на думку позивача, відповідач як перевізник має відшкодувати вартість втраченого вантажу, що за наведеним у позові розрахунком позивача складає 63130,40 грн.

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного Кодексу України визначено, що разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 110 Статуту залізниць передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 113, 127 вказаного Статуту залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли не з її вини.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Ст. 114 Статуту залізниць України визначає, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальність у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є втрата вантажу з вини залізниці.

Разом з тим згідно із ст. 8 Статуту залізниць перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 918 Цивільного кодексу України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У залізничних накладних № 40182834, № 40189300 в графі 28 вказано, що завантаження вантажу у вагони №№ 95339826, 95368650, 95493037, 95525341, 95615274 здійснювалося вантажовідправником, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 308 ГК України, яка кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 917 ЦК України, вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обовязку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за №861/5082, а також у ст. 32 Статуту залізниць України, згідно з якою, навантаження вантажу здійснюється відправником з виконанням Технічних умов.

При цьому згідно ст. 37 Статуту залізниць України, п.5 Правил приймання вантажів до перевезення та п.1.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644, маса вантажу визначається відправником. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф.

Статтею 52 Статуту залізниць України визначено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Наразі матеріали справи свідчать, що залізниця прийняла вантаж без будь-яких застережень.

Так, відповідно до залізничних накладних № 40182834, № 40189300 завантаження вагонів №№ 95339826, 95368650, 95493037, 95525341, 95615274 проводилося засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці.

Однак, як вказує позивач, під час приймання вантажу у вагонах №№ 95339826, 95615274, 95525341, 95493037, 95368650 було виявлено нестачу кукурудзи у кількості 15,320 т, про що Одеською регіональною Торгово-промисловою палатою складено акт експертизи № УТЭ-834 від 19 квітня 2016 р. Так, експертом при відкритті кришок люків встановлено наступне: у вагоні №№ 95339826, 95525341 наявні воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону лівого розвантажувального люку, розташованого з протилежної сторони від штурвалів; у вагоні № 95368650 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону середнього разгрузочного люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів; у вагоні № 95615274 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону середнього разгрузочного люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів; у вагоні № 95493037 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону правого розвантажувального люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів.

До того ж згідно залізничних накладних № 40182834, № 40189300 вагони №№95339826, 95368650, 95493037, 95525341, 95615274 з вантажем прибули на ст. Чорноморська Одеської залізниці, в технічно справному стані зі справними ЗПУ «Варта-Універсал М», які фактично відповідають даним залізничних накладних, про що зазначено в акті експертизи № УТЭ-834 від 19.04.2016 р.

Під час складання акту були присутні представник ТОВ «ТІС-Міндобрива», представник Філії ПАТ «ДПЗКУ» «Шполянський елеватор», представники ПАТ «ДПЗКУ», слідчий Комінтернівського ОП ГУНП в Одеській області. Також, за ствердженнями позивача, начальнику ст. Чорноморська було подано лист від 17.04.2016 р. з проханням забезпечити участь представника залізниці в складанні акту, однак представник залізниці для участі в експертизі не прибув.

При цьому 17.04.2016 р. о 16 год. 00 хв. начальнику ст. Чорноморська було надану заявку ТОВ «ТІС» з проханням забезпечити участь агента комерційного для участі в перевірці маси вантажу і тари вагонів на вагах отримувача вантажу. В матеріалах справи наявна розписка про відмову на заяву ТОВ «ТІС» від 17.04.2016 р. про надання агента комерційного для участі в перевірці маси вантажу і тари вагонів на вагах отримувача вантажу.

Згідно акту експертизи № УТЕ-834 кількість відсутньої продукції було виявлено шляхом зважування вагонів на вагонних електронно-тензометричних вагах ВВЕТ-150, заводський № 4009, НПВ-150, дискретність 50 кг.

Відтак, з огляд на вказаний факт щодо виявлення нестачі вантажу, який було прийнято залізницею до перевезення, позивач вважає, що таку нестачу спричинено саме з вини залізниці, яка має відшкодувати позивачу заявлені до стягнення збитки в сумі 63130,40 грн.

Між тим частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів встановлено Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за №567/6855.

Таким чином, слід зазначити, що за правилами ст. 129 Статуту та ст. 2 Правил складання актів, комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. При цьому, такі обставини можуть бути виявлені, як залізницею, так і одержувачем чи відправником вантажу. Форму такого акта визначено у додатку 1 до Правил складання актів.

Відповідно ст.4 Правил, комерційні акти складаються:

- на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу;

- при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього;

- у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона;

- на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби. В акті зазначаються номери відправки, вагона, рід вагона, кількість пломб (ЗПП) і відбитки на них, кількість місць і маса вантажу за документами та виявлені перевіркою. У разі визначення маси на вагонних вагах зазначаються маса брутто, тари (з бруса або перевірена) вагона та нетто вантажу.

Згідно із ст.ст. 7, 8 Правил, недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно виданого вантажу і оформляється одним комерційним актом. Комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

За приписами ст.10 вказаних Правил, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Пунктом 16 вказаних Правил складання актів, встановлено, що у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях не загального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

Згідно п. 3.4 Розяснень Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 р. № 04-5/601 (із змінами), якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому п.16 Правил складання актів, і здійснити приймання вантажу відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25.04.1966 р. № П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.1998 р. № 81/38/101/235/122; у разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

В процесі розгляду справи судом зясовано, що комерційний акт, який повинен був складатись, начальником залізниці не оформлювався. Дії по нескладанню комерційного акту не оскаржено одержувачем вантажу згідно п.16 Правил складання актів.

Враховуючи викладене, той факт, що саме комерційний акт відповідно до п.129 Статуту залізниць України засвідчує обставини, що можуть бути передумовою для матеріальної відповідальності залізниці, суд вважає, що під час виявлення недостачі вантажу не дотримано передбачений законодавством порядок документального оформлення цієї обставини.

Відповідно п. 30 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Мінюсті України 24.11.2000 р. за № 852/5083 у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знизилась його вартість, залізниця за власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує експертів бюро товарних експертиз, інспекції якості, ветеринарно-санітарного нагляду або відповідних спеціалістів організацій і підприємств, які не належать до системи Міністерства транспорту. Експертиза провадиться в присутності начальника станції (його заступника або іншого працівника, уповноваженого начальником станції). Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача. Одержувач має право взяти участь у експертизі вантажу. Результати експертизи оформляються актом. Акт експертизи підписується експертом і всіма уповноваженими особами, присутніми при проведенні експертизи. Про проведену експертизу робиться відмітка в комерційному акті. Результати експертизи повинні бути мотивованими з посиланням на нормативно-правові акти, стандарти і не можуть ґрунтуватися на припущенні про причини недостачі, псування або пошкодження вантажу.

Згідно з п. 3.13. Розяснень ВГСУ „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею від 29.05.2002 р. № 04-5/601 (із змінами) якщо станція призначення ухиляється від пред'явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред'явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці, не може вважатися належним доказом у господарському спорі.

Між тим, наявний в матеріалах справи акт експертизи № УТЕ-834, яким встановлено нестачу вантажу, складено без участі представника залізниці, що є порушенням вимог Статуту залізниць України та Правил складання актів. При цьому вантажоодержувач не тільки не використовував своє право на оскарження дій начальника станції призначення, але і не звернувся, згідно п. 30 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21 листопада 2000 р., до експертів бюро товарних експертиз для встановлення причин і розміру недостачі. Між тим, докази, що підтверджують неможливість втрати вантажу під час перебування вагонів на залізничній під'їзній колії (місце проведення розвантаження) в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, суд доходить до висновку щодо невідповідності вказаного акту вимогам діючого законодавства, регулюючого підстави для майнової відповідальності відповідача.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав щодо покладення відповідальності за втрату вантажу на залізницю з огляду на положення п. „а ст. 111 Статуту залізниць України, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази того, що втрата вантажу сталася з вини залізниці.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищенаведене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 63130,40 грн. є необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 63130,40 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23 травня 2017 р.

Суддя В.С. Петров