КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа№ 911/172/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Чорної Л.В.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін

від позивача: Штронда А.М. - представник, дов. № 3275-К-О від 17.01.2017;

від відповідача: Волобуєв І.Ю. - представник, дов. б/н від 01.03.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрделіс"

на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2017

у справі № 911/172/16 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрделіс"

про стягнення 227 623,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.01.2017 у справі № 911/172/16 позов задоволено; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором б/н від 13.03.2015 у сумі 227 623,55 грн. (з яких: 130 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 48 047,56 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 42 555,99 грн. пеня, 7 020,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом), а також 3 414,35 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрделіс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2017 у справі № 911/172/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрделіс" строк подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрделіс" на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2017 у справі № 911/172/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.05.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У судовому засіданні 15.05.2017 представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та недоведеними. Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2017 просив вимоги апеляційної скарги у справі № 911/172/16 задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2017 у справі № 911/172/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, письмових додаткових пояснень, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.03.2015 між позивачем та відповідачем підписано заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та заяву на відкриття рахунку, згідно яких відповідач погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг", тарифами банку, які разом із заявами складають договір банківського обслуговування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; при цьому, як визначено відповідною нормою, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, підписавши заяву приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідач приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах, що фактично складають договір банківського обслуговування в цілому.

Згідно із ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дійсність вказаного правочину встановлена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2016 у справі № 910/1446/16, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.11.2016.

Отже, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно із ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Згідно із вищезазначеною заявою, відповідач приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах відповідача - договорі банківського обслуговування у цілому. Також у заяві погодили, що відносини між позивачем та відповідачем можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до договору, так і шляхом обміну інформацією/погодження з банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.pb.ua чи інший інтернет-/SMS-ресурс, вказаний банком).

Згідно з п. 3.2.1.1.16 Умов, при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання відповідача до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), позивач і відповідач допускають використання підписів відповідача у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований позивачем через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі відповідача з правом "першого" підпису; підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до заяви від 13.03.2015 відповідачу відкрито поточний рахунок №40988.

Пунктом 3.2.1.1.1 Умов сторонами погоджено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів відповідача, в межах кредитного ліміту; про розмір ліміту позивач повідомляє відповідача на свій вибір або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку позивача і відповідача (системи клієнт-банк, інтернет-клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Також у зазначеному пункті вказано, що позивач здійснює обслуговування ліміту відповідача, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку відповідача, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку.

Як визначено п. 3.2.1.1.3 Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання відповідача з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди.

Відповідно до п. 3.2.1.1.5. Умов, кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів відповідача понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку.

Пунктом 3.2.1.1.6 Умов передбачено, що ліміт може бути змінений позивачем в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами позивача; підписавши Угоду, відповідач висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться позивачем в односторонньому порядку шляхом повідомлення відповідача на свій вибір або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку позивача і відповідача (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Відповідно до п. 3.2.1.1.7 Умов, ліміт може бути збільшений позивачем на суму в межах 10% від розміру ліміту на оплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.2.14, і на суму в межах 5% від розміру ліміту + 1000,00грн - на сплату судових витрат, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.16, 3.2.1.2.3.15, 3.2.1.5.8.

Враховуючи умови заяви від 13.03.2015, відповідачу встановлено кредитний ліміт на його поточний рахунок у національній валюті у сумі 130 000,00 грн., що підтверджується довідкою вих. № 08.7.0.0.0/19 від 04.01.2016 про розмір встановлених кредитних лімітів.

Згідно із п. 3.2.1.1.8 Умов проведення платежів відповідача у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться позивачем протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання відповідача до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, чи у будь-якій іншій формі - "Угода"). При належному виконанні відповідачем зобов'язань, передбачених "Умовами та правилами надання банківських послуг", за відсутності заперечень за місяць до закінчення терміну обслуговування ліміту, проведення платежів відповідача у порядку обслуговування ліміту може бути продовжено позивачем на той самий строк.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем протягом періоду дії договору надавались кредитні кошти шляхом дебетування поточного рахунку, що підтверджується витягом із особового рахунку №40988.

Відповідно до п.п. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.1.1 Умов, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку відповідача при закритті банківського дня відповідач сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка); за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилось з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У випадку не обнуління дебетового сальдо в одну з дат періоду, у якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, у якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, відповідач сплачує позивачу за користування кредитом відсотки у розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п. 3.2.1.4.1.2 Умов, що діяли після 31.03.2014), а починаючи з 91 дня після закінчення періоду, у який сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, відсотки нараховуються за ставкою - 56%.

Згідно із п.п. 3.2.1.4.1.4, 3.2.1.4.9 Умов під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня; розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році; розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом; день повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається.

Відповідно до п. 3.2.1.4.4 Умов, відповідач сплачує позивачу винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3, 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

Однак, відповідачем не належним чином виконувались зобов'язання за договором банківського обслуговування, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 130 000,00 грн., за процентами за користування кредитом у сумі 48 047,56 грн., комісією за користування кредитом (винагорода банку) у сумі 7 020,00 грн.

27.12.2015 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію від 23.12.2015, що підтверджується фіскальним чеком, списком згрупованих поштових відправлень та описом вкладення у цінний лист, у якій просив відповідача негайно погасити прострочену заборгованість у повному обсязі у сумі 390 967,00 грн., що включає пеню у розмірі 62 393,88 грн.

В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем відповіді на претензію, погашення наявної заборгованості, не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.ст. 1048, 1049 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору та вимог цього кодексу (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Однак, відповідачем, всупереч умовам договору банківського обслуговування від 13.03.2015, не виконано своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та комісії, незважаючи на те, що строк їх виконання настав.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів виконання зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів за користування кредитними коштами та комісії, не надано таких доказів і до апеляційного господарського суду.

Такими чином, враховуючи матеріали справи, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості зі сплати 130 000,00 грн. за кредитом, 48 047,56 грн. за процентами за користування кредитом, 7 020,00 грн. по комісії за користування кредитом, належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Отже, апеляційний господарський суд встановив, що суми заборгованості у розмірі 130 000,00 грн. за кредитом, 48 047,56 грн. за процентами за користування кредитом, 7 020,00 грн. по комісії за користування кредитом, є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.4 Умов передбачено, що при порушенні відповідачем будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених пп. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених пп. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої пп. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, відповідач виплачує позивачу за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу; нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР із змінами і доповненнями, передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 42 555,99 грн. пені, нарахованої на заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом та комісією за період з 08.05.2015 по 30.12.2015.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за кредитом, процентами за користування кредитом та комісією, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає, що сума пені у розмірі 42 555,99 грн. за неналежне виконання зобов'язань за договором банківського обслуговування від 13.03.2015, є правильною, відповідає вимогам чинного законодавства та є такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний господарський суд частково, не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Твердження скаржника у апеляційній скарзі про те, що рішенням у справі № 910/1446/16 лише визнано відсутність помилки при укладенні спірного договору, є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням встановлено саме факт дійсності вказаного правочину та те, що укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно із ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідачем безпідставно вказується у апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не досліджено чому позивач посилається на підрозділ Умов "Кредити"/"Кредитний ліміт" та безпідставно виходив лише з норм цього розділу, оскільки довідкою № 08.7.0.0.0/19 від 04.01.2016 встановлено відповідачу кредитний ліміт на його поточний рахунок у національній валюті у сумі 130 000,00 грн., а враховуючи факт користування відповідачем грошовими коштами кредитного ліміту у розмірі 130 000,00 грн., останнім зазначене не заперечувалось.

Доказів використання відповідачем коштів не за "Кредит"/"Кредитний ліміт" останнім не надано.

Крім того, розділом "Кредит"/"Кредитний ліміт" не передбачає звернення клієнта із заявою до банку про надання коштів, в той час як інші розділи Умов передбачають звернення клієнта із заявою до банку про надання грошових коштів для виконання фінансової операції.

Відповідачем також не надано доказів звернення до позивача із зазначеною вище заявою.

Апеляційний господарський суд вважає безпідставним твердження відповідача про те, що 06.03.2017 із суми помилково зарахованих коштів відповідачеві від контрагента, банком було списано 46 437,95 грн. з рахунку відповідача з призначенням платежу: "Погашення пені згідно із договором банківського обслуговування", оскільки зазначене списання мало місце 06.03.2017, а апеляційним господарським судом переглядається рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2017 у справі № 911/172/16 саме на дату його прийняття, крім того, слід зазначити, що нарахування пені є плинним, тобто позивач не позбавлений права нараховувати пеню за неналежне виконання зобов'язань за договором банківського обслуговування від 13.03.2015 і після 30.12.2015.

Згідно із п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання; необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду (пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Київської області від 17.01.2017 про поновлення провадження у справі № 911/172/16 та призначення розгляду справи на 26.01.2017 отримано відповідачем лише 02.02.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 191.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача належним чином про час і місце засідання суду.

Таким чином, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про повідомлення судом першої інстанції відповідача про час та місце судового засідання, що є порушенням норми процесуального права, а приписами п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду, то колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрделіс" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2017 у справі № 911/172/16 скасувати повністю.

3. Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрделіс" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 13.03.2015 у сумі 227 623,55 грн. (з яких: 130 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 48 047,56 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 42 555,99 грн. пеня, 7 020,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом), а також 3 414,35 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

5. Справу № 911/172/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови підписано 24.05.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Л.В. Чорна

Б.В. Отрюх