ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. Справа № 909/304/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах",

вул. Набережна Перемоги, буд. 32, м. Дніпро, 49094

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька"

вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення суми 50 000 грн.

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність б/н від 12.05.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" подало позов до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення суми в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.04.2017 року. Ухвалою суду від 13.04.2017 року відкладено розгляд справи на 16.05.2017 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоч і був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (вх.№4558 від 21.04.2017). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В спірному випадку, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача, за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

16.02.2015 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №K5H0CPS-151G30X. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався в разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володіння, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - VOLVO V40 р. н. АА6599ОР.

30.07.2015 року о 16:30 в с. Грибівка (Овідіопольського району Одеської області) на вул. Приморській, 20, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля НОМЕР_1 (був припаркований, водій ОСОБА_2) та автомобіля НОМЕР_2 від керуванням ОСОБА_3.

Постановою Малинівського районного суду м. Одеси від 01.09.2015 року у справі №521/12794/15-п винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля НОМЕР_2 - ОСОБА_3.

За словами позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю страхувальника заподіяно матеріальну шкоду, яка у відповідності до звіту від 15.08.2015 року №1420/08/15 складає 50 136, 44 грн.

Позивач вказав, що сума страхового відшкодування до виплати на підставі Страхового акту від 31.08.2015 року №И-944 складає 50 136, 44 грн.

Позивач стверджує, що зазначене страхове відшкодування виплачено страхувальнику в повному розмірі, що підтверджується за словами позивача платіжним дорученням від 01.09.2015 року №2948.

За словами позивача в силу ст.27 ЗУ "Про страхування" після виплати страхового відшкодування страхувальнику до страховика перейшло право вимоги до відповідальної особи і на думку позивача обов'язок відшкодування шкоди несе відповідач.

З огляду на викладене, позивач з посиланням на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1166, 1188 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 50 000 грн., пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Відповідач проти позову заперечив, і вказав при цьому, що частково визнає позовні вимоги на суму 43017, 04 грн. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов'язаний відшкодувати завдані застрахованим транспортним засобом збитки, пов'язані з відновлюваним ремонтом, лише з урахуванням зносу. При цьому відповідач посилається на звіт про оцінку колісного транспортного засобу №1420/08/15 від 15.08.2015 року відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту вказаного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових (11%) складає 43017, 04 грн.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №K5H0CPS-151G30X від 16.02.2015 року. Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом - VOLVO V40 р.н. НОМЕР_3. Відповідно до розділу договору "Додаткові опції" страхування здійснюється з врахуванням зносу деталей застрахованого ТЗ.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу з номерним знаком ВН 0487 ВЕ на момент скоєння ДТП була застрахована АТ "Страхова компанія "Галицька" відповідно до Полісу №АЕ/4831443 від 30.07.2015 року.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до положень п.2.1 ст.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З врахуванням викладеного страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов'язаний відшкодувати завдані застрахованим транспортним засобам збитки, пов'язані з відновлюваним ремонтом, лише з урахуванням зносу.

Відповідно до п.36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до Звіту №1420/08/15 про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ), складеного оцінювачем ОСОБА_4 та експертом ОСОБА_5 - вартість відновлюваного ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу становить 50 136, 44 грн., вартість відновлюваного ремонту КТЗ з врахуванням фізичного без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали становить 43 017, 04 грн.

В спірному випадку позивачем не доведено, що сума в розмірі 20 % ПДВ є шкодою, яка підлягає відшкодуванню, а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 43 017, 04 грн., що є вартістю відновлюваного ремонту з врахуванням фізичного без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали.

Суд, дослідивши подані докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивач слід задоволити частково.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч.1 ст. 22, ст.ст. 979, ч.1 ст. 988, ст. 993 Цивільного кодексу України, п.2.1 ст.2, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 32, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" /76018, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 22, / на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" /49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32, / 43 017, 04 грн. (сорок три тисячі сімнадцять гривень чотири копійки) та судовий збір в розмірі 1 376, 54 грн. (одна тисяча триста сімдесят шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.05.17

Суддя Фрич М. М.