ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа № 911/793/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олишівка"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нопосон-Агро"

про визнання недійсним третейського застереження

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Демидчук Т.Ю. (довіреність №24 від 30.12.2016).

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Олишівка" (далі - ТОВ "Олишівка") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нопосон-Агро" (далі - ТОВ "Нопосон-Агро") та просить суд визнати недійсним третейське застереження, яке викладене в пункті 11.2 договору поставки №НОП08/04/16-5 від 08.04.2016, укладеного між ТОВ "Олишівка" та ТОВ "Нопосон Агро".

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, що п. 11.2 договору поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016, сторони вказаного договору погодились внести третейське застереження про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними договору відбувається у Постійно діючому Третейському суду саморегулівної організації Професійна асоціація реєстраторів і депозитаріїв (надалі - Третейський суд СРО ПАРД) відповідно до його Регламенту, є недійсним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача і підлягає визнанню недійсним, оскільки укладаючи договір поставки, зокрема, пункт 11.2 в діючій редакції договору, сторони фактично відмовились від можливого звернення до суду за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів, чим порушено статті 124 Конституції України та 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Крім того Регламент Постійно діючого Третейського суду СРО ПАРД не є загальновідомим документом, а тому факт ознайомлення позивача з вказаним документом не може бути таким, що не потребує доказуванню в розумінні статті 35 ГПК України. Отже, застереження в договорі, що сторони ознайомлені з Регламентом Постійно діючого Третейського суду СРО ПАРД є таким, що не відповідає дійсності.

Відповідач у справі - ТОВ "Нопосон Агро" у своєму відзиві просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на те, що спір щодо належного виконання умов договору підпадає під категорію справ, що розглядаються третейськими судами. Також зазначає, що третейське застереження, що міститься в договорі відповідає вимогам Закону України "Про третейські суди", а на момент підписання договору № НОП08/04/16-2 від 08.04.2016 повноваження на підписання представників підтверджені належним чином. Крім того, відповідач вказує на відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про невідповідність волевиявлення позивача під час підписання договору його внутрішній волі, а також не надано доказів, які б підтверджували ненадання для ознайомлення регламенту Постійно діючого Третейського суду СРО ПАРД. Сама можливість необізнаності позивача з регламентом Постійно діючого Третейського суду СРО ПАРД не може бути наслідком недійсності третейського застереження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нопосон-Агро" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олишівка" (далі - покупець) укладено договір поставки № НОП08/04/16-5 (а.с.8-10, зворот).

За умовами якого постачальник зобов'язався поставляти засоби захисту рослин (надалі - продукція), а покупець - прийняти продукцію та оплачувати її за встановленими цінами та в порядку, визначеному вказаним договором.

Відповідно до п. 11.2 договору, сторони договору погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди", про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді саморегулівної організації Професійна асоціація реєстраторів і депозитаріїв (надалі - Третейський суд СРО ПАРД) відповідно до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді СРО ПАРД відповідно до його Регламенту підлягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов Договору, відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність договору, неукладеність договору, відновлення становища, яке існувало до порушення договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду СРО ПАРД. Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з договором. Сторони домовилися, що розгляд їх спору у Третейському суду буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду, вказане в Положенні про Постійно діючий Третейський суд третейської угоди є дата набуття чинності цим договором, що визначається згідно з пунктом 13.1 договору. Місце укладання даної третейської угоди вказане в преамбулі цього договору.

Згідно п. 13.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2016, що стосується невиконаних на дану дату зобов'язань фінансового, документального характеру, строком дії договору вважатиметься дата повного виконання сторонами даних зобов'язань. Договір вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік (на 2017 рік), на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії.

Як встановлено судом, спірний договір поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016 зі сторони відповідача підписано помічником керівника підприємства ТОВ "Новопосон-Агро", що діє на підставі довіреності від 06.04.2016 № 5, від імені позивача - директором, що діє на підставі статуту; вказаний договір скріплено печатками обох сторін.

Предметом даного позову є вимога про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в пункті 11.2 договору поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олишівка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нопосон-Агро".

Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною другою ст. 1 Закону України "Про третейські суди" (далі - Закон) передбачено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав (ст. 5 Закону).

Згідно ст. 6 Закону, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони недомовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому (ч. 1 ст. 13 Закону).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Як вказано вище, судом встановлено, що оспорюваний договір поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016 вчинений у письмовій формі; сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, в тому числі щодо порядку вирішення спорів за договором.

Крім того, судом встановлено, що спір щодо належного виконання умов договору поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016 підпадає під категорію справ, що розглядаються третейськими судами; третейське застереження, що міститься в п. 11.2 договору поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016 відповідає вимогам Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Позивачем, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не доведено суду існування підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, необхідних для визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в пункті 11.2 договору поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олишівка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нопосон-Агро".

Судом не приймаються до уваги посилання позивача стосовно застереження в договорі, що сторони ознайомлені з Регламентом Постійно діючого Третейського суду СРО ПАРД є таким, що не відповідає дійсності, а отже правочин не вчинено у відповідній законодавству формі, позаяк договір поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016, де міститься третейське застереження укладено у належній письмовій формі.

Також, суд зазначає, що п. 11.3 вказаного договору сторонами в письмовій формі підтверджено, що сторони підтверджують, що ознайомлені з Регламентом Постійно діючого Третейського суду СРО ПАРД

Крім того, норми Закону України "Про третейські суди" не містять приписів про обов'язковість включення до третейської угоди тексту регламенту третейського суду із вказівкою про те, що останній є її невід'ємною частиною.

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що особи можуть відмовитись від права доступу до суду і скористатися послугами третейського суду, за умови, що така відмова можлива та висловлюється вільно і чітко. У демократичному суспільстві важливість відмові від права надається за рахунок переваги цієї відмови здійснюватися окремо, зважаючи на те, що особа досягла угоди у ході процедури, що доповнює судові провадження. Вказаної правової позиції дотримується Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.2010 у справі "Суда проти Чеської республіки", no. 1643/06).

Усі інші твердження та заперечення сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Також, суд зазначає, що рішення третейського суду відповідно до розділу XIV-1 Господасрького процессуального кодексу України, зокрема, ст. 122-1 сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", №4241/03 від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в пункті 11.2 договору поставки № НОП08/04/16-5 від 08.04.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олишівка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нопосон-Агро" є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 25.05.2017.

Суддя С.І. Чонгова