ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Справа № 915/83/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі головуючого судді Давченко Т.М.,

при секретарі Говоріній А.Е.,

з участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, дов. від 21.03.2017 № 03/517

ОСОБА_2, дов. від 17.05.2016 № 03/713

від відповідача - ОСОБА_3, дов. від 26.04.2016 № 575

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», вул. Дружби народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032

про врегулювання розбіжностей за договором від 19.12.2016 № 221 (код 36.00.11) питна вода (водопостачання), -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі КП ТВКГ) звернулося з позовною заявою від 01.02.2017, з урахуванням пояснень від 20.04.2017 б/н, заяви від 10.05.2017 № 03/753 про зміну предмету позову (яка була прийнята судом, оскільки у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України подана до початку розгляду справи по суті), до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС» (далі ДП «НАЕК «Енергоатом»), про визнання договору від 19.12.2016 № 221 (код 36.00.11) питна вода (водопостачання) укладеним в редакції КП ТВКГ та вважати неврегульовані пункти цього договору укладеними в такій редакції:

- П.1.5 відсутній. Не включати

- П.1.6 відсутній. Не включати

- «П.3.3. Остаточна ціна договору визначається виходячи з фактичного обсягу спожитої води у порядку, визначеному умовами договору і відповідно до вимог п.п. 5 п. 4 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VІІІ. Ціна договору може змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів).»

- П.6.1.7 відсутній. Не включати

- «П. 7.2. За порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, згідно зі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.»

- П.7.6 відсутній. Не включати.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

У відзиві від 15.03.2017 ДП НАЕК Енергоатом позов не визнало, вважаючи, що викладені у протоколі розбіжностей пункти договору в їх редакції відповідають відносинам, які склалися з КП ТВКГ(детальніше викладено у відзиві, а.с. № 51-54).

Ухвалою суду від 24.04.2017 продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

22.05.2017 позивач надав докази сплати судового збору, що підтверджується квитанцією № 25 від 16.05.2017 у сумі 1600,00 грн.

22.05.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.05.2017 о 12 год. 30 хв.

У судовому засіданні 23.05.2017, згідно із ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін, які наполягали на доводах, викладених у позові та відповідно у відзиві на нього, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та письмових пояснень до позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Згідно ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України (далі - ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Припис ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України встановлює, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Обовязковість укладання договору також встановлено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.ч. 1-7 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобовязана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обовязковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2017 порушено провадження у справі № 915/1327/16 про банкрутство позивача за заявою відповідача, введено процедуру розпорядження майном позивача, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2017 зупинено провадження у справі № 915/1327/16 про банкрутство позивача до закінчення перегляду вищими судовими інстанціями ухвали Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2017 про порушення провадження у справі про банкрутство позивача.

КП ТВКГ разом із супровідним листом від 21.12.2016 № 03/2260 (а.с. 15) направлено ДП НАЕК Енергоатом два примірники договору від 19.12.2016 № 221 (код 36.00.11) питна вода (водопостачання)) (далі - договір) з додатками 1, 2 (а.с. 15).

У відповідь ДП НАЕК Енергоатом разом із супровідним листом від 10.01.2017 № 51/318 (а.с. 16) повернуло КП ТВКГ один примірник договору з додатками, підписані відповідачем та скріплені його печатками, разом із протоколом розбіжностей (а.с. 13, 14) відносно пунктів 1.5, 1.6, 3.2, 3.3, 6.1.7, 7.2, 7.6, 11.1 договору, в розділі 9 договору щодо порядку вирішення спорів по договору, банківських реквізитів Виробника.

Розглянувши протокол розбіжностей, позивач погодився з редакцією відповідача по пунктам 3.2, 11.1 договору, в розділі 9 «Порядок вирішення спорів» щодо заміни вислову «місячний термін» на «десятиденний термін», банківських реквізитів Виробника, тобто сторони узгодили вказані пункти, зміни та доповнення в розділах договору в редакції відповідача відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України.

Не погоджуючись зі змістом решти викладених у протоколі розбіжностей пунктів договору в редакції відповідача, КП ТВКГ, у порядку ч. 7 ст. 181 ГК України, в установлений цим законом строк, звернулося до господарського суду з позовом у даній справі.

Неврегульованими залишилися наступні пункти договору.

1. ДП НАЕК Енергоатом у протоколі розбіжностей виклав відсутні у запропонованому позивачем тексті договору пункти 1.5, 1.6, підпункт 6.1.7, а саме: п. 1.5. У разі існування заборгованості Споживача перед Виробником, Споживач дає згоду на зарахування утриманих коштів із заробітної плати його працівників у рахунок погашення заборгованості Споживача перед Виробником (за погодженням працівників Виробника). П. 1.6. Сторони погоджуються, що у разі перерахування грошових коштів у порядку передбаченому п. 1.5. договору, таке перерахування буде вважатися виконанням зобовязань працівників Виробника перед Споживачем за надані послуги з теплопостачання. П. 6.1.7. Щомісячно у термін до 20-го числа поточного місяця, надати Споживачу список працівників Виробника, які дали згоду із їхньої заробітної плати утримувати грошові кошти за спожиті послуги з надання питної води (водопостачання), в тому числі з урахуванням сум боргу, що склалися за період до написання заяви працівниками (у вигляді файлу затвердженої структури).

Позивач вважає неможливим включення вищевказаних пунктів до договору тому, що КП ТВКГ є виконавцем за договорами про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеними з мешканцями м.Южноукраїнська, в тому числі працівниками КП ТВКГ, як споживачами цих послуг, і останні за такими договорами зобовязалися здійснювати розрахунки безпосередньо з КП ТВКГ. Позивач також посилається на укладений з ДП НАЕК Енергоатом інший чинний договір, за умовами котрого відповідачу надано повноваження здійснювати відрахування із заробітної плати його працівників вартості послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, наданих КП ТВКГ, з перерахуванням останньому таких відрахувань.

У п. 1.6 договору в редакції відповідача, останній вказує, що перерахування буде вважатися виконанням зобовязань працівників Виробника перед споживачем за надані послуги з теплопостачання, але спірний договір укладається щодо водопостачання, а не надання послуг з теплопостачання.

Суд визнає обґрунтованою позицією позивача, так як вона узгоджується з положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі Правила), зокрема їх п. 8, згідно яких послуги надаються споживачеві за договором, укладеним із виконавцем, котрий оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. У відповідності до Типового договору, який є додатком до Правил, споживач оплачує житлово-комунальні послуги виконавцю.

Крім того, як зазначено вище у провадженні Господарського суду Миколаївської області є справа № 915/1327/16 про банкрутство позивача, ухвалою суду від 31.01.2017 порушено провадження у цій справі за заявою відповідача, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію).

Відповідно до ч. 15 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту порушення провадження у справі про банкрутство: предявлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.

Таким чином, включення у договір запропонованих відповідачем пунктів 1.5, 1.6 та підпункту 6.1.7 може привести до погашення конкурсної заборгованості у справі про банкрутство позивача, шляхом зарахування утриманих коштів із заробітної плати працівників у рахунок погашення заборгованості Споживача перед Виробником, що суперечить вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів підстав для включення у договір запропонованих пунктів 1.5, 1.6 та підпункту 6.1.7, а тому вони не можуть бути включені до договору.

2. КП ТВКГ наполягає на такій редакції пункту 3.3 договору:

п. 3.3. Остаточна ціна договору визначається виходячи з фактичного обсягу спожитої води у порядку, визначеному умовами договору, але відповідно до вимог п.п. 5 п. 4 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VІІІ. Ціна договору може змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів)», а відповідач вважає, що в цьому пункті необхідно замінити посилання на норми Закону з «п.п. 5 п. 4 ст. 2» на «п. 7 ч. 4 ст. 36».

Згідно пп. 5 п. 4 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі», дія цього Закону для замовників, які провадять діяльність в окремих сферах господарювання, додатково не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є, зокрема, товари, роботи і послуги, якщо ціни (тарифи) на них затверджуються державними колегіальними органами, іншими органами влади відповідно до їх повноважень, в даному випадку Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) або визначаються в порядку, встановленому зазначеними органами, у тому числі, якщо визначення таких цін здійснюється на аукціонах.

Згідно п. 7 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобовязань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Аналізуючи наведені норми Закону України «Про публічні закупівлі», суд визнає, що спірний пункт договору належить викласти у редакції КП ТВКГ, так як тарифи на послуги, про надання яких позивачем запропоновано укласти договір, установлюються не сторонами, а регулятором - НКРЕКП.

3. ДП НАЕК Енергоатом у протоколі розбіжностей виклав пункт 7.2 договору в своїй редакції та додав пункт 7.6, а саме:

«п. 7.2. За порушення строків постачання питної води по договору або постачання останньої не в повному обсязі, або неналежної якості, Виробник оплачує Споживачу пеню у розмірі 0,1 % від вартості використаної питної води, надання якої було порушене, за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

п. 7.6. За порушення строків оплати за використану питну воду по договору Споживач оплачує Виробнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості використаної питної води, надання якої було порушене, за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості».

Позивач, відхиляючи пропозицію ДП НАЕК Енергоатом доповнити договір пунктом 7.6, та вважаючи, що пункт 7.2 має бути викладеним у запропонованій КП ТВКГ редакції: «п. 7.2. За порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, згідно зі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України», посилається на узгодженість такої редакції положенням ч. 2 ст. 231 ГК України. Так як положення цього закону стосується відповідальності сторін у договорі, то, позивач вважає, що запропоноване відповідачем виокремлення у договорі відповідальності відносно кожної із сторін не є необхідним.

Суд погоджується з доводами позивача, так як зміст пункту 7.2 договору в редакції позивача узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 231 ГК України, котрими визначено, що у разі якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції, зокрема, за порушення строків виконання зобовязання, застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Крім того, згідно п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

За таких обставин, суд визнає, що відповідачем не доведено необхідності визначення відповідальності сторін договору, у разі порушення його умов, в окремих його пунктах, а тому немає підстав для включення у договір положень, викладених ДП НАЕК Енергоатом у п.7.6 протоколі розбіжностей, а п.7.2 договору є обґрунтованим у редакції позивача.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати на оплату судового збору покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати договір від 19.12.2016 № 221 (код 36.00.11) питна вода (водопостачання) укладеним між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» та Комунальним підприємством «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» у редакції останнього з урахуванням визнаної частини протоколу розбіжностей до договору від 19.12.2016 № 221 (код 36.00.11) питна вода (водопостачання) в редакції Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», а саме:

Пункт 3.2. Третій абзац. Викласти в наступній редакції: «Тариф на момент оформлення договору складає 3,44 грн. за 1 м3 води, без урахування ПДВ 20 %».

В розділі 9 (Порядок вирішення спорів) замінити висів «місячний термін» на «десятиденний термін».

Пункт 11.1 доповнити: «… та заступник начальника служби- начальник технічного відділу ВТС ОСОБА_4 тел. (05136) 4-22-94».

В розділі Юридичні адреси та платіжні реквізити Сторін, банківські реквізити Виробника викласти в наступній редакції: «р/р №0273 в ТВБВ 210014/0134 Філії Миколаївського облуправління ПАТ «Ощадбанк»». Інші реквізити залишаються без змін.

3. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (вул. Дружби народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000, ідентифікаційний код 31948866) грошові кошти в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Т.М. Давченко

Повний текст рішення підписано 24.05.2017.