ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 911/584/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м.Київ

до Управління житлово-комунального господарства «Біличі», смт. Коцюбинське

про стягнення 2122948,67 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі позивач) до Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (далі відповідач) про стягнення 2122948,67 грн.

Провадження у справі №911/584/17 порушено відповідно до ухвали суду від 01.03.2017 року та призначено справу до розгляду на 14.03.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 14.03.2017 року без поважних причин не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Розгляд справи відкладався до 04.04.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду, у судове засідання 04.04.2017 року не зявився та надіслав відзив на позовну заяву в якому суму основного боргу визнає повністю. Розгляд справи відкладався на 18.04.2017 року.

13.04.2017 року до господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду, у судове засідання 18.04.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 11.05.2017 року. Також, в судовому засіданні 18.04.2017 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 11.05.2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 02.06.2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (позивач) та Управлінням житлово-комунального господарства «Біличі» (відповідач) було укладено Договір № 04397/2-08 на приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір). Також, 24.01.2014 року між ПАТ «АК «Київводоканал» та УЖКГ «Біличі» було укладено Додаткову угоду до Договору № 04397/2-08 від 02.06.2004 року на приймання стічних вод.

Відповідно до п. 1.1 Договору ПАТ «АК «Київводоканал» зобовязується протягом дії Договору надавати УЖКГ «Біличі» послуги з приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва та відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, затверджених розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 року № 1879, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у місті Києві 17.10.2011 року за № 44/903 (далі - Місцеві правила приймання), а УЖКГ «Біличі» зобовязується здійснювати своєчасну оплату наданих йому ПАТ «АК «Київводоканал» послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку приймання стічних вод, що встановлюються Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 року (далі - Правила приймання), Місцевими правилами приймання, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за Договором.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору облік кількості прийнятих стоків здійснюється за показами засобу обліку, зареєстрованого у ПАТ «АК «Київводоканал». У випадку наявності у УЖКГ «Біличі» декількох засобів обліку, облік прийнятих стоків здійснюється з урахуванням показів всіх засобів обліку, зареєстрованих за УЖКГ «Біличі». В інших випадках кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показаннями засобів обліку води, зареєстрованих у Постачальника та/або іншими способами визначення обємів стоків у відповідності до Правил користування, Правил приймання та Місцевих правил приймання.

Згідно з п. 2.2.1 Договору ПАТ «АК «Київводоканал» направляє до банківської установи УЖКГ «Біличі» платіжні документи (в електроному вигляді дебетові повідомлення, вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

При цьому, п. 2.2.2 Договору передбачено, що оплата вартості послуг здійснюється УЖКГ «Біличі» щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення ПАТ «АК «Київводоканал» платіжного документу до банківської установи УЖКГ «Біличі».

Водночас, за п. 2.2.4 Договору в разі неотримання від ПАТ «АК «Київводоканал» поточного щомісячного платіжного документу, УЖКГ «Біличі» здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Згідно з п. 2.1.6 Договору облікові дані УЖКГ «Біличі» щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обовязковому звірянню у ПАТ «АК «Київводоканал». Для проведення звіряння УЖКГ «Біличі» зобовязалось щоквартально направляти свого представника до ПАТ «АК «Київводоканал» із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. В разі невиконання цього пункту, облікові дані ПАТ «АК «Київводоканал» щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених розрахунків вважаються безумовно погодженими УЖКГ «Біличі».

Відповідно до п. 2.2.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг відповідач зобовязаний у десятиденний термін з дня виставлення позивачем розрахункового документу до банківської установи відповідача письмово повідомити про це позивача та у цей же термін направити повноважного представника з обргунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова УЖКГ «Біличі» оплатити розрахунковий документ ПАТ «АК «Київводоканал» вважатиметься безпідставною.

Оскільки, відповідач в установлений Договором термін повноважного представника не направив, жодних документів щодо відмови від оплати отриманих послуг не надав, у відповідності до п. 2.1.6 та п. 2.2.5 Договору кількість та вартість наданих з 01.03.2016 року по 31.01.2017 року ПАТ «АК «Київводоканал» послуг з приймання стічних вод через приєднані мережі вважаються безумовно погодженими УЖКГ «Біличі».

Позивач обґрунтовує свої вимоги належними та допустимими доказами, а саме, актами про зняття показань з приладів обліку, погодженими та підписаними відповідачем, які є первинними документами та підтверджують факт надання послуг та їх об'єми.

Зокрема, як вбачається з наданих позивачем доказів, на виконання умов Договору позивачем у період з 01.03.2016 року по 31.01.2017 року було надано відповідачу послуги по прийманню стічних вод на загальну суму 1 953 867,84 грн., з яких оплачено 392 200,00 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 1 561 667,84 грн. При цьому додатково сплачені відповідачем кошти в сумі 2 261 189,39 грн. відповідно до вказаного призначення платежу було зараховано в погашення боргу, що утворився в попередній період.

У звязку з неповним і несвоєчасним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати наданих позивачем послуг по прийманню стічних вод в період з 01.03.2016 року по 31.01.2017 року, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача 1 561 667,84 грн. основного боргу. Також, за прострочення виконання відповідного грошового зобовязання позивач просить стягнути з відповідача 132 564,83 грн. інфляційних втрат, 25 728,80 грн. 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, 324 903,81 грн. пені та 78 083,39 грн. штрафу.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» його дія поширюється на всі субєкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані обєкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобовязані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідач подав відзив на позов, в якому визнав факт укладення Договору та обсяги отриманих послуг, однак, заперечував вартість послуг, посилаючись на чинність інших (менших) тарифів на послуги в період їх нарахування. Також, відповідач заперечував проти стягнення пені та штрафу, посилаючись на неправомірність подвійного застосування відповідальності.

Судом встановлено, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 18.06.2014 року N 756 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», на яку посилається відповідач, втратила чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року № 969 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», яка набрала чинності з 01.05.2015 року. Тобто з 01.05.2015 року діяли тарифи, встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року № 969 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Враховуючи, що у позові заявлено до стягнення заборгованість за надані послуги в період з 01.03.2016 року, вартість таких послуг правомірно обрахована позивачем згідно з тарифами за постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року № 969 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», які складали 4,092 грн. При цьому, посилання відповідача на необхідність застосування тарифів, встановлених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 18.06.2014 року N 756 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», яка з 01.05.2015 року втратила чинність, є безпідставним.

Позивач надав пояснення, що в розгорнутому розрахунку позовних вимог ПАТ «АК «Київводоканал» міститься описка у колонці «постанова» з номером Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 756 від 18.06.2014 року (з тарифом 2,98 грн.). Наявність помилки обґрунтована фактичними обставинами щодо втрати чинності відповідною постановою. Саме лише зазначення в розрахунку (посилання) на нечинний нормативний акт не свідчить про правомірність та необхідність застосування передбачених ним тарифів.

Крім того, встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення, що діяли у період з 01.03.2016 року були у встановленому порядку доведені до відома споживачів, а саме розміщені в мережі інтернет на офіційному веб-сайті ПАТ «АК «Київводоканал».

Позивачем за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року при розрахунку вартості наданих відповідачу послуг з водовідведення було правомірно застосовано тариф 4,092 грн., що спростовує викладені у відзиві заперечення відповідача.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується основна заборгованість відповідача в сумі 1 561 667,84 грн., що відповідачем не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня нарахована на прострочені суми за періоди фактичного прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Штраф правомірно нарахований на суми заборгованості, прострочка по яким тривала понад 30 днів і в погодженому в Договорі розмірі.

Як передбачено п. 4 ОСОБА_3 господарського суду від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 року та постанова Вищого господарського суду України від 12.06.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 №42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08.

Пунктом 4.2. Договору передбачено відповідальність за порушення строків виконання зобовязання по оплаті за надані послуги у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

На підставі наведених норм та п. 4.2. Договору з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 324 903,81 грн.

Згідно з п. 4.5. Договору за безпідставну відмову від оплати послуг передбачено відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 5% від неоплаченої суми.

Таким чином, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 5%, що складає 78 083,39 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 132 564,83 грн. інфляційних втрат та 25 728,80 грн. 3% річних відповідають фактичним обставинам справи і вимогам ст. 625 Цивільного кодексу України, є правомірними і підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, штрафу, річних та інфляційних суд вважає правомірними і обґрунтованими, оскільки відповідні нарахування проведені за фактичний період існування заборгованості у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (08298, Київська обл., смт. Коцюбинське, вул. Меблева, 11а, код 23579209) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1а, код 03327664) 1 561 667,84 грн. боргу, 132 564,83 грн. інфляційних, 25 728,80 грн. 3% річних, 324 903,81 грн. пені, 78 083,39 грн. штрафу, 31 844,23 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 18.05.2017 р.