РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017Справа №910/7025/17
За позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»

до Комунального підприємства «Фармація»

про виселення та стягнення неустойки

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Слободян О.П. (дов. №056/24-42 від 10.01.17);

від відповідача - не з'явився;

встановив :

28.04.2017 Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Фармація» про виселення з квартири АДРЕСА_1 шляхом його передачі комунальному підприємству з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» за актом прийому-передачі, стягнення неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкта оренди у розмірі 1 474,36 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після закінчення строку дії договору оренди житлового приміщення №5363 від 27.01.2014 відповідачем орендоване ним приміщення не повернуто, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про виселення відповідача та стягнення неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкта оренди у розмірі 1 474,36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.05.2017 порушено провадження у справі №910/7025/17, розгляд справи призначено на 25.05.2017.

23.05.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача прибув у судове засідання 25.05.2017 та надав пояснення по суті справі.

Представник відповідача в судове засідання 25.05.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» було створено рішенням Київської міської ради від 01.03.2001 № 217/1194 «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на базі Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація».

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 №777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» житловий будинок АДРЕСА_1 закріплено за комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на праві повного господарського відання.

27.01.2014 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (далі - орендодавець) та Комунальним підприємством «Фармація» (далі - орендар), укладений договір оренди житлового приміщення №5363 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар на визначений у п. 5.1 строк приймає в орендне користування квартиру АДРЕСА_1 (далі - приміщення) житловою площею - 29,20 кв.м., загальною площею - 43,38 кв.м., з оплатою, визначеною у розділі 2.

Згідно п. 2.1 договору за користування приміщенням орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендні платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що на підставі рішення Київради від 28.09.2006 №18/75 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 27.05.2004 №262/1472 «Про орендне користування житловими приміщеннями комунального підприємства «Спецжитлофонд», договором встановлюється плата за оренду приміщення, яку сплачує орендар у сумі 17,00 грн. за 1 кв. м. загальної площі, що складає 737,18 грн. на місяць, у т.ч. ПДВ 122,91 грн.

Орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця (п. 2.3 договору).

За мовами п. 2.6 договору орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

Сторони домовились, що у випадку припинення, розірвання цього договору орендар сплачує орендодавцю плату за фактичне користування приміщеннями, у розмірі орендної плати, по день фактичної передачі приміщенням орендодавцю (у порядку, визначеному п.п. 3.2.5 договору) за актом прийому-передачі (п. 2.7 договору).

Згідно з п. 3.2.5 договору після закінчення строку дії договору, або в разі його розірвання у порядку, визначеному п. 5.5 договору, орендар зобов'язується звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення при поверненні орендодавцю покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

У іншому разі, після звільнення орендарем приміщення, орендодавець має право в односторонньому порядку скласти акт про звільнення приміщення. Сторони визнають, що складений орендодавцем в односторонньому порядку акт про звільнення приміщення підтверджує встановлений у ньому факт звільнення житлового приміщення для сторін цього договору та третіх осіб.

Сторони домовилися, що умови даного договору застосовується до відносин сторін, які виникли з 15 лютого 2014 року до 31 липня 2014 року (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.6 договору, договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

За умовами п. 6.4 договору у разі невиконання орендарем обов'язку, визначеного п.п. 3.2.5 договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення та вжити заходів, визначених п.п. 4.1.4 договору.

Неустойка, передбачена п. п. 6.3, 6.4 договору, нараховується орендодавцем протягом усього строку прострочення виконання зобов'язання без будь-яких обмежень строків її нарахування (п. 6.5 договору).

На виконання умов договору орендодавець за актом прийому-передачі житлового приміщення від 15.02.2014 передав орендарю квартиру АДРЕСА_1 для тимчасового проживання родини гр. ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору неодноразово продовжувався сторонами, про що свідчать додаткові угоди №1 від 29.10.2014 - до 31.01.2015, №2 від 09.02.2015 - до 31.07.2015, №3 від 10.08.2015 - до 29.02.2016, №4 від 03.02.2016 - до 31.08.2016, №5 від 02.09.2016 - до 28.02.2017.

В березні 2017 року позивачем було направлено відповідачу на адресу його місцезнаходження та гр. ОСОБА_2 заяву про припинення дії договору оренди за вих. №056/24-685 від 01.03.2017, в якому позивач у зв'язку із закінченням 28.02.2017 терміну дії договору просив відповідача звільнити орендовані житлові приміщення та передати їх згідно з актом прийому - передачі позивачу.

Проте, як зазначає позивач, відповідач до даного часу орендоване майно (приміщення) не звільнив та по акту приймання-передачі не передав, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Предметом позову у справі є вимога позивача про виселення відповідача з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, житловою площею - 29,20 кв.м., загальною площею - 43,38 кв.м., шляхом передачі приміщення позивачу за актом прийому - передачі та стягнення неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкта оренди у розмірі 1 474,36 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору неодноразово продовжувався сторонами, про що свідчать додаткові угоди №1 від 29.10.2014 - до 31.01.2015, №2 від 09.02.2015 - до 31.07.2015, №3 від 10.08.2015 - до 29.02.2016, №4 від 03.02.2016 - до 31.08.2016, №5 від 02.09.2016 - до 28.02.2017.

В березні 2017 року позивачем було направлено відповідачу на адресу його місцезнаходження та гр. ОСОБА_2 заяву про припинення дії договору оренди за вих. №056/24-685 від 01.03.2017, в якому позивач у зв'язку із закінченням 28.02.2017 терміну дії договору просив відповідача звільнити орендовані житлові приміщення та передати їх згідно з актом прийому - передачі позивачу.

Як встановлено судом, орендар до орендодавця з заявою про продовження дії спірного договору не звертався, натомість позивачем у законодавчо визначений строк (ст. 17 Закону) була направлена відповідачу заява про припинення дії договору, відповідно договір є припиненим з 01.03.2017.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Згідно з п. 3.2.5 договору після закінчення строку дії договору, або в разі його розірвання у порядку, визначеному п. 5.5 договору, орендар зобов'язується звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення при поверненні орендодавцю покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

Відповідачем не було надано жодних доказів на спростування обставин щодо закінчення терміну дії договору оренди, викладених позивачем у позовній заяві, так само відповідачем не надано доказів щодо вчинення ним будь-яких дій спрямованих на передачу (повернення) орендованого майна орендодавцеві, таким чином позовні вимоги щодо виселення відповідача з орендованого приміщення обґрунтовані, підтверджуються зібраними у справі доказами, відтак підлягають задоволенню.

Таким чином матеріали справи свідчать, що в порушення умов договору та ст. 785 Цивільного кодексу України відповідач після припинення дії договору не повернув з оренди житлове приміщення.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як встановлено судом відповідачем порушено обов'язок наймача щодо повернення позивачу об'єкту оренди після закінчення дії договору.

Частина 2 ст. 785 Цивільного кодексу України визначає, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За умовами п. 6.4 договору у разі невиконання орендарем обов'язку, визначеного п.п. 3.2.5 договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення та вжити заходів, визначених п.п. 4.1.4 договору.

Неустойка, передбачена п. п. 6.3, 6.4 договору, нараховується орендодавцем протягом усього строку прострочення виконання зобов'язання без будь-яких обмежень строків її нарахування (п. 6.5 договору).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявлених позовних вимог, а тому відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку у розмірі 1 474,36 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Комунальне підприємство «Фармація» (01030, м. Київ, вул. Івана Франка, 38-Б, код 05415852) з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 шляхом його передачі комунальному підприємству з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 34; код 31454734) за актом прийому-передачі.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Фармація» (01030, м. Київ, вул. Івана Франка, 38-Б, код 05415852) на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 34; код 31454734) неустойку за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкта оренди у розмірі 1 474 (одну тисячу чотириста сімдесят чотири) грн. 36 коп. та 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 30.05.2017.

Суддя В.О. Демидов