ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017р. Справа № 904/6255/16
За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» , м. Київ

До: Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України», м. Дніпро

Про : стягнення 7 892, 98 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача : ОСОБА_1 (дов.№14-84 від 14.04.17р.);

Від відповідача : ОСОБА_2 (дов.№1 від 16.05.17р.) ;

Присутня: гр. ОСОБА_3 (паспорт серії АО №224727)

СУТЬ СПОРУ :

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» ( позивач ) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП « Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України » про стягнення 18 893,01 грн. інфляційних втрат , 2 496,40 грн. річних та 7892,98 грн. - пені, у звязку з неналежним виконанням договору про закупівлю природного газу № 13/2332-ТЕ-4 від 29.01.2013 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2016р. у справі № 904/6255/16 (суддя Петрова В.І.), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 (судді Чимбар Л.О., Виноградник О.М., Антонік С.Г.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 578,60 грн. - пені, 2 488,21 грн. - 3% річних, 18 656,53 грн. - інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. При цьому, в частині стягнення пені розмір неустойки зменшено судами на 80% від заявленого до стягнення розміру.

Постановою ВГСУ від 13.12.2016 р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2016 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 р. у справі № 904/6255/16 скасовано в частині вирішення спору про стягнення пені, а вказану справу передано на новий розгляд до господарського суду .

Відповідно до п. 3.1.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду розгляд справи № 904/6255/16 доручено судді Мельниченко І.Ф. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року у справі № 904/6255/16 (суддя Мельниченко І.Ф.) припинено провадження у справі про стягнення пені. Ухвала мотивована посиланням за ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до яких нараховані суми пені на заборгованість за природний газ підлягають списанню.

Постановою ДАГС від 10.04.17р. ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.17р. у справі №904/6255/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

14.04.17р. системою автоматичного розподілу справ, справу №904/6255/16 передано на новий розгляд судді Васильєву О.Ю. Ухвалою суду від 19.04.17р. (суддя Васильєв О.Ю.) справу №904/6255/16 було прийнято до свого провадження та її розгляд призначено на 16.05.17р.

ДП « Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України » (відповідач ) у своїй заяві (а.с.235-236) зазначає, що на час розгляду справи в суді він вже сплатив суму основного боргу в розмірі 99 582, 99 грн. ; що відсутня його вина у порушенні строку оплати за поставлений природний газ ( оскільки позивач відмовив йому в укладанні додаткових угод про продовження терміну дії договору в частині розрахунків та про зміну розрахункових рахунків, а Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області відмовило вчасно сплатити зареєстрований рахунок №283 від 16.12.2013р ). На думку відповідача, він повинен бути звільненим від відповідальності за неналежне виконання зобовязань на підставі приписів ч.3. ст.7 ЗУ «Про заходи , спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до якої заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Враховуючи вищезазначене відповідач та його представник під час судового засідання 16.05.17р. просив зменшити розмірі пені, враховуючи його майновий стан.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач) в своїх запереченнях (а.с.233-234) заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, посилаючись на збитковість підприємства позивача та на те, що зменшення розміру пені спричинить позивачу збитки та дозволить відповідачу у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14 позов задоволено повністю: стягнуто з Державного закладу «Дніпропетровська ОСОБА_4 міністерства охорони здоров`я України» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 99 582,99грн.- основного боргу, 5 258,61грн. - пені, 1 127,26 грн. - 3% річних, 823,40 грн. - інфляційних втрат та 2 135,85грн. судового збору (а.с.100-102).

Відповідно до ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки відповідач лише 14.11.2014р. сплатив суму основного боргу в розмірі 99 582,99грн. ( стягнуту за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14 ), позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені на підставі п.7.3. договору в розмірі 7 892, 98 грн., яка нарахована на основний борг за період прострочення оплати . Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2016 у справі № 904/6255/16 , яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 р. позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1578,60 грн. - пені, 2 488,21 грн. - 3% річних, 18 656,53 грн.- інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. При цьому, в частині стягнення пені розмір неустойки зменшено судами на 80% від заявленого до стягнення розміру.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016 р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2016 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 р. у справі № 904/6255/16 скасовано в частині вирішення спору про стягнення пені, а вказану справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій , Вищий господарський суд України у своїй постанови зазначив наступне : «….Касаційна інстанція вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню із Закладу внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу, з огляду на таке. Згідно з приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до змісту наведених норм у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Проте, судами попередніх інстанцій не враховано, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін. Судами попередніх інстанцій наведеного у повній мірі здійснено не було.

Оскаржувані судові рішення за своїм змістом наведеним вище приписам чинного законодавства не відповідають, оскільки розмір, до якого суд, за власною ініціативою, зменшив пеню (на 80%) не є співрозмірним, в контексті інтересів позивача та відповідача.

Посилання місцевого господарського суду на те, що ним взято до уваги майновий стан сторін є певною мірою декларативним, оскільки питання майнового стану позивача не досліджувалося і не могло бути дослідженим судом першої інстанції взагалі (за відсутності у місцевого господарського суду відповідних доказів). Апеляційний господарський суд, у свою чергу, формально послався на врахування місцевим господарським судом майнового стану сторін та на зменшення розміру пені пропорційно з урахуванням доводів позивача, без з'ясування того, чи дійсно мало місце дослідження питання майнового стану позивача у розгляді справи місцевим господарським судом, чи були взяті до уваги доводи позивача (які саме і коли саме питання щодо зменшення розміру пені ставилося перед сторонами спору для висловлення ними своїх позицій) та без надання оцінки доданим позивачем до апеляційної скарги доказам на підтвердження його майнового стану.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці в їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За вказаних обставин, Вищий господарський суд України вважає, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягають скасуванню в частині зменшення розміру стягуваної суми пені до 20% від її заявленої суми, тобто в частині вирішення спору щодо стягнення пені з направленням справи на новий розгляд у відповідній частині.

У новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, повно та всебічно з'ясувати обставини справи в цій частині, зібраним доказам дати правову оцінку та відповідно до вимог закону вирішити спір у переданій на новий розгляд частині...» (а.с.165-169).

Відповідно до приписів статті 111 12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає право суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду і господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішив питання про наявність у даному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах ВГСУ №904/10100/13 від 02.07.2014р., № 904/6410/15 від 12.01.2016р., № 904/6405/15 від 12.01.2016р.

Відповідно до підпункту 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»: вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, одним із питань, які необхідно зясувати суду під час нового розгляду справи , є питання щодо наявності або відсутності доказів у відповідача на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру пені , що підлягає стягненню.

Проте під час нового розгляду справи відповідачем належних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру пені суду не надано. Заперечення ж відповідача з посиланням на приписи ч.3. ст.7 ЗУ «Про заходи , спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» судом не приймаються до уваги, оскільки їм вже було дану відповідну правову оцінку Дніпропетровським апеляційним судом у своїй постанові від 10.04.17р. у справі №904/6255/16. А будь-яких нових доказів відповідачем під час цього розгляду справи надано не було .

Враховуючи вищевикладене та те, що сума пені в розмірі 7 892, 98 грн. є не значною, суд не знаходить достатньо правових підстав для зменшення розміру пені . А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» (49044, м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 9; ) на користь позивача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) :7 892, 98 грн. пені.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Суддя Васильєв О.Ю.

Повне текст рішення складено та підписано - 17.05.2017р.