КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 910/1399/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України»

на рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2017

у справі № 910/1399/17 (суддя: Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації»

до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України»

про стягнення заборгованості 604 639,35 грн

за участю представників:

від позивача: представник Лунченко Г.М. (довіреність б/н від 24.01.2017);

від відповідача: представник Рагуліна О.В. (довіреність №ЦУПП-72 від 20.12.2016);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» (надалі - ТОВ «Будівельне управління механізації») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» (надалі - ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України») про стягнення заборгованості у сумі 604 639,35 грн, з яких 523 380,00 грн основного боргу, 16 562,00 грн 3% річних та 64 697,35 грн збитків від інфляції, посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати виконаних позивачем робіт за договором підряду №ЦУПП-02/0008/14 від 22.09.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі №910/1399/17 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» на користь ТОВ «Будівельне управління механізації» основну заборгованість у розмірі 523 380,00 грн, 3% річних в розмірі 16 562,00 грн, збитки від інфляції в розмірі 64 697,35 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 069,59 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 17.05.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва без змін.

У судовому засіданні 17.05.2017 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін.

17.05.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши на підставі наявних у матеріалах справи доказів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2014 ТОВ «Будівельне управління механізації» було оголошено переможцем конкурсних торгів на закупівлю розкривних робіт в родовищі Клесівське-І д. Пугач, що підтверджується пропозицією конкурсних торгів вих. №124 від 07.08.2014 та повідомленням про акцепт пропозиції конкурсних торгів від 08.09.2014 №33 (а.с. 16-17).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 22.09.2014 між ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» (в тексті договору - замовник) та ТОВ «Будівельне управління механізації» (в тексті договору - виконавець) укладено договір підряду №ЦУПП-02/0008/14 (надалі - договір), предметом якого згідно з п. 1.1 є розкривні роботи (надалі - роботи).

У відповідності до п. 1.2. договору виконавець зобов'язується протягом дії договору власними силами та власними засобами згідно заявки замовника виконати роботи на Клесівському кар'єроуправлінні, що є відокремленим структурним підрозділом ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», в об'ємі відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1) до даного договору, а замовник прийняти та оплатити такі роботи.

Пунктом 1.3. договору сторони узгодили найменування робіт - розкривні роботи (навантаження, транспортування та складування розкривних порід). Обсяги виконуваних за цим договором робіт складають 50 000 (п'ятдесят тисяч) м3 у щільному тілі.

Пунктами 3.1., 3.2. договору сторони погодили, що сума договору становить 825 000,00 грн (вісімсот двадцять п'ять тисяч гривень 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20% - 137 500,00 грн (сто тридцять сім тисяч п'ятсот гривень 00 коп.). Сума договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткових угод, які є невід'ємними частинами цього договору залежно від реального фінансування видатків замовника та/або виникнення необхідності корегування замовником обсягу робіт, які виконуються, в залежності від потреб замовника.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору сторони визначили умови та порядок розрахунків, які проводяться наступним шляхом: остаточний фінансовий взаєморозрахунок сторони здійснюють після підписання загального Акту звірки, який складається і підписується сторонами після виконання робіт в кількості та за цінами відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1) цього договору. Перебіг строку оплати виконаних робіт починається після 30 (банківських) днів з моменту, вказаному у попередньому реченні. Замовник залишає за собою право здійснювати часткову оплату виконаних робіт до настання такого моменту. Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до п.п. 6.1.2. договору замовник зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за якісно виконані роботи.

Підпунктом 6.1.5. договору обумовлено, що у випадку мотивованої відмови прийняти виконані роботи замовник протягом 7-ми календарних днів передає виконавцю в письмовій формі перелік своїх претензій із зазначенням причин відмови в прийнятті робіт.

29.12.2014 сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору підряду №ЦУПП-02/0008/14 від 22.09.2014 (далі - додаткова угода), згідно з п. 1. якої сторони узгодили, що у зв'язку з виробничою необхідністю та з метою недопущення зривів роботи підприємства у наступному бюджетному періоді, сторони домовились продовжити строк дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків вартості визначеної у даному договорі, а саме на суму: 163 350,00 грн (сто шістдесят три тисячі триста п'ятдесят гривень 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20% - 27 225,00 грн (двадцять сім тисяч двісті двадцять п'ять гривень 00 коп.).

Згідно з п. 2 додаткової угоди сторони погодили включити до договору Специфікацію №2 (Додаток №2) на суму 163 350,00 грн (сто шістдесят три тисячі триста п'ятдесят гривень 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20% - 27 225,00 грн (двадцять сім тисяч двісті двадцять п'ять гривень 00 коп.).

Пунктом 3 додаткової угоди сторони внесли зміни до пункту 1.3. договору та виклали його в наступній редакції: «1.3. Найменування робіт - розкривні роботи (навантаження, транспортування та складування розкривних порід). Обсяги виконуваних за цим договором робіт складають 59 900 м3 у щільному тілі.»

Пунктом 3 додаткової угоди сторони погодились внести зміни до пункту 3.1. договору та викласти його в наступній редакції: «3.1. Сума договору становить: 988 350,00 грн (дев'ятсот вісімдесят вісім тисяч триста п'ятдесят гривень 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20 % - 164 725,00 грн (сто шістдесят чотири тисячі сімсот двадцять п'ять гривень).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ТОВ «Будівельне управління механізації» були проведені наступні роботи:

- в обсязі 10 866 м3 за період з 02.12.2014 по 30.12.2014 загальною вартістю 179 289,00 грн (у т.ч. ПДВ), що підтверджується Актом здачі - приймання робіт (надання послуг) від 30.12.2014, підписаним уповноваженими представниками сторін (а.с. 25).

- в обсязі 9 157 м3 за період з 09.01.2015 по 31.01.2015 загальною вартістю 151 090,50 грн (у т.ч. ПДВ), що підтверджується Актом здачі - приймання робіт (надання послуг) від 31.01.2015, підписаним уповноваженими представниками сторін (а.с. 26);

Крім того, як стверджує позивач та підтверджує у своєму відзиві на позовну заяву і в апеляційній скарзі відповідач, за результатами виконання робіт позивачем також було передано відповідачу для підписання Акт здачі - приймання робіт (надання послуг) від 24.02.2015 за період з 01.02.2015 по 20.02.2015 в обсязі 11 697 м3 на суму 193 000,50 грн (а.с. 28).

Однак, у зв'язку з тим, що відповідачем зазначений акт не був підписаний та повернутий позивачеві, мотивованої відмови від його підписання в порядку, передбаченому п. 6.1.5 договору, на адресу позивача не надходило, останній вважає, що обов'язок відповідача оплатити виконані роботи настав, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що позивач безпідставно, всупереч умовам договору виконав роботи в обсязі, який перевищує обумовлений сторонами на 10 954 м3 на суму 180 741,00 грн, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача основного боргу та нарахованих санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо виконаних робіт від відповідача не надходило, тоді як відповідачем не надано доказів того, що роботи, виконані позивачем були здійснені з перевищенням обсягу, який встановлено договором. При цьому, відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів апеляційного господарського суду, оскільки такі відповідають обставинам справи, є доведеними належними доказами у справі та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами виникли правовідносини, які мають ознаки договору підряду, за яким, відповідно до ст. 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Факт належного виконання умов договору зі сторони позивача шляхом виконання обумовлених договором робіт в загальному обсязі 31 720 м3 на загальну суму 523 380,00 грн підтверджується Актами здачі - приймання робіт (надання послуг) від 30.12.2014 за період з 02.12.2014 по 30.12.2014 в обсязі 10 866 м3 на суму 179 289,00 грн, від 31.01.2015 за період з 19.01.2015 по 31.01.2015 в обсязі 9 157 м3 на суму 151 090,50 грн та від 24.02.2015 за період з 01.02.2015 по 20.02.2015 в обсязі 11 697 м3 на суму 193 000,50 грн.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо перевищення позивачем обсягу робіт, передбачених умовами договору, адже відповідно до умов укладеної сторонами додаткової угоди №1 від 29.12.2014 сторонами внесено зміни, зокрема, до пунктів 1.3. та 3.1 договору, згідно яких погоджено, що обсяг виконуваних робіт за договором складає 59 900,00 м3 у щільному тілі, а сума договору становить 988 350,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з приписами п.п. 1, 4 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень пункту 4.1 договору сторони визначили, що остаточний фінансовий взаєморозрахунок сторони здійснюють після підписання загального Акту звірки, який складається і підписується сторонами після виконання робіт в кількості та за цінами відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1) цього договору. Перебіг строку оплати виконаних робіт починається після 30 (банківських) днів з моменту, вказаному у попередньому реченні.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.12.2015 між позивачем та відповідачем було проведено звірку взаєморозрахунків по договору підряду та підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.12.2015, у якому, зокрема - в колонці "кредит" відповідача друкованими літерами зазначено суму 330 379,50 грн, а в колонці "дебет" позивача зазначено прописом суму 523 380,00 грн.

При цьому, місцевим господарським судом правильно зазначено, що акт звірки є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Однак, оскільки згідно умов договору сторони погодили, що строк виконання грошового зобов'язання щодо оплати виконаних робіт обчислюється, виходячи з дати підписання загального акту звірки, колегія суддів встановила, що відповідач, з урахуванням вихідних та святкових днів, повинен був здійснити оплату до 15.01.2016 включно (30 банківських днів від 01.12.2015).

Статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що доказів оплати виконаних робіт та того, що роботи були виконані позивачем із перевищенням обсягу, який встановлено договором, відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 523 380,00 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за виконані роботи, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 16 562,00 грн та збитків від інфляції у сумі 64 697,35 грн, нарахованих на суму боргу за період з 01.01.2016 по 20.01.2017.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних та інфляційних втрат є правомірним.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачем неправильно визначено дату початку періоду прострочення зі здійснення оплати виконаних робіт, якою, з урахуванням дати підписання Акту звірки взаємних розрахунків та п. 4.1 договору, є 16.01.2016.

Крім того, пунктом 7.5. договору сторони погодили, що за порушення строків оплати за виконані роботи замовник сплачує виконавцю 0,1% річних від простроченої суми, а відтак, позивачем безпідставно здійснено розрахунок процентів річних у розмірі 3%.

Відповідно до здійсненого апеляційним господарським судом розрахунку з відповідача на користь позивача за період з 16.01.2016 по 20.01.2017 підлягають стягненню 530,61 грн процентів річних. В іншій частині цієї позовної вимоги, а саме, в стягненні 16 031,39 грн 3% річних необхідно відмовити.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період з 16.01.2016 по 20.01.2017, колегія суддів встановила, що їх розмір є більшим за заявлений позивачем, однак, враховуючи приписи п. 2 ст. 83 ГПК України, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога в частині їх стягнення підлягає задоволенню відповідно до заявленої позивачем суми у розмірі 64 697,35 грн.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, у сумі 588 607,96 грн, з яких 523 380,00 грн основного боргу, 64 697,35 грн інфляційних втрат та 530,61 грн процентів річних. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме, у стягненні 16 031,39 грн 3% річних, колегія суддів відмовляє.

У відповідності до п. 4 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, у відповідності до частини 1 статті 104 ГПК України, є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» з підстав, викладених у ній, задоволенню не підлягає, однак, рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі №910/1399/17 підлягає зміні, як таке, що прийняте при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із частковим задоволенням позову судові витрати за подання позовної заяви покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у зв'язку з залишенням апеляційної скарги відповідача без задоволення, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі №910/1399/17 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі №910/1399/17 змінити.

3.Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» (03038, місто Київ, вулиця Федорова, будинок 32; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» (21021, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця 600-річчя, будинок 9, ) основну заборгованість у розмірі 523 380,00 грн, проценти річних у розмірі 530,61 грн, збитки від інфляції у розмірі 64 697,35 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 829,12 грн.

В іншій частині позову відмовити».

4.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5.Матеріали справи №910/1399/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук