ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" травня 2017 р.Справа № 924/281/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України, м. Львів в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Державного концерну "Укроборонпром", м. Київ

до: 1. Державного підприємства "Красилівський агрегатний завод", м. Красилів Хмельницької області;

2. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Красилів Хмельницької області

про визнання недійсним договору суборенди та зобов'язання повернути земельну ділянку

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: ОСОБА_2 - за довіреністю від 19.12.2016 р. №2550

від відповідача 2: ОСОБА_3 - за договором про надання правової допомоги від 05.04.2017 р.

від прокуратури: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просить визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 24,76 га, укладений 24.06.2015 р. між державним підприємством "Красилівський агрегатний завод" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, та зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 24,76 га, розташовану на території Яворовецької сільської ради у володіння державного підприємства "Красилівський агрегатний завод".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що договір суборенди земельної ділянки №10-134 від 24.06.2015 р. між ДП "Красилівський агрегатний завод" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено без відома та без згоди Яворовецької сільської ради як орендодавця за договором оренди земельної ділянки від 29.12.2008 р. та на строк, який утричі перевищує строк основного договору оренди, не пройшов державної реєстрації. З огляду на зазначене, прокурор вважає, що спірний договір порушує положення ст. 8 Закону України "Про оренду землі", ст. 93 ЗК України, а тому відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України підлягає визнанню недійсним, а майно, передане за договором в суборенду, - поверненню державному підприємству. При цьому також посилається на положення ст. 6 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 15, 16, 203 ЦК України.

Позивач повноважного представника в судове засідання не направив. На адресу суду надіслав письмові пояснення, у яких, посилаючись на ст. ст. 651, 653 ЦК України та правові позиції Верховного Суду України, просить припинити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, оскільки спірний договір суборенди за згодою сторін було припинено.

Повноважний представник відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву (від 24.04.2017 р.) повідомив, що додатковою угодою №1 від 11.02.2016 р. до договору суборенди №10-134 сторонами за взаємною згодою припинено дію вказаного договору суборенди. Стверджує, що вказана земельна ділянка у суборенду ФОП ОСОБА_1 не передавалась та ним не використовувалась, що також підтверджується тим, що у матеріалах справи відсутні відомості про державну реєстрацію договору суборенди чи акт прийому-передачі у суборенду вказаної земельної ділянки та докази її використання ФОП ОСОБА_1 При цьому посилається на положення ст. ст. 8, 17, 31 Закону України "Про оренду землі", ст. 141 ЗК України, ст. 214 ЦК України. Оскільки договір суборенди №10-134 від 24.06.2015 р. припинений за взаємною згодою сторін 11.02.2016 р. ще до пред'явлення позову та ФОП ОСОБА_1 земельна ділянка у суборенду не передавалась, ним не використовувалась та не використовується, просить на підставі ст. ст. 22, 80 ГПК провадження у справі припинити за відсутністю предмета спору.

Відповідач - ДП "Красилівський агрегатний завод" у поясненнях (від 26.04.2017 р. №18-696) зазначив, що станом на сьогодні земельна ділянка площею 24,7600 га використовується у спільній діяльності ДП "Красилівський агрегатний завод" та ФОП ОСОБА_4

У клопотанні від 19.04.2017 р. просить припинити провадження у справі, мотивуючи тим, що договір №10-134 від 24.06.2015 р. припинив свою дію відповідно до додаткової угоди №1 від 11.02.2016 р., позивачем заявлено позовні вимоги стосовно предмету спору, який відсутній, та враховуючи безпідставність позовних вимог. При цьому посилається на п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Від заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону надійшло клопотання (від 22.05.2017 р. №2/1144вих17), в якому просить продовжити строк розгляду справи, відкласти розгляд справи на іншу дату, мотивуючи тим, що представники військової прокуратури Хмельницького гарнізону, які уповноважені забезпечити участь прокурора у розгляді вказаної справи, беруть участь у інших судових засіданнях 23.05.2017 р.

Повноважні представники відповідачів проти заявленого прокурором клопотання категорично заперечили, зазначивши, що матеріали справи містять усі необхідні та достатні докази для вирішення справи по суті, розгляд справи неодноразово відкладався за заявою прокурора і прокуратура могла забезпечити явку повноважного представника; наполягають на вирішенні спору.

При розгляді зазначеного клопотання суд, з огляду на позицію відповідачів, звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався (в т.ч. і за заявою прокурора). Відтак прокурору та позивачу була надана можливість для підготовки та надання своєї додаткової позиції та доказів, які вони вважають необхідними та важливими для вирішення спору по суті.

При цьому враховуються положення ст. 77 ГПК України, якими передбачено право суду відкласти розгляд справи, оголосити перерву в судовому засіданні за наявності обставин, за яких спір не може бути вирішений в даному судовому засіданні, однак зазначені у клопотанні обставини (зайнятість представників в інших судових засіданнях) до такого переліку не входять. При цьому явка представників сторін та прокурора в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Крім того, судом береться до уваги критерій розумності строку вирішення спору, відповідно до якого розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту (п. 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" №11 від 17.10.2014р.).

З огляду на вищезазначене суд залишає заявлене прокурором клопотання про продовження строку розгляду справи та відкладення розгляду справи на іншу дату без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

29.12.2008 р. між Яворовецькою сільською радою (орендодавець) та ДП "Красилівський агрегатний завод" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди), відповідно до якого орендодавець на підставі рішення Яворовецької сільської ради від 09.12.2008 р. надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку (землі запасу) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Слобідка-Красилівська Яворовецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області (п. 1 договору оренди).

Згідно з п. 2 договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 24,76 га, у тому числі рілля - 2,76 га.

Договір укладено на 15 років (у разі укладання договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору оренди).

За умовами п. п. 15, 16 договору оренди земельна ділянка передається в оренду для виробництва сільськогосподарської продукції; цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 44 договору оренди).

Договір оренди підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їх печаток, зареєстрований у Красилівському районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що у Держреєстрі земель вчинено запис від 29.12.2008 р. за №19.

Відповідно до акту передачі-прийому земельної ділянки, переданої у користування на умовах оренди, від 29.12.2008 р. орендодавець передав згідно договору оренди та плану (схеми) земельну ділянку загальною площею 24,76 га, яка знаходиться в межах с. Слобідка-Красилівська Яворовецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області та перебуває у державній власності, а орендар прийняв у користування на умовах оренди вищезгадану земельну ділянку.

24.06.2015 р. між державним підприємством "Красилівський агрегатний завод" (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар) укладено договір суборенди земельної ділянки №10-134 (далі - договір суборенди), згідно з п. 1 якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення підсобного сільського господарства на території Яворовецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області, за межами населеного пункту с. Яворівці.

Земельна ділянка, що передається в суборенду, знаходиться у користуванні орендаря (п. 2 договору суборенди).

Відповідно до п. 3 договору суборенди в суборенду передається земельна ділянка площею 24,76 га.

Договір укладено терміном на 45 років. Після закінчення терміну дії даного договору суборендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі суборендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендарю про намір продовжити його дію (п. п. 5, 6 договору суборенди).

За умовами п. 11 договору суборенди земельна ділянка передається в суборенду для ведення підсобного сільського господарства.

У п. 39 договору суборенди зазначено, що він набирає чинності після підписання його сторонами.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

Відповідно до листа Яворовецької сільської ради від 07.03.2017 р. остання передавала в користування на правах оренди ДП "Красилівський агрегатний завод" земельну ділянку площею 24,76 га, яка розташована в межах с. Слобідка-Красилівська. При цьому сільська рада не погоджувала передачу вище вказаної земельної ділянки в суборенду стороннім особам.

Оскільки земельна ділянка площею 24,76 га, яка розташована в межах с. Слобідка-Красилівська Яворовецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області, що перебуває в оренді ДП "Красилівський агрегатний завод", передана останнім в суборенду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за договором №10-34 від 24.06.2015 р. з порушенням положень ст. 8 Закону України "Про оренду землі", ст. 93 ЗК України, прокурор просить визнати зазначений договір суборенди земельної ділянки недійсним та зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, передану в суборенду, у володіння ДП "Красилівський агрегатний завод".

Згідно з наданою в матеріали справи додатковою угодою №1 від 11.02.2016 р. до договору №10-134 від 24.06.2015 р. сторони домовились припинити дію договору №10-134 від 24.06.2015 р. із 11.02.2016 р. Додаткова угода підписана представниками сторін, скріплена відтисками їх печаток.

Також в матеріалах справи міститься копія договору про спільну діяльність №18-68 від 05.04.2016 р., укладеного між ДП "Красилівський агрегатний завод" (сторона-1) та ФОП ОСОБА_4 (сторона-2), за яким для досягнення мети спільної діяльності, зокрема, вкладом сторони-1 є право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 24,76 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Яворівецької сільської ради Красилівського району, право сторони-1 на яку посвідчене договором оренди земельної ділянки від 29.12.2008 р., укладеним на підставі рішення Яворовецької сільської ради від 09.12.2008 р.; копія акту приймання-передачі від 05.04.2016 р. земельної ділянки згідно договору про спільну діяльність №18-68 від 05.04.2016 р.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією із позовних вимог прокурора є визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки площею 24,76 га, укладеного 24.06.2015 р. між державним підприємством "Красилівський агрегатний завод" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, оскільки договір укладено в порушення положень ст. 8 Закону України "Про оренду землі", ст. 93 Земельного кодексу України .

Серед способів захисту цивільних прав та інтересів згідно з вимогами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ст. 207 ГК України).

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом ст. ст. 651, 653 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК).

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

При цьому у ст. 8 зазначеного Закону вказано, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Із правової природи такого зобовязання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК, оскільки використання майна „річ (процес) безповоротна, і відновити первісний стан сторін практично неможливо (позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 р. у справі № 918/144/15).

Вказавши дану правову позицію, Верховний Суд України дійшов висновку, що якщо за позовною вимогою про визнання договору оренди недійсним сторони розірвали договір в добровільному порядку (під час вирішення справи), то зобовязання за спірним договором є припиненими. Визнання ж договору недійсним, в такому випадку є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до додаткової угоди №1 від 11.02.2016 р. за взаємною згодою сторін договір №10-134 від 24.06.2015 р. був припинений. Тобто договір №10-134 від 24.06.2015 р., про визнання недійсним якого заявлена позовна вимога, припинив свою дію ще до звернення прокурора до суду з цим позовом (вх. від 30.03.2017 р.).

З огляду на зазначене, позовна вимога про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки площею 24,76 га, укладеного 24.06.2015 р. між ДП "Красилівський агрегатний завод" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, є безпідставною (безпредметною), а тому у її задоволенні потрібно відмовити.

З приводу позовної вимоги про зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 24,76 га, розташовану на території Яворовецької сільської ради у володіння державного підприємства "Красилівський агрегатний завод", суд враховує відсутність належних та допустимих доказів щодо передання ДП "Красилівський агрегатний завод" фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки, що була об'єктом суборенди за спірним договором, та її перебування у користуванні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на час вирішення спору. Натомість відповідно до договору про спільну діяльність №18-68 від 05.04.2016 р., укладеного між ДП "Красилівський агрегатний завод" та ФОП ОСОБА_4, та акту приймання-передачі від 05.04.2016 р. земельної ділянки згідно з договором про спільну діяльність №18-68 від 05.04.2016 р., спірна земельна ділянка передана ФОП ОСОБА_4, що стверджується відповідачем - ДП "Красилівський агрегатний завод" .

Крім того судом, враховуючи положення ст. 15 ЦК України, ст. ст. 1, 2 ГПК України, звертається увага на те, що у вимозі про повернення земельної ділянки прокурор просить передати її відповідачу у справі - ДП "Красилівський агрегатний завод".

Враховуючи зазначене, у позові в частині зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 24,76 га, розташовану на території Яворовецької сільської ради, у володіння державного підприємства "Красилівський агрегатний завод" належить відмовити.

Клопотання сторін про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, оскільки спірний договір припинив свою дію згідно з додатковою угодою №1 від 11.02.2016 р., суд залишає без задоволення з огляду на те, що припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (п. 4.4 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

При цьому посилання сторін на правову позицію, зазначену у постанові ВСУ від 23.12.2015 р. у справі №918/144/15 (№3-1143гс15), суд оцінює критично, оскільки, як убачається зі змісту зазначеної постанови, угода про розірвання договору оренди, визнати недійсним який просив прокурор у зазначеній справі, була укладена сторонами після звернення прокурора до суду з відповідним позовом.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Прокурором та позивачем в порушення ст. 33 ГПК України не доведено належними та допустимими доказами порушення прав та інтересів позивача.

З огляду на все вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 32, 33, 43, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 24.05.2017 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 5 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36); 3 - відповідачу 1 (31000, Хмельницька область, м. Красилів, вул. Правдинська 1); 4 - відповідачу 2 (31000, АДРЕСА_1), 4 - прокуратурі Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20). 2, 4 - рек. з пов. про вруч.