Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

24.05.2017 року Справа № 927/406/17

Позивач: Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, вул. Реміснича, 19, м. Чернігів, 14000.

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1

Предмет спору: про визнання договору недійсним

Суддя Федоренко Ю.В.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Коленченко О.О., довіреність від 04.05.2017р.

Від відповідача: Шевченко О.А., адвокат, договір про надання правової допомоги № 17/17 від 19.04.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про визнання недійсним договору № 100203-133 на виконання робіт по капітальному ремонту від 12.12.2016року укладений між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що роботи, які є предметом оспорюваного договору, фактично виконані відповідачем до моменту його укладення. На думку позивача, оскільки сторони в договорі встановили строк його дії з 12.12.2016року до 31.12.2016року, узгодили строк виконання робіт до 20.12.2016року, та не передбачили, що дія цього договору розповсюджується на відносини, які існували між сторонами до його укладення, тому договір має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України у зв'язку з недотриманням сторонами вимог ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України при укладенні оспорюваного договору.

На думку позивача, відповідно й документи, які складені сторонами на виконання умов договору, зокрема акт за формою КБ-2в та довідка за формою КБ-3 є такими, що складені з порушенням умов договору, оскільки роботи відповідачем виконувалися в вересні-жовтні 2016 року, а акт та довідка складені у грудні 2016 року.

Представник відповідача у відзиві на позов від 10.05.2017року проти позову заперечує, та зазначає, що даний спір виник між сторонами внаслідок некоректного текстуального втілення дійсного змісту договору №100203-133 на виконання робіт з капітального ремонту від 12.12.2016року, щодо строку його дії. Зокрема, відповідач вказує на те, що гарантійний строк за п. 7.2 договору становить 5 років з моменту прийняття робіт та розповсюджується на всі види робіт генпідрядника, в тому числі матеріали, використані генпідрядником при виконанні будівельних робіт. А тому, на думку відповідача, з урахуванням наданої гарантії на роботи, договір № 100203-133 на виконання робіт з капітального ремонту від 12.12.2016 року жодним чином не міг вичерпати свою дію 31.12.2016року та продовжує діяти і на даний час, так як гарантійний термін щодо якості виконаних відповідачем робіт не закінчився. Крім того, відповідач зазначає, що додатковою угодою від 04.05.2017року сторони внесли зміни до договору № 100203-133 на виконання робіт з капітального ремонту від 12.12.2016року, поширивши його дію на правовідносини сторін, що існували до 12.12.2016року (дата підписання оспорюваного договору), зокрема і на відносини щодо складання сторонами дефектного акту від 05.09.2016року та фактичного виконання відповідачем робіт у вересні-жовтні 2016року.

Щодо посилань позивача на недоліки підписаних між сторонами на виконання договору акту за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3, з огляду на те, що роботи за договором відповідачем виконувались у вересні-жовтні 2016року, а зазначений акт та довідка складені у грудні 2016року, то відповідач стверджує, що будь-яких правил щодо порядку заповнення примірної форми №КБ-2в та примірної форми №КБ-3 чинне законодавство не містить, а враховуючи, що форма КБ-2в та форма КБ-3 складалась відповідачем у грудні 2016 року (дата підписання 09 грудня 2016 року), то відповідачем саме й малося на увазі, що акт №1 приймання виконаних будівельних робіт складено у відповідному календарному місяці - грудні 2016 року, а не як тлумачить це позивач, що акт форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 складено щодо робіт, виконаних у грудні 2016 року.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

12 грудня 2016 року між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (далі - замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі-генпідрядник) укладено договір №100203-133 на виконання робіт по капітального ремонту (далі по тексту - Договір).

У відповідності до п. 1.1 Договору генпідрядник зобов'язується з власних матеріалів, своїми засобами та на свій ризик, у передбачений Договором строк виконати роботи по капітальному ремонту проїзду від вул. Пирогова до вул. Любецька в м. Чернігові (згідно ДСТУ Б Д.1.1-1:2013) (СРV за ДК 021:2015, 45233000-9 „Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг"), відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, а замовник - прийняти і оплатити вказані роботи, у порядку визначеному Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п.1.2. Договору обсяги робіт та вимоги щодо їх якості встановлюються у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації та цього Договору.

Пунктами. 3.1-3.4 Договору сторони погодили, що ціна цього договору становить 552827грн. 00 коп. без ПДВ. Договірна ціна цього договору є динамічною і визначається відповідно до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. У випадку перегляду Договірної ціни нова ціна обґрунтовується розрахунками та погоджується сторонами, шляхом укладання двохсторонньої додаткової угоди до договору. Зобов'язання за даним договором виникають за наявності та в межах бюджетних призначень на 2016 рік.

За змістом пунктів 4.1-4.2 Договору розрахунки за виконані роботи замовник проводить після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат за формою КБ-3, за умови надходження з бюджету на розрахунковий рахунок замовника коштів за проведені роботи, які є предметом даного договору. До акту приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат за формою КБ-3 генпідрядник додає видаткові накладні на матеріали.

У відповідності до п. 5.1 Договору строки виконання робіт за договором до 20 грудня 2016року.

За змістом п. 6.3.1 Договору генпідрядник зобов'язаний забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором, з правом передчасного виконання робіт.

Згідно пунктів 7.1-7.2 Договору генпідрядник гарантує якість виконаних робіт та можливість експлуатації об'єкта протягом гарантійного строку, що визначається нормами чинного законодавства України. Гарантійний строк за Договором становить 5 років з моменту прийняття робіт та розповсюджується на всі види робіт генпідрядника, в тому числі матеріали, використані генпідрядником при виконанні будівельних робіт.

Відповідно до п.11.1 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2016 року, а в частині розрахунків, сплати штрафних санкцій та гарантійного строку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи найменування та обсяг робіт, виконання яких є предметом договору №100203-133 від 12.12.2016року на виконання робіт по капітальному ремонту, визначені сторонами в дефектному акті від 05.09.2016року.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорпроектбуд" на замовлення позивача виготовлено робочий проект на капітальний ремонт проїзду від вул. Пирогова до вул. Любецька в м. Чернігові.

19.12.2016 року сторонами підписано акт №1/133 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року форми №КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2016 року форми №КБ-3, відповідно до яких відповідач здав, а позивач прийняв роботи з капітального ремонту проїзду від вул. Пирогова до вул. Любецька в м. Чернігові загальною вартістю 548424,00 грн. виконані відповідачем, як вбачається зі змісту вищенаведених акту та довідки, на підставі договору №100203-133 від 12.12.2016року.

Платіжним дорученням № 50 від 22.12.2016 року позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в сумі 548424,00 грн. з призначенням платежу: капремонт проїздів від вул. Пирогова до вул. Любецька згідно акту 1/133 за 19.12.2016, договір 100203-133 за 12.12.2016року.

Вказані докази підтверджують виконання робіт за Договором, їх прийняття та повну оплату їх вартості, тобто фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за спірним Договором.

Позивач зазначає, що фактично роботи відповідачем виконані до укладення спірного договору, а тому договір має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України у зв'язку з недотриманням сторонами вимог ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України при укладенні оспорюваного договору щодо не розповсюдження строку його дії на правовідносини, що існували між сторонами до його укладення..

За змістом ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочин, різновидом якого є договір, це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину в силу ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України відсутність наміру реального настання правових наслідків правочину, що вчиняється, свідчить про фіктивність такого правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

При цьому за змістом ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин визнається недійсним судом, тобто належить до оспорюваних правочинів.

Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину недійсним з підстав його фіктивності, має довести відсутність в учасників правочину бажання реального настання правових насідків, що ним обумовлені.

Виходячи із визначення поняття "правочин", наведеного у ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, юридичним наслідком вчинення правочину є набуття, зміна або припинення цивільних прав та обов'язків.

У зв'язку з укладенням між сторонами оспорюваного договору у відповідача, як генпідрядника за договором, виникло зобов'язання за завданням позивача виконати роботи по капітальному ремонту проїзду від вул. Пирогова до вул. Любецька в м. Чернігові та право вимагати у позивача оплати за виконані роботи. В свою чергу, у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання роботи відповідно до умов договору і проектно-кошторисної документації та обов'язок прийняти та оплатити виконану роботу.

Факт виконання відповідачем робіт по капітальному ремонту проїзду від вул. Пирогова до вул. Любецька в м. Чернігові які є предметом оспорюваного договору, факт прийняття цих робіт позивачем та їх оплати підтверджується матеріалами справи.

Тому суд приходить до висновку, що сторонами виконані встановлені оспорюваним договором обов'язки та реалізовані передбачені ним права, тобто вчинені дії на виконання договору, а тому такий договір не може бути кваліфікований як фіктивний. Аналогічна правова позиція викладена в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та в підп.3.11. п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 25.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Таким чином, договір №100203-133 від 12.12.2016року на виконання робіт по капітального ремонту не підлягає визнанню недійсним з підстави, наведеної позивачем у позові, тобто як такий, що вчинений без наміру реального настання правових насідків, що ним обумовлені.

Крім того, судом враховано, що 04.05.2017 року сторонами укладено додаткову угоду до договору №100203-133 від 12.12.2016року на виконання робіт по капітальному ремонту, відповідно до якої сторони вирішили внести зміни до вказаного договору, а саме:

1.1. З урахуванням пункту 6.3.1 та розділу 7 Договору, щодо надання гарантійного терміну на виконані роботи протягом 5 років, викласти пункт 11.1 Договору у такій редакції:

"11.1. Цей Договір набирає чинності з дня його підписання та застосовується до правовідносин сторін, які виникли до його укладання, а саме: з 05 вересня 2016 року до закінчення гарантійного терміну передбаченого розділом 7 Договору, а в частині розрахунків та сплати штрафних санкцій - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.".

2. Дана Додаткова угода є невід'ємною частиною Договору № 100203-133 на виконання робіт по капітальному ремонту від 12 грудня 2016року.

3. Недійсність будь-якої частини даної Додаткової угоди також як і недотримання однією зі сторін яких-небудь вимог, що пред'являються до цієї угоди, або до порядку її укладання, не тягне недійсності зобов'язань такої сторони за даною Угодою.

4. Будь-які зміни чи доповнення до даної Додаткової угоди повинні бути оформлені в письмовому вигляді і підписані двома сторонами.

5. Дана Додаткова угода складена у двох оригінальних примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін.

6. Всі інші умови Договору № 100203-133 на виконання робіт по капітальному ремонту від 12 грудня 2016 року залишаються без змін.

Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як роз'яснено у п.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, зокрема, шляхом: вчинення нового правочину; погодження правочину з відповідним державним органом, якщо це необхідно було для даного правочину, а таке погодження не було раніше здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом (крім зміни ціни в договорі після його виконання, оскільки згідно з частиною третьою статті 632 ЦК України така зміна не допускається). Якщо згаданий правочин (про внесення змін) не суперечить вимогам закону, господарський суд приймає судове рішення, виходячи з його умов. При цьому господарським судам необхідно мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, - в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії в часі.

Враховуючи, що додатковою угодою від 04.05.2017 сторони внесли зміни до договору №100203-133 на виконання робіт по капітальному ремонту від 12.12.2016року, відповідно до яких поширили його дію на відносини, які виникли між сторонами до його укладення, суд приходить до висновку, що фактичне виконання робіт, які є предметом оспорюваного договору, в період з вересня по грудень 2016 року не суперечить умовам договору та не свідчить про укладення договору без мети настання правових наслідків, обумовлених ним, з огляду на встановлений судом факт повного виконання сторонами, взятих на себе за оспорюваним договором зобов'язань.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.4-3, 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Належними та допустимими доказами позивачем не доведено, що укладений між сторонами договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а тому у позові судом відмовлено повністю.

Судові витрати у справі покладаються на позивача у відповідності до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.05.2017року.

Суддя Ю.В.Федоренко