КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 910/901/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Отрюха Б.В.

При секретарі судового засідання - Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.05.2017 року по справі №910/901/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017

у справі №910/901/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжшляхбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт"

про стягнення 178 109,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжшляхбуд" (далі - позивач, ТОВ "Інжшляхбуд") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" (далі - відповідач, ТОВ "ДІО-Спорт") про стягнення заборгованості у сумі 178 109,80 грн. з яких: 161 393,95 грн. основного боргу, пені у сумі 6 724,62 грн., 8 585,12 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 1 406,11 грн. у зв'язку із неналежним виконанням договору субпідряду № 2016/0913 від 13.09.2016 в частині оплати вартості робіт з капітального ремонту стадіону "Колос".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 у справі №910/901/17 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжшляхбуд" основну заборгованість у сумі 161 393,95 грн., інфляційні втрати у сумі 8 585,12 грн., 3 % річних у сумі 1 406,11 грн., у позовних вимогах про стягнення пені - відмовлено, як заявлених необґрунтовано.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 у справі №910/901/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, у доводах апеляційного оскарження відповідач наголосив на тому, що позивачем будь-які роботи з ремонту по спірному договору субпідряду не виконувались, відтак відсутні підстави здійснювати оплату їх.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжшляхбуд" не скористалося своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надало колегії суддів письмовий відзив на скаргу відповідача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 у справі №910/901/17 змінити, позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 161 393,95 грн., інфляційні втрати у сумі 8 585,12 грн., 3 % річних у сумі 1 402,86 грн., в решті позовних вимог відмовити, як заявлених необґрунтовано, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.09.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжшляхбуд" (субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" (генпідрядник) був укладений договір підряду № 2016/0913 (далі - договір), відповідно до якого субпідрядник за дорученням генпідрядника бере на себе зобов'язання по виконанню робіт з капітального ремонту стадіону "Колос" по вул. Володимира Момота у м. Бориспіль Київської області, згідно з проектно-кошторисною документацією та договірною ціною, затвердженою генпідрядником, а генпідрядник зобов'язується оплатити виконані роботи (п. 1.1 договору).

Термін початку, закінчення та тривалості здійснення робіт субпідрядником визначено сторонами - 30 робочих днів з моменту отримання авансового платежу (п. 3.1 договору).

Вартість робіт встановлюється згідно кошторису та договірної ціни, що є невід'ємною частиною даного договору в сумі 163 363,45 грн. (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.3 договору до початку проведення робіт генпідрядник здійнює попередню оплату 30 % авансу від загальної вартості повного обсягу робіт, а саме - 49 009,04 грн. Підрядник зобов'язується використати одержаний аванс на придбання та постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів. Остаточний розрахунок здійснюється після підписання акту готовності об'єкту протягом 3 банківських днів.

Розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування генпідрядником коштів на поточні рахунки субпідрядника на підставі актів виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма №КБ-3) (п. 4.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору прийом-передача виконаних робіт здійснюється сторонами за актами виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в), за довідкою про вартість підрядних робіт (форма № КБ-3), з визначенням фізичних обсягів виконаних робіт.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань до 31.12.2016р. (п. 9.1 договору).

ТОВ "Інжшляхбуд" в обґрунтування позову наголошував, що у порушення умов договору відповідач не здійснив часткової оплати авансу у розмірі 30 % від загальної вартості повного обсягу робіт, як те передбачено п. 4.3 умов договору. Однак, позивач пояснив, що незаважаючи на цю обставину, він зі свого боку, виконав умови договору належним чином, здав відповідачу роботи, обумовлені сторонами на загальну суму 161 393,95 грн. Зокрема, виконання зобов'язань позивачем підтверджується наявними у справі довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 26.09.2016р. та актом приймання виконаних будівельних робіт від 26.09.2016р., які підписані та скріплені печатками обох сторін. У той же час, ТОВ "ДІО-Спорт" свої зобов'язання за договором щодо своєчасної оплати робіт не виконало, вартість робіт не оплатило, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором підряду на суму 161 393,95 грн.

Місцевий господарський суд, дослідивши матеріали даної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи при цьому з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, довідку про вартість виконаних будівельних робіт від 26.09.2016р. та акт приймання виконаних будівельних робіт від 26.09.2016р. сторонами підписано та скріплено печатками їх товариств, з чого слідує, що відповідач підписав зазначені документи без заперечень та зауважень. (а/с 11-15)

Таким чином, слід вважати, що у відповідача виник обов'язок по сплаті вартості виконаних належним чином робіт у повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене, та з огляду на те, що належних доказів оплати заборгованості відповідач, як під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду даної справи суду не надав, вважає цілком вірним висновок місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги щодо стягнення 161 393,95 грн. основного боргу за договором підряду № 2016/0913 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається з позову, ТОВ "Інжшляхбуд" просив господарський суд стягнути з відповідача пеню у сумі 6 724,62 грн., 8 585,12 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 1 406,11 грн.

Стосовно заявленої до стягнення пені у сумі 6724,62 грн. за період жовтень 2016 по січень 2016 рік, слід відзначити наступне.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору субпідряду № 2016/0913 від 13.09.2016р. сторони не передбачили нарахування штрафних санкцій у вигляді пені в разі порушення строків оплати виконаних робіт. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення пені, товариство посилається ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Частиною1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язань є неустойка (ч.1 ст.546, ч.ч.1.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.547 та п.1 ч.2 ст.551 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, колегією суддів встановлено, що з матеріалів справи не вбачається та позивачем не доведено укладення між сторонами у справі будь-якого окремого письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором субпідряду № 2016/0913 від 13.09.2016р. або спеціальним законом у спірних правовідносинах сторін, який визначав би розмір та порядок стягнення пені в разі неналежного виконання зобов'язань з оплати виконаних робіт за договором підряду не визначено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем, тому вимога про стягнення пені є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 8 585,12 грн. за період визначений у позові жовтень 2016 року по грудень 2016 року та 3 % річних у сумі 1 406,11 грн. за період визначений у позові з 03.10.2016 по 16.01.2017 у зв'язку з простроченням відповідачем своїх зобов'язань.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком колегії суддів, розмір інфляційних втрат за період визначений у позові - жовтень 2016 року по грудень 2016 року є більшим (9 025,56 грн.) ніж визначено позивачем. Відтак, враховуючи межі позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 8 585,12 грн. інфляційних втрат, як заявлено у позові за період визначений товариством.

Як вбачається з позову ТОВ "Інжшляхбуд" просить стягнути 3 % річних за період з 03.10.2016 по 16.01.2017 на суму 1 406,11 грн. Однак, колегія суддів, перевіривши наведений розрахунок позивача, вважає його помилковим. За перерахунком колегії суддів вірною сумою стягнення 3 % річних за період з 03.10.2016 по 16.01.2017 є 1402,86 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
161393.9503.10.2016 - 16.01.20171063 %1402.86
Таким чином, враховуючи вищенаведене, рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 у справі №910/901/17 в частині стягнення 3 % річних слід змінити, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1402,86 грн. 3 % річних, в решті позовних вимог про стягнення 3% річних відмовити, як обрахованих невірно.

У доводах апеляційного оскарження відповідач наголошує на тому, що будь-які роботи, які обумовлені договором субпідряду № 2016/0913 від 13.09.2016р., тобто ремонт стадіону «Колосок» позивачем не виконувались, підписання акту виконаних робіт від 26.09.2016р. було штучним, що за ствердженням скаржника, мало слугувати лише додатковою гарантією приймання робіт відповідачем. Підтверджуючи те, що роботи позивачем не виконувались, відповідач посилається на договір субпідряду від 23.08.2016 №2308/16, довідку про вартість виконаних робіт від 02.12.2016, акт приймання-передачі виконаних робіт від 02.12.2016, виписку з банківського рахунку датовану -16.01.2017 про сплату коштів, тощо, ксерокопії яких приєднано до апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає, що наведені доводи апеляційного оскарження не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на те, що у матеріалах даної справи наявні довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 26.09.2016р. та акт приймання виконаних будівельних робіт від 26.09.2016р. на суму 161 393,95 грн. на виконання умов договору субпідряду № 2016/0913 від 13.09.2016, які підписані та скріплені печатками ТОВ "Інжшляхбуд" та ТОВ "ДІО-Спорт" без заперечень, зауважень та застережень.

Окремо слід зауважити і те, що приєднані до матеріалів апеляційної скарги нові документи не досліджувались місцевим господарським судом під час розгляду даної справи, відповідачем їх подано тільки до суду апеляційної інстанції. За змістом апеляційної скарги, будь-якого обґрунтування неможливості подання додатково поданих доказів суду першої інстанції не наведено, що суперечить ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, а тому такі документи не можуть прийматись колегією суддів до уваги.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України та статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За результатом апеляційного перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 у справі №910/901/17 змінити, позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 161 393,95 грн., інфляційні втрати у сумі 8 585,12 грн., 3 % річних у сумі 1 402,86 грн., в решті позовних вимог відмовити, як заявлених необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 у справі №910/901/17 змінити та викласти його резолютивну частину у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Спорт" (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 2, офіс 328, ідентифікаційний код 36589297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжшляхбуд" (02232, м. Київ, вул. Миколи Закревського, буд. 77, кв. 166, ідентифікаційний код 38883347) основний борг у сумі 161 393 (сто шістдесят одна тисяча триста дев'яносто три) грн. 95 коп., інфляційні втрати у сумі 8 585 (вісім тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 12 коп., 3 % річних у сумі 1 402 (одна тисяча чотириста дві) грн. 86 коп., судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у сумі 2 570,73 грн.

У решті позовних вимог - відмовити.».

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

4. Матеріали справи №910/901/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

Б.В. Отрюх