ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017р. Справа № 914/428/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Галамай О.З.

при секретарі судового засідання Прокопів І.І.

розглянув справу

за позовом: Дочірнього підприємства «УМАНЬ-АГРО», с. Гереженівка, Уманський район, Черкаська область

до відповідача: Приватного підприємства «РОТЕН»,м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 199 197,28 грн.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №21-д від 27.03.2017р.;

від відповідача: не зявився.

Представнику позивача в судовому засіданні роз'яснено права та обов'язки, передбачені статями 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Дочірнім підприємством УМАНЬ-АГРО до Приватного підприємства РОТЕН про стягнення заборгованості в розмірі 199 197,28 грн.

Ухвалою суду від 02.03.2017р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 29.03.2017р. Розгляд справи неодноразово відкладався та продовжувався строк її розгляду з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації господарського суду Львівської області представником відповідача подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (вх.№1718/17 від 14.04.2017 р.), оскільки відповідач вважає, що колишній директор ПП «Ротен» ОСОБА_2 не підписував ОСОБА_3 виконаних робіт № 32 від 18.05.2016 року та № 37 від 27.05.2016 року.

Представник позивача заперечив щодо призначення почеркознавчої експертизи, так як позиція відповідача щодо необхідності призначення почеркознавчої експертизи полягає лише у вираженні нічим не підтверджених власних сумнівів щодо підписання ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг. Дана позиція позивача викладена у письмових поясненнях (вх..№15940/17 від 03.05.2017 р.).

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд дійшов до висновку, що вказане клопотання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 22.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» розяснено, що відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Виходячи зі змісту наведених рекомендацій , необхідною передумовою для призначення у справі судової експертизи мають бути обставини, що унеможливлюють розгляд справи по суті заявлених позовних вимог без проведення такої. Призначення експертизи зумовлює наведення фактичних даних, які входять до предмета доказування у даній справі та не можуть бути доведені іншими доказами та відповідно встановлені судом.

Клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи не підтверджене жодними належними та допустимими доказами в обґрунтування викладених в даному клопотанні обставин та необхідності призначення такої експертизи у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково оплачені роботи обумовлені Договором про надання послуг №18-04-16 від 18.04.2016 року у встановлені даним Договором строки та спосіб. Враховуючи фактичне виконання частково договірних зобовязань відповідачем щодо оплати виконаних робіт, прийняття відповідачем до податкового кредиту відповідної суми від вартості отриманих послуг, вбачається визнання, погодження та виконання умов Договору відповідачем без жодних застережень щодо підписання даного Договору та Актів виконання робіт (наданих послуг) згідно Договору посадовими особами відповідача.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для призначення у даній справі почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні 17.05.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні. Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області подав письмові пояснення (вх.№17336/17 від 16.05.2017 р.). Зокрема зазначив, що відповідачем порушено договірні зобовязання щодо оплати наданих послуг згідно Договору про надання послуг №18-04-16 від 18.04.2016 року, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 153 430,00 грн. та нараховано 3 відсотки річних в розмірі 13 899,90 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 12 311,96 грн. та неустойку відповідно до п.5.2. Договору про надання послуг №18-04-16 від 18.04.20016 року в розмірі 20 024,65 грн. За результатами надання послуг з посіву та дискування за Договором та підписання ОСОБА_3 виконаних робіт, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №75 від 18.05.2016 р. на суму 1 340 000,00 грн. та рахунок на оплату №90 від 27.05.2016 р. на суму 703 430,00 грн. На підставі виставлених рахунків відповідачем здійснювалася частинами оплата наданих послуг, що вбачається з банківських виписок, долучених до позовної заяви. Також представник позивача пояснив, що вказана у наданих банківських виписках сума 287 598,00 грн. фактично є частковою оплатою наданих послуг за іншим Договором про надання послуг №05/05-2016 від 05.05.2016 р., укладеним між позивачем та відповідачем, тому відношення до даної справи не має.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області представником відповідача подано відзив на позовну заяву (вх..№14061/17 від 14.04.2017 р.), в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 165 741,96 грн., стягнення неустойки в розмірі 1% від суми прострочення зобовязання в розмірі 20 024,65 грн. та неустойки в розмірі 3% річних в розмірі 13 430,67 грн. та подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (вх.№1718/17 від 14.04.2017 р.), оскільки відповідач вважає, що колишній директор ПП «Ротен» ОСОБА_2 не підписував ОСОБА_3 виконаних робіт № 32 від 18.05.2016 року та № 37 від 27.05.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні щодо відзиву відповідача зазначив, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням інфляційних втрат і трьох відсотків річних та штрафних санкцій за прострочення виконання господарських зобовязань підтверджені належними та допустимими письмовими доказами та зазначив, що більша частина вартості наданих позивачем послуг за Договором оплачена відповідачем.

В судовому засіданні 17.05.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

18 квітня 2016 року між Дочірнім підприємством «Умань-Агро» (Виконавець) та Приватним товариством «Ротен» (Замовник) укладено Договір про надання послуг №18-04-16 (далі Договір), відповідно до умов якого Виконавець зобовязується за завданням Замовника надати послуги сільськогосподарською технікою та/або обладнанням, з особами, що мають право на керування Технікою, а Замовник зобовязується оплатити Виконавцю послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.2.2. Договору загальна вартість послуг (ціна Договору) визначається як сумарна вартість наданих Виконавцем послуг, що визначається на підставі підписаних уповноваженими представниками ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 2.4. Договору сторони домовились, що оплата вартості послуг за цим договором здійснюється Замовником на користь Виконавця шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця, у такому порядку: 2.4.1. оплата вартості фактично наданих послуг протягом трьох банківських днів з моменту підписання уповноваженими представниками ОСОБА_3 акта приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п.3.1. Договору приймання та передача наданих Виконавцем послуг здійснюється шляхом підписання уповноваженими представниками ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг, форма якого наведена у Додатку № 1 до цього Договору. Сторони погодили, що ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг підписуються уповноваженими представниками ОСОБА_3 після обробітку кожних 500 га угідь Замовника (п.3.1.1. Договору).

На виконання умов Договору в травні 2016 року технікою Виконавця з механізаторами, були надані послуги на загальну вартість 2 043 430,00 грн., що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг № 32 від 18.05.2016 р. та № 37 від 27.05.2016 р. (належно завірені копії містяться в матеріалах справи).

Однак, як вбачається з матеріалів справи та стверджує позивач, відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані йому послуги виконував неналежним чином та не в повному обсязі (докази часткових оплат підтверджуються банківськими виписками, належно завірені копії яких містяться в матеріалах справи), заборгувавши позивачу на момент подання позову 153 430,00 грн.

Позивачем 22.02.2017 р. на адресу відповідача направлено лист-вимогу №194 про сплату заборгованості згідно Договору про надання послуг № 18-04-16 від 18.04.2016 р. в розмірі 199 197,28 грн., який залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, як стверджує позивач, станом на момент розгляду справи, основна заборгованість становить 153 430,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до п.5.2. Договору Замовник, в разі несвоєчасного проведення платежів передбачених цим Договором, сплачує Виконавцю, за весь час затримки проведення платежів, неустойку в розмірі 1%, яка обчислюється виходячи із загальної суми несвоєчасно проведених платежів.

Відповідно до п. 5.2. Договору за несвоєчасне проведення платежів за фактично надані послуги позивачем нараховано неустойку в розмірі 20 024,65 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано відповідачу 13 430,67 грн. 3 % річних та 12 311,96 грн. інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить судові витрати покласти на відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 квітня 2016 року між Дочірнім підприємством «Умань-Агро» (Виконавець) та Приватним товариством «Ротен» (Замовник) укладено Договір про надання послуг №18-04-16 (далі Договір), відповідно до умов якого Виконавець зобовязується за завданням Замовника надати послуги сільськогосподарською технікою та/або обладнанням, з особами, що мають право на керування Технікою, а Замовник зобовязується оплатити Виконавцю послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.1. Договору).

Згідно п.3.1. Договору приймання та передача наданих Виконавцем послуг здійснюється шляхом підписання уповноваженими представниками ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг, форма якого наведена у Додатку № 1 до цього Договору. Сторони погодили, що ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг підписуються уповноваженими представниками ОСОБА_3 після обробітку кожних 500 га угідь Замовника (п.3.1.1. Договору).

На виконання умов Договору в травні 2016 року технікою Виконавця з механізаторами, були надані послуги на загальну вартість 2 043 430,00 грн., що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг № 32 від 18.05.2016 р. та № 37 від 27.05.2016 р. (належно завірені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до частини 2 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.2.2. Договору загальна вартість послуг (ціна Договору) визначається як сумарна вартість наданих Виконавцем послуг, що визначається на підставі підписаних уповноваженими представниками ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 2.4. Договору сторони домовились, що оплата вартості послуг за цим договором здійснюється Замовником на користь Виконавця шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця, у такому порядку: 2.4.1. оплата вартості фактично наданих послуг протягом трьох банківських днів з моменту підписання уповноваженими представниками ОСОБА_3 акта приймання-передачі наданих послуг.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та стверджує позивач, відповідач свої зобовязання щодо оплати за наданні йому послуги виконував неналежним чином та не в повному обсязі (докази часткових оплат підтверджуються банківськими виписками, належно завірені копії яких містяться в матеріалах справи), заборгувавши позивачу на момент подання позову 153 430,00 грн.

Позивачем 22.02.2017 р. на адресу відповідача направлено лист-вимогу №194 про сплату заборгованості згідно Договору про надання послуг № 18-04-16 від 18.04.2016 р. в розмірі 199 197,28 грн., який залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази оплати вказаної заборгованості.

З огляду на викладене, заборгованість відповідача, яка станом на момент розгляду справи становить 153 430,00 грн., підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Положенням ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.2. Договору Замовник, в разі несвоєчасного проведення платежів передбачених цим Договором, сплачує Виконавцю, за весь час затримки проведення платежів, неустойку в розмірі 1%, яка обчислюється виходячи із загальної суми несвоєчасно проведених платежів.

Відповідно до п. 5.2. Договору за несвоєчасне проведення платежів за фактично надані послуги позивачем нараховано неустойку в розмірі 1% від загальної суми несвоєчасно проведених платежів, що становить згідно розрахунку позивача 20 024,65 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань позивачем враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачу 13 430,67 грн. 3 % річних та 12 311,96 грн. інфляційних втрат, які підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 3, 4, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 12, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 69, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Ротен» (81700, Львівська область, м. Жидачів, вул. Михайла Грушевського, будинок 2, ) на користь Дочірнього підприємства «Умань-Агро» (20356, Черкаська область, Уманський район, с. Гереженівка, вул. Грушевського, будинок 61, ) 153 430,00 грн. основного боргу, 20 024,65 грн. неустойки, 12 311,96 грн. інфляційних втрат, 13 430,67 грн. трьох відсотків річних та 2987,96 грн. - судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Наказ видати у відповідності до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.05.2017 р.

Суддя Галамай О. З.