КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 910/18866/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Дідиченко М.А.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гвоздецький А.М. довіреність № б/н від 12.05.17

від відповідача: Рускіна О.В. довіреність № б/н від 08.02.17

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року

у справі № 910/18866/16 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Авто"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Авто" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про зобов'язання вчинити дії (т.І, а.с. 8-17).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі № 910/18866/16 позовні вимоги ТОВ "Фалькон-Авто" задоволено повністю. Визнано недійсним Договір застави №НКЛ-2019631/S4, укладений 24.10.2013 р. між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фалькон-Авто". Визнано заставу за договором застави №НКЛ-2019631/S4, укладеним 24.10.2013 р. між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фалькон-Авто" припиненою. Зобов'язано ПАТ "Дельта Банк" вчинити дії щодо державної реєстрації припинення обтяження на підставі Договору застави №НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013 р., укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фалькон-Авто" і вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису за такими параметрами: боржник: тип особи: юридична, ТОВ "Фалькон-Авто" (укр.), 36425268; вид обтяження: приватне обтяження; тип обтяження: застава рухомого майна; зареєстровано: 24.10.2013 19:43:10 за № 13973936; підстава обтяження: Договір застави, № НКЛ-2019631/S4, 24.10.2013, АТ "Дельта Банк" (т.ІІ, а.с. 80-89).

23 грудня 2016 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 в якій просить вищевказане рішення скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ "Фалькон-Авто".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Калатай Н,Ф., Мальченко А.О.

13 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Калатай Н,Ф., Мальченко А.О. та призначено до розгляду на 31 січня 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30 січня 2017 року, у зв'язку з перебування судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду справи №910/18866/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Мальченко А.О.

31 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Мальченко А.О.

31 січня 2017 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13 лютого 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13 лютого 2017 року, у зв'язку з перебування судді Мальченко А.О., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду справи № 910/18866/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Калатай Н.Ф.

13 лютого 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Калатай Н.Ф.

13 лютого 2017 року у судовому засіданні оголошено перерву до 14 березня 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13 березня 2017 року, у зв'язку з перебування судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, для розгляду справи № 910/18866/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Мальченко А.О.

14 березня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Мальченко А.О.

14 березня 2017 року у судовому засіданні оголошено перерву на 25 квітня 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24 квітня 2017 року, у зв'язку з перебування судді Мальченко А.О., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, для розгляду справи № 910/18866/16 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Дідиченко М.А.

25 квітня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Дідиченко М.А., розгляд справи призначено на 18 травня 2017 року.

У судовому засіданні 18 травня 2017 року представник ПАТ "Дельта Банк" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволення позову відмовити.

Представник ТОВ "Фалькон-Авто" в судовому засіданні 18 травня 2017 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

24 жовтня 2013 року між ПАТ "Дельта Банк" (далі - відповідач), як кредитором та ПАТ "Запорізький автомобілебудівельний завод", як позичальником укладено договір Кредитної лінії №НКЛ-2019631 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 34 200 000,00 доларів США, зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 8,5% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитним договором не пізніше 28 вересня 2018 року (т.І, а.с. 18-22, 23).

Згідно з п.п. 1.3. та 1.3.3 Кредитного договору, забезпеченням позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих платежів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим Договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та діючого законодавства України про що укладаються відповідні договори, а саме: Договір застави товарів в обороті, що належать ТОВ "Фалькон-Авто".

24 жовтня 2013 року між ПАТ "Дельта Банк", як заставодержателем та ТОВ "Фалькон-Авто" (далі - позивач), як заставодавцем укладено Договір застави №НКЛ-2019631/S4 (далі - Договір застави), відповідно до умов якого заставодавець передає заставодержателю в заставу у якості забезпечення виконання ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" (позичальник) своїх зобов'язань за Договором кредитної лінії №НКЛ-2019631 від 24.10.2013 р., укладеним між заставодержателем та позичальником, товари в обороті (т.І, а.с. 24-27), перелік яких викладено в додатку №1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною.

Згідно із частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 584 ЦК України зазначено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону України "Про заставу" предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

У відповідності до норм ст. 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Положеннями ст. 41 Закону України "Про заставу" визначено, що договір застави товарів у обороті повинен індивідуалізувати предмет застави шляхом зазначення знаходження товарів у володінні заставодавця чи їх розташування в певному цеху, складі, іншому приміщенні або іншим способом, достатнім для ідентифікації сукупності рухомих речей як предмета застави.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання недійсним Договору застави №НКЛ-2019631/S4 від 27.06.2013 р. позивач посилається на невідповідність його змісту нормам ЦК України та Закону України "Про заставу", а саме те, що у Договорі застави не достатньо індивідуалізоване майно, оскільки умовами п. 1.1 Договору застави та додатку №1 до нього не визначено яке саме майно знаходиться у визначеного дилера та за якою адресою.

У п. 1.1.1 Договору застави зазначено, що предмет застави знаходиться за адресами, вказаними в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору застави у заставу передано товари, автомобілі Кіа (Kia Сarens, Kia Ceed, Kia Carato, Kia Optima, Kia Mohave, Kia Picanto, Kia Rio, Kia Sorento, Kia Soul, Kia Sportage, KiaVenga) - 874 одиниць, балансовою вартістю 113 771 882,00 грн., які наявні на складах (за даними складського обліку) у дилерів станом на 24.10.2013 р. Місцями зберігання автомобілів Кіа зазначені підприємства, які розташовані в 23 різних областях України та АР Крим, адреси розміщення автомобілів вказані в даному додатку №1 (т.І, а.с. 28-30).

Таким чином, в спірному договорі застави сторони визначили опис предмета застави у загальній формі з вказівкою на вид заставленого майна - автомобілі марки КІА та зазначили конкретні адреси місць зберігання заставленого майна, що відповідає положенням частини 2 статті 12 та ст. 41 Закону України "Про заставу".

Відповідно до наявного у п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та в'язку №385 від 24.06.2010 р., визначення VIN-коду (Vehicle Identification Number) - це ідентифікаційний номер транспортного засобу, який є структурованим поєднанням буквено-цифрових символів, присвоюється виробником транспортного засобу з метою його ідентифікації та наноситься на кузов транспортного засобу.

Отже, кожному автомобілю виробником транспортного засобу присвоюється VIN-код - ідентифікаційний номер транспортного засобу, який є індивідуальним та унікальним для кожного автомобіля.

Відповідно до п. 1.2. Договору застави, право власності заставодавця на предмет застави підтверджується балансовою Довідкою від 24.10.2013 р.

У матеріалах справи наявна копія Балансової довідки від 24.10.2013 №б/н, наданої ПАТ "Дельта Банк" на підтвердження того факту, що станом на 24.10.2013 р. на балансі ТОВ "Фалькон-Авто", на бухгалтерських рахунках 2810, 2830 враховуються автомобілі КІА загальною вартістю 113 771 882 грн.

У вказаній довідці наведена розшифровка відповідно до якої у перелік включено "модель", "номер кузова", "балансова вартість грн. без ПДВ", "дилер", "адреса місця зберігання". Вказану довідку підписано заступником Генерального директора з фінансів та завірено печаткою підприємства (т.ІІ, а.с. 9-25).

Також у матеріалах справи наявна Довідка ТОВ "Фалькон-Авто" із зазначенням аналогічних реквізитів, в т.ч. номери кузовів автомобілів, станом на 20.05.2014 р. щодо майна балансовою вартістю 114 026 932 грн. (т.ІІ, а.с. 26-30).

Тобто у вказаних Балансових Довідках на підтвердження заставодавцем його права власності щодо предмету застави зазначено відомості, які дозволяють індивідуалізувати заставлене за спірним договором майно, в т.ч. і за VIN-кодом (номером кузова) та конкретним місцем його розташування.

Крім того, у матеріалах справи наявні копії Актів перевірки запасів за Договором застави № НКЛ-2019631/S-4 від 24.10.2013 р., складених 10.01.2014 р., 01.04.2014 р., 23.07.2014 р. у яких зазначено, що при проведенні документарної перевірки розбіжностей та порушень не виявлено, інформація щодо моделі, номеру кузова, собівартості та місця зберігання автомобілів, що приймаються у заставу в якості товарів в обороті відповідає балансовим довідкам (т.І, а.с. 200-203, 204-205, 206-207, т.ІІ, а.с. 31, 32, 33,).

Отже, у Договорі застави наявні достатні відомості, які дають підстави індивідуалізувати заставлене майно.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про заставу" заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок заміни предмета застави при заставі товарів в обороті або у переробці регулюється розділом III цього Закону.

Статтею 40 Закону України "Про заставу" визначено, що предметом застави товарів в обороті або у переробці можуть бути сировина, напівфабрикати, комплектуючі вироби, готова продукція тощо. При заставі товарів в обороті або у переробці реалізовані заставодавцем товари перестають бути предметом застави з моменту їх вручення набувачу або транспортній організації для відправлення набувачу або передачі на пошту для пересилки набувачу, а набуті заставодавцем товари, передбачені в договорі застави, стають предметом застави з моменту виникнення на них права власності.

З аналізу наведеної норми та норми ст. 41 Закону України "Про заставу" вбачається, що товарами в обороті не можуть бути унікальні товари, оскільки втрачається сама суть такого виду предмету застави, так як унеможливлюється заміна товару на аналогічний у разі реалізації предмета застави.

Тобто, передання автомобілів в заставу в якості товару в обороті є неможливою, оскільки виключається можливість заміни такого товару на аналогічний.

Отже, специфіка режиму використання спірного майна виключає правомірність при укладенні правочинів визначення автомобілів у їх сукупності із зазначенням лише їх родових ознак, а отже автомобілі не можуть бути предметом застави в якості товарів в обороті.

Наведені висновки підтверджуються наявним в матеріалах справи висновком наукового-правового експерта Ради науково-правових експертиз при інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України щодо проблемних питань застосування застави товару в обороті від 25.01.2017 р. (т.ІІ, а.с. 127-136).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Приписами частини 2 статті 13 Закону України "Про заставу" передбачено, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

За умовами Договору застави у заставу передано 874 автомобілів KІА.

Згідно з ч. 4 ст. 55 Закону України "Про нотаріат" посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто його недійсність прямо встановлена законом.

Наведена норма узгоджується із положеннями пп. 3.2. п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. № 11 та п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9.

Відтак, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про недійсність спірного правочину у зв'язку з недотриманням вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення договору застави (дефект форми).

При цьому, у абз. 7 п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" зазначено, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини."

Тому, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визнав недійсним договір з іншої підстави ніж вказано позивачем є безпідставними.

При цьому, з огляду на приписи ЦК України, відповідно до якого подальше схвалення правочину, шляхом вчинення дій на його виконання перебуває у зв'язку з дійсністю такого правочину лише в разі оспорюваності правочину з підстав, визначених ст. 241 ЦК України, а саме вчинення правочину представником з перевищенням повноважень та не передбачає таких наслідків для вчинення правочину з дефектом форми, доводи апелянта про подальше виконання сторонами договору застави є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору застави є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 7 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у правочині, на підставі якого або у зв'язку з яким виникає обтяження, повинен визначатись опис предмета обтяження. У разі відсутності опису предмета обтяження чи якщо існуючий опис не дозволяє ідентифікувати предмет обтяження, таке обтяження є недійсним. Якщо предметом обтяження є окремий об'єкт, його опис надається за індивідуальними ознаками.

Відповідно до запису № 1 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна стосовно боржника ТОВ "Фалькон-Авто" 24.10.2013 р. відповідачем зареєстроване приватне обтяження за № 13973936, де об'єктом обтяження є товари в обороті, а саме: автомобілі KІА у кількості 874 одиниці по договору застави №НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013 р. на суму 113 500 000,00 грн. Запис не містить майна за родовими ознаками та ідентифікаційних ознак (тип, модель, рік виготовлення, колір, об'єм двигуна, повна маса, VIN-код) об'єкту обтяження (т.І, а.с. 32-39).

Згідно статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються, зокрема, опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації. Обтяжувач має право вносити зміни до опису предмету обтяження.

Тобто, як вбачається з норм даної статті та приписів статті 7 Закону, навіть внесення до Державного реєстру застав запису про предмет застави без достатньої його ідентифікації не створює виникнення прав за таким обтяженням у сторін.

Таким чином, якщо опис обтяженого майна у Реєстрі обтяжень рухомого майна не містить ідентифікуючих ознак, то це обтяження за змістом ст. 7 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" недійсне.

Оскільки предмет застави не ідентифікований, а Договір застави є нікчемним в силу закону, то вказаний договір не створює правові наслідки виникнення права застави.

У відповідності до статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача.

Згідно з пунктом 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 05.07.2004 р. №830, після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

Відповідно до пункту 5 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна державна реєстрація обтяження рухомого майна може проводитися будь-яким реєстратором.

Згідно з пунктом 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстратори - суб'єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Враховуючи наведене, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про припинення обтяження та про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо державної реєстрації припинення обтяження та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо тверджень апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального законодавства, у зв'язку з безпідставним незалученням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національного Банку України, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини.

Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Згідно з пунктом 1.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Предметом спору в цій справі є визнання недійсним договору застави, що був укладений між ТОВ "Фалькон-Авто" та ПАТ "Дельта Банк".

Разом з тим, у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи Національний банк України не буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки, не буде змінено їхні наявні права та/або обов'язки, та не буде позбавлено прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи те, що рішення у даній справі не може вплинути на права та обов'язки Національного банку України, місцевий господарський суд правомірно відмовив в залученні даної особи до участі у справі № 910/18866/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Також колегія суддів зазначає про безпідставність посилань відповідача на відмову суду першої інстанції у залученні до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки відповідачем клопотання про залучення вказаної особи на стадії розгляду справи судом першої інстанції не заявлялось.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у справі №910/18866/16 залишити без змін.

3. Справу №910/18866/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

М.А. Дідиченко