ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа № 917/2057/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пермус" - не з'явився;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" - Макарової А.М. - на підставі довіреності від 19.12.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, Київська область, м. Васильків, (вх. № 1241 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.03.2017р. у справі №917/2057/16

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, Київська область, м. Васильків,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Вільна Терешківка,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пермус", Полтавська область, м. Миргород,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", м. Київ,

про стягнення 121 048,67грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.03.2017р. у справі №917/2057/16 (суддя Мацко О.С.) відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області 16.03.2017р. у справі №917/2057/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було повно, всебічно та об'єктивно досліджено всіх обставин справи, що на думку останнього призвело до передчасного висновку суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про розірвання договору та доказів наміру передачі суборендованого майна згідно акту приймання - передачі, місцевий господарський суд мав зазначити про відсутність доказів належного виконання умов договору суборенди з боку відповідача; крім того, місцевим господарським не було прийнято до уваги посилання апелянта на справи №826/8592/16 (за позовом ТОВ "ПЕРМУС" до приватного нотаріуса Татарінцевої Є.А. про скасування рішення від 25.03.2016року, яким було знято судовий арешт накладений Миргородським міськрайонним судом 02.10.2013року), №826/9243/16 (за позовом ТОВ "ПЕРМУС" до приватного нотаріуса Тишко І.О. про скасування рішення від 09.12.2015р., яким було зареєстровано договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави між ПАТ "ВТБ БАНК " та ТОВ "ФК "Поліс") та №826/7684/16 (за позовом ТОВ "ПЕРМУС" до приватного нотаріуса Тишко І.О. про визнання протиправними та скасування рішення від 25.03.2016року та записів), які розглядаються Окружним адміністративним судом м. Києва, та на думку апелянта мають суттєве значення для вирішення даного спору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.04.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 17.05.2017р.

28.04.2017р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№4614), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відмовити, рішення господарського суду Полтавської області 16.03.2017р. у справі №917/2057/16 залишити без змін.

28.04.2017р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без участі його представника. Також, зазначає, що під час ухвалення усіх процесуальних питань покладається на розсуд суду (вх.№4615).

17.05.2017р. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" подано до апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№5101), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відмовити, рішення господарського суду Полтавської області 16.03.2017р. у справі №917/2057/16 залишити без змін.

У зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М., автоматизованою системою документообігу суду 17.05.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Бородіної Л.І., судді Шутенко І.А.

У судовому засідання Харківського апеляційного господарського суду 18.05.2017р. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" заперечила проти вимог апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, просила відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Полтавської області 16.03.2017р. у справі №917/2057/16 залишити без змін.

У судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 17.05.2017р. представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пермус" не з'явились, про причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (т.2 а.с.219,220).

Апелянт - Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 в судове засідання також не з'явилась, про причини неявки не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, про що свідчить повернуте повідомлення про вручення поштового відправлення за вих. №005702/2 (т.2 а.с.218). А також про отримання ухвали свідчать відомості з реєстру відстеження пересилання поштових відправлень Укрпошти, а саме документ з штрихкодовим ідентифікатором 342 (даний штрихкодовий ідентифікатор відображений на повернутому повідомленні про вручення поштового відправлення за вих. №005702/2) вручено за довіреністю 20.04.2017р.

Судова колегія зазначає, що апеляційним господарським судом було виконано процесуальний обов'язок щодо належного повідомлення апелянта про час та місце розгляду справи, про що також свідчить штамп на зворотній сторінці ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 13.04.2017р. про відправлення її копій сторонам, що є доказом належного повідомлення учасників процесу про час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації № 28 від 20.02.2013р.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, та зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку, що апелянту було створено належні умови для реалізації його процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином (т.1 а.с.218-220), а також, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановленого господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пермус" (надалі - орендодавець), Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 (надалі - орендар), та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (надалі - суборендар) було укладеного договір суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К (надалі - договір суборенди) (т.1 а.с.15-17), за умовами якого орендар зобов'язується передати у тимчасове оплатне користування, а суборендар прийняти та використовувати нежитлове приміщення, на умовах, зазначених в даному договорі (пункт 1.1. договору суборенди).

Відповідно до пункту 1.2. договору суборенди, приміщення, що передається в суборенду розташовано за адресою - АДРЕСА_1, приміщення 1, належить орендодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва на праві власності на нежитлове приміщення.

Загальна площа об'єкту суборенди становить 93,5кв.м.(пункт 1.3 договору суборенди).

Відповідно до пункту 1.5. договору суборенди, передача об'єкту суборенди суборендарю здійснюється на підставі акту прийому - передачі нежитлового приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 1.5. договору суборенди, сторонами було складено акт прийому-передачі орендованого майна від 01.10.2015р., який підписано сторонами та скріплено печатками (т. т.1 а.с.18).

Крім того, згідно акту прийому-передачі коштів за користування нежитловими приміщеннями по договору №1/Г/К від -1.10.2015р. укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пермус" (надалі - орендодавець), Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 (надалі - орендар), та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (надалі - суборендар), суборендарем було передано орендарю кошти у розмірі 13 000,00грн. за користування об'єктом оренди за квітень 2016р. (т.1 а.с.125). Отримання орендарем зазначених грошових коштів також підтверджується розпискою з особистим підписом ФОП ОСОБА_2 від 01.10.2015р. (т.1 а.с.126)

Розділом 2.1. договору суборенди сторони погодили обов'язки орендаря, зокрема:

- орендар зобов'язаний протягом календарного дня з моменту підписання договору, але не пізніше 01.10.2015р. передати суборендарю об'єкт суборенди за актом прийому - передачі нежитлового приміщення (пункти 2.1.2., 2.1.4. договору суборенди); в строк до З (третього) числа поточного місяця, виставляти суборендареві рахунок на оплату суборендної плати за поточний місяць. (пункту 2.1.4 договору суборенди).

Відповідно до пункту 3.1. договору суборенди, суборендна плата за користування об'єктом суборенди за період з 01.10.2015р. по 01.06.2016 року становить 13 000,00 грн. без ПДВ щомісячно і сплачується суборендарем на підставі рахунку орендаря. Комунальні послуги до складу орендної плати не входять та компенсуються орендарем орендарю окремо на підставі рахунків, які надаються останнім

Пунктом 3.5. договору суборенди сторони погодили, що розмір суборендної плати може бути змінений лише за письмовою згодою сторін, та 01.12.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пермус" (надалі - орендодавець), Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 (надалі - орендар), та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (надалі - суборендар) було укладено додаткову угоду №1 до договору суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К (т.1 а.с.127), за умовами якої сторони погодили змінити розмір орендної плати - у розмірі 15 250,00грн.

Відповідно до умов пунктів 3.2. та 3.3. договору суборенди, суборендар за умови виконання Орендарем умов пункту 2.1.4. договору, сплачує суборендну плату в строк до 3 (третього) числа поточного (оплачуваного) місяця шляхом врахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендаря. Суборендар починає сплачувати суборендну плату орендарю з дати фактичного використання об'єкта суборенди суборендарем. Датою фактичного початку використання об'єкту суборенди вважається дата підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту суборенди

Пунктом 5.1. договору суборенди сторони погодили, що за несвоєчасну сплату суборендної плати суборендар сплачує на користь орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочки.

Даний договір набирає юридичної сили з моменту його підписання і діє до 27 квітня 2018року.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2016р. суборендарем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 на адресу орендодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пермус" та орендаря - Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 було надіслано повідомлення (попередження) про дострокове припинення договору суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р., в якому просив сторони достроково розірвати договір суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р., прийняти об'єкт суборенди (шляхом укладення акту приймання-передачі), припинити нарахування суборендної плати (шляхом укладення додатково угоди про дострокове розірвання договору суборенди) та письмово повідомити про наслідки розгляду даного повідомлення (попередження). Крім того, суборендарем стосовно стану розрахунків за договором суборенди було додатково повідомлено, що відповідно до письмової розписки орендарем було отримано 13 000,00грн. в рахунок оплати суборенди за останній місяць користування об'єктом оренди (квітень 2018 року), а отже сума заборгованості за червень 2016 року, як за останній місць користування становить 2 250,00 грн. (як різниця між сплаченою сумою 13000,00грн. та 15 250,00грн. суми щомісячно суборендної плати) (т. 1.а.с.132-133).

Факт відправлення вказаного повідомлення (попередження) про дострокове припинення договору суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. підтверджується описом вкладення до цінного листа з відміткою відділу ДППЗ "Укрпошта" та фіскальним чеком (т.1 а.с.134-136). Отже, доводи апелянта щодо відсутнотсі в матеріалах справи доказів направлення відповідного повідомлення про розірвання договору та наміру передачі суборендованого майна за актом приймання-передачі спростовуються матеріалами справи.

20.09.2016р. відповідачем, з тих підстав, що відповіді на вищезазначене повідомлення (попередження) про дострокове припинення договору суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. сторонами надано не було, на адресу орендодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пермус" та орендаря - Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 було надіслано відповідь на претензію, в якій суборендарем було повідомлено сторін про залишення без розгляду вищезазначеної претензії позивача, у зв'язку з відсутністю правових підстав для її розгляду (т.1 а.с.137-138).

Оскільки претензія про сплату заборгованості направлена позивачем на адресу відповідача була залишена останнім без розгляду, 23.12.2016р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом (т.1 а.с.3-21) (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.02,2017р. т.1 а.с.55-57) про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. та відшкодування витрат на утримання орендованого приміщення у розмірі 121 048,67грн. та судових витрат за подання позовної заяви у розмірі 1 815,72грн.

Поряд з цим, в процесі розгляду даної справи, місцевим господарським судом було встановлено, що нежитлові приміщення площею 93,5 кв.м. нежитлового приміщення 1, що розташовано за адресою: місто Миргород, Полтавська область, АДРЕСА_1 належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т. 1 а.с.148).

Право власності на зазначені нежитлові приміщення виникло з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2008р. між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" (надалі - кредитор) та громадянкою України ОСОБА_7 (надалі - позичальник) було укладено кредитний договір №22.94./08-КЛ (невідновлювальна кредитна лінія) (надалі - кредитний договір) (т.1 а.с.30-41), за умовами якого кредитор на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі згідно умов цього договору та виконати всі інші зобов'язання в порядку та в строки визначені цим договором (пункт 1 кредитного договору).

Ліміт кредитної лінії становить 1 650 000,00грн., цільове призначення кредиту на споживчі потреби (пункти 1.1 та 1.2 кредитного договору).

У відповідності з чинним законодавством України виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором забезпечується:

іпотекою нежилого приміщення, що належить Майновому поручителю (Мале підприємство „Мрія", ) та знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1, надалі - "Предмет іпотеки"

порукою Малого підприємства „Мрія" (код ЄДРПОУ-13941164);

порукою громадянки ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

порукою громадянина ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) (пункт 1.9. кредитного договору).

В подальшому сторонами вносились зміни до кредитного договору, шляхом укладення додаткових угод, а саме:

- договір про внесення змін № від 01.10.2010р., яким було змінено проценту ставку за кредитним договором,змінено порядок погашення кредиту та сплати процентів;внесено зміни до розділу "Зобов'язання позичальника"; розділу "Права кредитора"; розділу "Відповідальність сторін", розділу "Заключні положення"; доповнено розділ "Предмет договору та основні умови кредитування" порукою громадянки ОСОБА_9 (т.2 а.с.48-56);

- договір про внесення змін №2 від 23.03.2011р., яким було здійснено заміну розрахункового рахунку по тексту договору (т.2 а.с.57);

- договір про внесення змін №3 від 15.09.2011р., яким було внесено зміни до розділу "Зобов'язання позичальника" (т.2 а.с.58-59);

- договір про внесення змін №4 від 29.12.2011р., яким було внесено зміни до розділу "Порядок повернення кредиту та сплати процентів"; розділу "Відповідальність сторін", розділу "Заключні положення" та розділу "Зобов'язання позичальника" (т.2 а.с.63-64).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 04.07.2008р. №22.94./08-КЛ (невідновлювальна кредитна лінія), 04.07.2008р. між Відкритим акціонерними товариством "ВТБ Банк" (надалі - іпотекодержатель) та Малим підприємством Мрія (надалі - іпотекодавець), яке виступає майновим поручителем по зобов'язанням боржника - ОСОБА_7, було укладено договір наступної іпотеки №22.94/08-ДІ (надалі - договір іпотеки) (т.2 а.с.72- 81).

Відповідно до пункту 1.1.договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникли з кредитного договору №22.94/08-КЛ від 04.07.2008р., (надалі - "кредитний договір"), укладеного між іпотекодержателем та боржником, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого боржник зобов'язується перед іпотекодержателем в строк повернути кредит у розмірі 1 650 000,00грн., сплатити проценти за його користування, повну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодовувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.

Цим договором забезпечуються також вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки, утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків завданих порушенням цього договору.

Згідно цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах зазначених нижче.

Боржником за кредитним договором виступає громадянка України ОСОБА_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Миргородським МРВ УМБС України в Полтавській області "29" серпня 2001 р., яка мешкає за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_2.

Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлове приміщення площею 269,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1, (надалі - "Предмет іпотеки"). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом Миргородської міської ради від 21 травня 2008 року, зареєстрованим Дочірнім комунальним підприємством „Миргородтехінвентаризація" в книзі № 1 за номером запису 6, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18934000 від 23.05.2008 р., реєстраційний номер № 5551892.

Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці у м. Миргород, АДРЕСА_1, та знаходиться в користуванні іпотекодавця. Цільове призначення земельної ділянки - для здійснення підприємницької діяльності. Кадастровий номер: НОМЕР_4. Іпотекодавець користується земельною ділянкою на підставі договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2002 року з усіма додатковими угодами до нього, зареєстрований у Миргородському міському відділу земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 23 жовтня 2002 року за № 285 (пункти 1.2. та 1.3 договору іпотеки)

Пунктом 1.8. договору іпотеки сторони погодили, що обтяження предмета іпотеки іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку встановленому законодавством. Державна реєстрація здійснюється на підставі повідомлення іпотекодержателя та за рахунок іпотекодавця.

Відповідно до пункту 3.1.1. договору іпотеки у будь-який час протягом дії цього договору уповноважені представники іпотекодержателя мають право, після попередження, протягом одного робочого дня, чи в інший час за домовленістю, відвідувати предмет іпотеки та перевіряти документацію на предмет іпотеки, з метою перевірки його фактичної наявності, вартості, стану, умов утримання та збереження, а також перевірки виконання іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором.

Розділом 4.1. договору іпотеки визначено права та обов'язки іпотекодавця, зокрема: іпотекодавець зобов'язаний надавати іпотекодержателю доступ до предмета іпотеки для здійснення перевірки, не перешкоджати реалізації права іпотекодержателя по перевірці наявності, стану, умов збереження та експлуатації предмета іпотеки. На вимогу іпотекодержателя надавати йому всі необхідні документи, які стосуються наявності, стану та статусу предмета іпотеки, наявності обтяжень тощо.

Пунктом 4.1.4 договору встановлено, що іпотекодавець зобов'язаний без письмової згоди іпотекодержателя, не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб, не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки.

Згідно п.4.2.3 іпотекодавець має право вчинювати будь - які дії щодо предмета іпотеки виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя. Такі юридичні дії включають (але не виключно): а) зведення, знищення або проведення капітального ремонту будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснення істотного поліпшення цієї земельної ділянки; б) передання предмету іпотеки у наступну Іпотеку; в) відчуження предмету; г) передавання предмета іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування; д) інші юридичні дії (пункт 4.1.2., 4.1.4. 4.2.3. договору іпотеки).

Крім того, пунктом 7.1.4 договору іпотеки передбачено, що у разі надання предмету іпотеки в оренду, в договорах оренди предмету іпотеки повинна бути передбачена умова про припинення дії договору/і в оренди у разі переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи.

Пунктом 7.2. договору іпотеки сторони погодили, що іпотека зберігає силу у випадках уступки (відступу) іпотекодержателем забезпеченої іпотекою вимоги іншій особі або переведення боржником за письмовою згодою іпотекодержателя боргу за кредитним договором на іншу особу. У разі переходу права власності на предмет Іпотеки за письмовою згодою іпотекодержателя від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі в порядку правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача предмету іпотеки, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права та несе всі обов'язки за цим договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (пункт 7.3. договору іпотеки).

Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання боржником бо іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. При частковому виконанні забезпечених іпотекою зобов'язань іпотека та її предмет зберігаються в повному обсязі (пункт 8.1. договору іпотеки).

В подальшому, на підставі укладених між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (надалі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю ""Фінансова компанія "Поліс" (надалі - новий кредитор), договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015р. та додаткової угоди №1 від 27.11.2015р. до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015р. (т. 2 а.с.13-22), та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 09.12.2015р. (т.2 а.с.25 - 29), новий кредитор набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором №22.94/08-КЛ від 04.07.2008р. та прав іпотекодержателя за договором наступної іпотеки №22.94/08-ДІ від 04.07.2008р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (як новим кредитором), у зв'язку з невиконанням позичальником - ОСОБА_7 умов кредитного договору №22.94/08-КЛ від 04.07.2008р. у відповідності до положень договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, приміщення площею 93, 5 кв.м. нежитлового приміщення 1, що розташовано за адресою: місто Миргород, Полтавська область, АДРЕСА_1, про що 25.03.2016р. було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т. 1 а.с.148).

26.05.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (як новим власником нежитлових приміщень) було направлено на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 вимогу про звільнення приміщення (виселення) (т.1 а.с.128-131), в якій запропоновано або укласти договір із власником приміщення на його умовах, або звільнити приміщення, що розташовано за адресою: місто Миргород, Полтавська область, АДРЕСА_1, протягом 10 днів з дня отримання цієї вимоги.

Так, 01.06.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (надалі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (надалі - орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень (т. 2 а.с.6-9) (надалі -договір оренди), за умовами якого орендодавець передає а орендар приймає у строкове платне користування приміщення площею 93, 5 кв.м. нежитлового приміщення 1 загальною площею 269,6 кв.м., що розташовано за адресою: місто Миргород, Полтавська область, АДРЕСА_1 ( пункт 1.1. договору оренди).

Відповідно до пункту 1.3. договору оренди, приміщення належать орендарю на праві власності (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13880222, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №59894566 від 25.05.2016р.)

Передача приміщення, що орендується здійснюється шляхом укладення сторонами акту приймання - передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною цього договору (пункт 2.1. договору оренди).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 2.1. договору оренди, сторонами було складено акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.06.2016р., який підписано сторонами та скріплено печатками ( т.2 а.с.12).

Таким чином, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом договору оренди нежитлових приміщень від 01.06.2016р. укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та договору суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пермус", Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2, та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 є одне й те ж саме приміщення площею 93,5 кв.м. нежитлового приміщення 1, що розташовано за адресою: місто Миргород, Полтавська область, АДРЕСА_1.

Оскільки рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права та обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, 16.03.2017р. місцевим господарським судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т.2 а.с.171-176).

Відповідні висновки суду з посиланням на положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 9, 12 Закону України "Про іпотеку" мотивовані тим, що оскільки позивач не отримував письмової згоди ані від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", ані від Відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк" на передачу в оренду предмету іпотеки, договір суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пермус", Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 є нікчемним та відповідно не породжує будь-яких зобов'язань щодо сплати суборендної плати, у зв'язку з чим, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. та відшкодування витрат на утримання орендованого приміщення у розмірі 121 048,67грн.

Досліджуючи матеріали справи у їх сукупності, та надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 враховуючи наступне.

Так, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 та частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання його недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Положеннями частини 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку.

Частиною 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Крім того, як було зазначено вище, пунктом 4.2.3. договору іпотеки, сторони погодили, що без письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Отже, виходячи із аналізу вказаних норм законодавства та умов іпотечного договору, передача в суборенду Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 предмету іпотеки, а саме нежитлових приміщень площею 93, 5 кв.м. нежитлового приміщення 1, що розташовано за адресою: місто Миргород, Полтавська область, АДРЕСА_1, могла бути лише за умови письмової згоди іпотекодержателя.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів письмової згоди ані Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" ані Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" на передачу в оренду чи суборенду предмету іпотеки, що також підтверджується наявним в матеріалах справи листом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" від 14.06.2016р. №7598/1-2, в якому останнім було зазначено про те, що у період з 2012 по 2015 роки кредитним комітетом ПАТ "ВТБ Банк" рішень про надання згоди на передання предмету іпотеки в оренду не приймалось (т.2 а.с.82).

Крім того, колегія суддів зазначає, що статтею 215 Цивільного кодексу України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 Цивільного кодексу України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 Цивільного кодексу України тощо).

Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

На підставі частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 02.03.2016р. у справі №6-308цс16.

Враховуючи вищевикладене, що рішення у справі повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі, що позивач не отримував письмової згоди ані від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", ані від Відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк" згоди на передачу в оренду предмету іпотеки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що договір суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пермус", суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 є нікчемним та відповідно не породжує будь-яких зобов'язань щодо сплати суборендної плати.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України ані місцевому господарському суду ані суду апеляційної інстанції доказів наявності заборгованості у відповідача по сплаті суборендної плати у період до 01.06.2016р., а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах про стягнення заборгованості з 01.06.2016р. (тобто, за період коли право власності на спірні нежитлові приміщення було набуто Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" ), у зв'язку з чим, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення №1/Г/К від 01.10.2015р. та відшкодування витрат на утримання орендованого приміщення у розмірі 121 048,67грн.

Крім того, посилання апелянта на справи №826/8592/16 (за позовом ТОВ "ПЕРМУС" до приватного нотаріуса Татарінцевої Є.А. про скасування рішення від 25.03.2016року, яким було знято судовий арешт накладений Миргородським міськрайонним судом 02.10.2013року), №826/9243/16 (за позовом ТОВ "ПЕРМУС" до приватного нотаріуса Тишко І.О. про скасування рішення від 09.12.2015р., яким було зареєстровано договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави між ПАТ "ВТБ БАНК " та ТОВ "ФК "Поліс") та №826/7684/16 (за позовом ТОВ "ПЕРМУС" до приватного нотаріуса Тишко І.О. про визнання протиправними та скасування рішення від 25.03.2016року та записів), які розглядаються Окружним адміністративним судом м. Києва, не можуть бути прийняті колегія суддів до уваги, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень на даний час будь-яких судовий рішень по даним справам прийнято не було.

За приписами статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія також зазначає, що приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

У пункті 54 рішення від 28.01.2011. "Трофимчук проти України" Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим рішення господарського суду Полтавської області від 16.03.2017р. у справі №917/2057/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.03.2017р. у справі №917/2057/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19 "травня" 2017р.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Шутенко І.А.