ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2017 Справа № 904/12348/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", м. Дніпро

до В-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг", м. Київ

В-2: Публічного акціонерного товариства " УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1", м. Київ

В-3: Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

про зняття арешту та визнання права власності

Головуючий колегії ОСОБА_2

Судді: Бондарєв Е.М.

ОСОБА_3

Представники:

від позивача: ОСОБА_4, представник за довіреністю № 39-Д від 23.09.2016

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_5, представник за довіреністю № 943/20.3-03 від 29.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" (далі - відповідач-1), Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1" (далі - відповідач-2), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач-3) про зняття арешту та визнання права власності на майно.

Ухвалою господарського суду від 28.12.2016 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 07.02.2017.

Ухвалою господарського суду від 07.02.2017 продовжено строк розгляду спору до 14.03.2017 включно; відкладено судове засідання на 02.03.2017.

16.02.2017 до суду від відповідача-2 надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 52182571.

02.03.2017 до суду від позивача надійшли:

- клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в підтвердження заявлених позовних вимог;

- заява, відповідно до якої позивач виклав заявлені позовні вимоги в наступній редакції:

"Визнати за Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» право власності на транспортні засоби АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_1, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338369, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548730; АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_2, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338366, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548872; АВТОБУС-D Марка РУТА 25, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_3, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ270990, номер шасі Y7Х25D000D200D2547056.

Зняти арешт з транспортних засобів АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_1, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338369, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548730; АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_2, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338366, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548872; АВТОБУС-D Марка РУТА 25, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_3, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ270990, номер шасі Y7Х25D000D200D2547056, накладений в рамках виконавчого провадження, зареєстрованого у ЄДРВП за номером 52182571".

Ухвалою господарського суду від 02.03.2017 відкладено судове засідання на 14.03.2017.

Ухвалою господарського суду від 14.03.2017 призначено колегіальний розгляд справи, передано матеріали справи для визначення складу колегії.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 15.03.2017 визначено колегію у складі: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Бондарєв Е.М., Панна С.П.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2017 прийнято справу № 904/12348/16 до розгляду колегією суддів в складі: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Бондарєв Е.М., Панна С.П.; призначено розгляд справи на 18.04.2017.

Ухвалою господарського суду від 18.04.2017 відкладено судове засідання на 11.05.2017.

Судове засідання 11.05.2017 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Панни С.П. у відпустці.

12.05.2017 до суду від відповідача-3 надійшло клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду від 13.05.2017 продовжено строк розгляду спору до 30.05.2017 включно; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 25.05.2017.

24.05.2017 на електронну адресу Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника останнього.

25.05.217 до суду від позивача надійшла заява про заміну предмета та підстави позову, яку колегія суддів залишає без розгляду, оскільки судом розпочато розгляд справи по суті.

Повноважні представники відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи повноважних представників позивача та відповідача-3, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважних представників відповідача-1 та відповідача-2 за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача-3 заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні 25.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

До червня 2016 року позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" існувало в організаційно-правовій формі Публічного акціонерного товариства. Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" є повним правонаступником всіх прав в обов'язків Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205".

18.01.2013 між позивачем та відповідачем-1 укладено Генеральний договір фінансового лізингу № 32, відповідно до якого сторони погодили загальний порядок та умови одержання від відповідача-1 транспортних засобів у лізинг позивачем.

На виконання вищезазначеного Договору, серед інших договорів, між позивачем та відповідачем-1 29.08.2013 було укладено договір фінансового лізингу № ФЛ-32-10, у відповідності до якого позивачеві відповідачем-1 у користування було передано транспортні засоби:

1) АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_1, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338369, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548730;

2) АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_2, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338366, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548872;

3) АВТОБУС-D Марка РУТА 25, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_3, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ270990, номер шасі Y7Х25D000D200D2547056.

Факт передачі вищезазначених транспортних засобів підтверджується Актом приймання-передачі від 25.09.2013 (Додаток № 3 до договору фінансового лізингу № ФЛ-32-10 від 29.08.2013).

Згідно з п. 5.6. Генерального договору фінансового лізингу № 32 від 18.01.2013, за письмовою вимогою позивача після закінчення строку лізингу та у разі належного, повного та безумовного виконання позивачем усіх умов Договору лізингу, відсутності заборгованості по сплаті лізингових та інших платежів, що виникають з Договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), предмет лізингу переходить у власність позивача.

Фактичний перехід права власності на предмет лізингу до позивача оформляється підписанням між відповідачем-1 та позивачем ОСОБА_6 про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за Договору лізингу.

За приписами п. 6.2. Договору фінансового лізингу № ФЛ-32-10 від 29.08.2013 вартість предмета лізингу, а саме вищезазначених транспортних засобів, становить 559 478,40 грн.

Позивач повністю виконав свої обов'язки за договором фінансового лізингу № ФЛ-32-10 29.08.2013, про що свідчить Акт про повне виконання сторонами своїх зобов'язань від 22.09.2016.

Як вказує позивач, після отримання належного позивачеві екземпляру вищезазначеного Акту про повне виконання сторонами своїх зобов'язань від 22.09.2016, у відповідності до п.5.6. Генерального договору фінансового лізингу № 32 від 18.01.2013, останній звернувся до Територіального сервісного центру № НОМЕР_4 України в Дніпропетровській області з метою юридичногооформлення права власності на вищевказані транспортні засоби. Однак згідно листа Територіального сервісного центру №1241 МВС України в Дніпропетровській області № 31/4-1241-1561 від 20.12.2016 стало відомо, що станом на 20.12.2016 на вищевказані транспортні засоби накладено обмеження на відчуження (арешт) № 52182571 від 04.10.2016 ДДВС ВПВР м. Києва та № 596/5-20.1 від 04.11.2016 ДДВС ВПВР м. Києва. Виконавче провадження № 52182571 було відкрито в рамках справи № 910/23436/15, сторонами якої є ТОВ "Український лізинг" (відповідач-1) та Публічне акціонерне товариство "Український бізнес банк" (відповідач-2) на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 04.11.2015.

Позивач звертає увагу на те, що на даний час та згідно умов Генерального договору фінансового лізингу № 32 від 11-01.2013 спірні транспортні засоби знаходяться на його балансі.

Посилаючись на ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 16 ГПК України позивач просить суд:

- Визнати за Товариством з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" право власності на транспортні засоби АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_1, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338369, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548730; АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_2, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338366, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548872; АВТОБУС-D Марка РУТА 25, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_3, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ270990, номер шасі Y7Х25D000D200D2547056;

- Зняти арешт з транспортних засобів АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_1, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338369, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548730; АВТОБУС-D Марка РУТА 22, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_2, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ338366, номер шасі Y7Х22YNVAD200D2548872; АВТОБУС-D Марка РУТА 25, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_3, номер свідоцтва про державну реєстрацію САТ270990, номер шасі Y7Х25D000D200D2547056, накладений в рамках виконавчого провадження, зареєстрованого у ЄДРВП за номером 52182571".

Відповідач-1 не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Відповідач-2 заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

27.10.2014 між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено кредитний договір № 307/Ю (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідач-2, за наявності вільних грошових коштів, надає відповідачу-1 у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 16 600 000,00 грн. на поповнення обігових коштів та ведення фінансово-господарської діяльності строком до 26.10.2017 зі сплатою 15 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються за кожний календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

Пунктом 2.1. Кредитного договору передбачено, що кредит, наданий за даним договором, забезпечується заставою.

27.10.2014 між відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений договір застави транспортних засобів, за реєстровим № 8428, посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу.

Пунктом 1.2. Договору застави транспортних засобів передбачено, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором відповідач-1 передає, а відповідач-2 приймає в заставу належні йому на праві власності спірні транспортні засоби (№ з/п. 2, 3, 4 ).

Згідно з п. 1.5. Договору застави транспортних засобів зобов'язання, що забезпечені заставою, враховуються виконаними у випадку погашення відповідачем-1 його зобов'язань за Кредитним договором.

Таким чином, права відповідача-2, як кредитора забезпечені заставою.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем-1 за кредитним договором № 307/Ю від 27.10.2014 відповідач-2, як кредитор, звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 958 943,92 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/23436/15 стягнуто з відповідача-1 на користь відповідача-2 заборгованість за кредитом у розмірі 14 432 560,96 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 455072,03 грн., пеню за несвоєчасно сплачені відсотки у розмірі 51 310,93 грн. Також стягнуто з відповідача-1 у дохід Державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016, залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2016, рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/23436/15 залишено без змін.

22.12.2015 Господарським судом міста Києва видано наказ про примусове виконання вищезазначеного рішення суду.

Відповідач-2 звертає увагу суду, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/23436/15 в добровільному порядку не виконано, заборгованість за кредитним договором № 307/Ю від 27.10.2014 не погашена та складає станом на 25.01.2017 - 19 107 229,27, з яких:

- сума заборгованості за основним боргом - 14 432 560,96 грн.;

- сума заборгованості за нарахованими процентами - 3 298 420,06 грн.;

- сума заборгованості за пенею - 1 225 930,36 грн.;

- сума штрафу - 150 317,89 грн.

Також відповідач-2 повідомляє, що останній в порядку Закону України «Про виконавче провадження» пред'явив до виконання наказ від 22.12.2015 про примусове виконання рішення Господарського суду від 04.11.2015 по справі № 910/23436/15. Згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Таким чином, відповідний підрозділ державної виконавчої служби в передбачений законом спосіб здійснює примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/23436/15, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач-3 заявлені позовні вимоги також не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

На виконанні відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №52182571 з примусового виконання наказу № 910/23436/15, виданого Господарським судом міста Києва 22.12.2015, про стягнення з відповідача-1 на користь відповідача-2 заборгованості.

09.09.2016 державним виконавцем на підставі ст. ст. 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

04.10.2016 державним виконавцем на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно відповідача-1.

Як зазначає відповідач-3, згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовуються для забезпечення реального виконання рішення. Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. Оскільки визначене майно у позовній заяві зареєстровано та належить відповідачу-1 по виконавчому провадженню, державним виконавцем був накладений арешт на вищезазначене майно.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 і 376 Цивільного кодексу України. У решті випадків право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України).

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, за правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки:

- Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів в підтвердженнянабуття позивачем права власності на спірні транспортні засоби.

ОСОБА_6 про повне виконання сторонами своїх зобов'язань від 22.09.2016 підтверджує лише право на набуття права власності, а не саме право власності на спірні транспортні засоби.

- Посилання позивача на лист Територіального сервісного центру № НОМЕР_4 України в Дніпропетровській області, як на доказ оспорювання права власності, є необґрунтованим, оскільки в листі йде мова лише про накладені обмеження на відчуження.

Крім того, п. 4.6 Генерального договору фінансового лізингу № 32 від 18.01.2013 передбачено, що зняття з обліку предмета лізингу у випадках переходу права власності на предмет лізингу до позивача в порядку, передбаченому цим генеральним договором, здійснюється силами та за кошти відповідача-1.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача-1 з вимогою щодо зняття з обліку спірних транспортних засобів. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження здійснення відповідачем-1 передбачених п.4.6. Генерального договору фінансового лізингу № 32 від 18.01.2013 дій щодо зняття з обліку предмета лізингу для переходу права власності на спірні транспортні засоби.

- Посилання позивача на те, що відповідач-1 не мав права передавати в заставу відповідачу-2 спірні транспортні засоби є не обґрунтованими, оскільки п. 5.5. Генерального договору фінансового лізингу № 32 від 18.01.2013 передбачена можливість відповідача-1 передавати в заставу спірні транспортні засоби саме виключно лише відповідачу-2.

- Позивач не надав до суду жодного доказу в підтвердження визнання Генерального договору фінансового лізингу № 32 від 18.01.2013 або окремих його пунктів, у встановленому порядку, недійсними, тому умови вказаного договору є обов'язковими для виконання сторонами.

- В діях відповідача-3 відсутні порушення Закону України "Про виконавче провадження" стосовно прав позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 6-2124цс15, Висновках Верховного Суду України, викладених в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, за ІІ півріччя 2014 року та у Висновках Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, за ІІ півріччя 2016 року.

Враховуючи безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення вимоги позивача щодо вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 11, 328, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.05.2017

Головуючий колегії Суддя Суддя ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_3