ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року Справа № 904/11358/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Пархоменко Н.В., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №14-84 від 14.04.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 голова правління, паспорт серії АЕ №350593 від 12.07.1996 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреність №1 від 17.01.2017 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року у справі №904/11358/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Житлово-будівельного кооперативу-78 "ГІРНИК-2", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу природого газу у розмірі 2 946, 23 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року у справі №904/11358/16 (суддя Суховаров А.В.) в задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач 14.01.2014 року розрахувався з позивачем за поставлений за договором №13/2702-БО-4 природний газ, заборгованість відсутня. Нараховані ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеня, 3% річних, інфляційні втрати, що стало причиною звернення позивача до суду, підлягають списанню відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення господарським судом Дніпропетровської області норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 1, 2, 3, 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст. 4, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт зазначає, що відповідно до зазначених ним норм матеріального права необхідною умовою списання заборгованості є включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості. На даний час такий реєстр Кабінетом Міністрів України не сформований, а відтак, відповідач до нього не включений. Позивач вважає, що підстави для відмови в задоволені позову відсутні.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року у справі №904/11358/16 скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, надали суду додаткові докази, які, як зазначили в клопотанні від 13.03.2017 року, підтверджують відсутність необхідності включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості.

Представники відповідача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) 28.12.2012 року укладений договір №13/2702-БО-4 купівлі-продажу природного газу (далі договір).

Відповідно до умов п.1.1 договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін, що на виконання умов договору позивач протягом періоду з січня по грудень 2013 року передав у власність відповідачу газ в обсязі 50, 648 тис.куб.м. на загальну суму 234 321, 80 грн.

За умовами п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку оплата отриманого позивачем природного газу була проведена з порушенням умов п.6.1 договору. Остаточний розрахунок з позивачем за поставлений газ проведено 14.01.2014 року.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Звернувшись з позовом, позивач посилався на положення статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено його право стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем умов договору, а також посилався на п.7.2 договору, згідно якого ним нарахована пеня у погодженому сторонами розмірі за порушення покупцем строків оплати отриманого природного газу.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення про те, що підстави для стягнення зазначених позивачем сум відсутні в силу наступного:

Відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року № 1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016 року, визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання" №2633-ІV від 02.06.2005 року теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про теплопостачання" господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що господарська діяльність відповідача з виробництва та постачання теплової енергії підтверджується відповідними ліцензіями - серії АВ №601294 від 07.03.2012 року та серії АВ №601295 від 07.03.2012 року.

У розумінні вимог вказаного Закону(статті 2) сторони по даній справі є субєктами його дії.

Зазначені в позові суми нараховані позивачем безпідставно, оскільки частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року №1730-VIII передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Посилання апелянта на те, що для застосування положень статті 3 названого Закону відповідач повинен бути включений до реєстру відповідних підприємств, як то передбачено частиною 2 статті 3 Закону, є безпідставними з огляду на наступне:

Відповідно до змісту п.14 Постанови Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 року умовою включення підприємства до згаданого в статті 3 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року №1730-VIII реєстру є наявність обсягу нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за природний газ, що утворилась в період до 1 липня 2016 року.

У даному випадку така заборгованість у відповідача станом на 1 липня 2016 року була відсутня.

Як вбачається з розяснення Міністерства регіонального розвтку, будівництва та житлово-комунального господарства від 27.02.2017 року №8/10-437-17, яке надано у відповідь на звернення відповідача у даній справі від 22.02.2017 року, у звязку з відсутністю у Житлово-будівельного кооперативу-78 "ГІРНИК-2" кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії, яка підлягає реструктурізації відповідно до Закону, підприємство не потребує включення до реєстру.

Посилання представника апелянта на судову практику Вищого господарського суду України у справах №912/3303/16 від 20.04.2017 року та №914/1111/16 від 26.04.2017 року не можуть бути прийняті колегією суддів як обґрунтовані, оскільки у зазначених постановах касаційного суду йдеться про оскарження ухвал місцевого суду, якими припинено провадження у аналогічних справах за позовами ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до юридичних осіб-споживачів природного газу.

Таким чином, суд в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При розгляді апеляційної скарги скаржник висновки рішення місцевого господарського суду не спростував. Апеляційна скарга є не доведеною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року у справі №904/11358/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Н.В. Пархоменко

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови складено 17.05.2017 року.