ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"15" травня 2017 р. Справа № 914/1007/16
Окрема думка у справі № 914/1007/16 судді Хабіб М.І. - члена колегії суддів у складі: ОСОБА_1- головуючий, судді Хабіб М. І., Юрченко Я.О.
З названими рішенням та постановою не погоджуюся з огляду на наступне.
Пунктом 1 договору оренди № С-2633 встановлено, що земельна ділянка надається в оренду для благоустрою існуючих озер з будівництвом тимчасового збірно-розбірного закладу харчування.
Договір укладено терміном на 5 років до 21.11.2018.
Однак, на орендованих земельних ділянках по вул.Зеленій, 273 у м. Львові відповідач здійснює будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями та підземною автостоянкою, що підтверджено актами перевірки від 17.06.2016 та від 17.03.2017, складеними Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові( т.2, а.с.95-97, 221-223).
Згідно із ст. 13 Закону України « Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За приписами ст. 24 цього Закону орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються.
Стаття 25 Закону визначає права та обов'язки орендаря.
Орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Водночас, орендар земельної ділянки зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.
За умовами п.26 договору оренди на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження згідно з висновком Управління архітектури № 2-1556/2401 від 14.01.2007 та обмеження Львівського міського управління земельних ресурсів № 40/01-15/1976 від 23.05.2007, відповідно до яких встановлено обмеження щодо нового будівництва і реконструкції, дозволено лише благоустрій існуючих озер з будівництвом тимчасового збірно-розбірного закладу харчування за умови оформлення відповідного дозволу.
Отже, відповідач використовує земельну ділянку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, оскільки договором оренди не передбачено використання земельної ділянки для будівництва багатоквартирного житлового будинку і міська рада як орендодавець не надавала відповідачу згоди на таке будівництво.
Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 143 ЗК України встановлено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
На ці та інші обставини вказував Вищий господарський суд України у своїй постанові від 27.12.2016 у даній справі при скасуванні попередніх судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову у даній справі, однак при новому розгляді справи вказівки суду касаційної інстанції не були враховані.
На підставі викладеного та враховуючи чинність договору оренди землі № С-2633, вважаю вимоги позивача обгрунтованими.
З огляду на викладене та керуючись ст. 82 ГПК України, вважаю, що рішення суду першої інстанції підлягало скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Окрема думка підписана 15.05.2017.
Суддя М.І. Хабіб