РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа №910/5925/17
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Завод "Маяк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Елітсфера"
простягнення 263 133 грн 25 коп.
Представники:
від позивача: Гопкало О.В. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.04.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітсфера" про стягнення 263 133 грн 25 коп. заборгованості за договором про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 373/2 від 01.02.2016, в тому числі: 235 053 грн 38 коп. основного боргу, 17 909 грн 02 коп. пені, 8 257 грн 41 коп. інфляційних втрат та 1 913 грн 24 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 373/2 від 01.02.2016 не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати наданих послуг, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 235 053 грн 38 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 17 909 грн 02 коп. пені, 8 257 грн 41 коп. інфляційних втрат та 1 913 грн 24 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 порушено провадження у справі № 910/5925/17 та справу призначено до розгляду на 15.05.2017.

19.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду судової справи.

22.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 22.05.2017 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав. Розглянувши, подане через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем, клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки неможливість забезпечення явки представника у судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Доказів щодо неможливості такої заміни представника, і неможливості розгляду справи без участі представника суду не надано.

У судове засідання 22.05.2017 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті справу, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 22.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 між Публічним акціонерним товариством "Завод "Маяк" (сторона-1 за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елітсфера" (сторона-2 за договором) укладено договір про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 373/2 (далі - договір), який розроблено згідно з чинним законодавством і укладається на основі договору оренди нерухомого майна № 373 від 01.02.2016 та який передбачає компенсацію (відшкодування) стороною-2 стороні-1 витрат (плати за землю), що пов'язані з утриманням нерухомого майна стороною-1.

В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод до договору, відповідно до умов яких вносилися відповідні зміни та доповнення до договору про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 373/2 від 01.02.2016.

Відповідно до пункту 2.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 01.03.2017 сторона-2 зобов'язана компенсувати (відшкодувати) стороні-1 витрати (плати за землю) на утримання орендованого майна визначені стороною-1 без урахування в залежності від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій знаходиться об'єкт нерухомого майна, що переданий в оренду згідно з розрахунком, який є невід'ємною частиною договору (додаток № 3).

У відповідності до додатку № 3 до договору компенсація витрат (плата за землю) за базовий місяць становить, без урахування ПДВ 35 781 грн 67 коп.

Згідно з пунктом 2.2. договору сторона-2 зобов'язана вчасно компенсувати (відшкодувати) витрати сторони-1 на утримання орендованого майна щомісячно не пізніше 15-го числа поточного місяця на підставі рахунку сторони-1. Компенсація витрат здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-1. Моментом здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-1.

У відповідності до пункту 3.2. договору сторони погодили, що сторона-2 зобов'язана отримувати рахунки за договором, які виставляє сторона-1, в комерційному відділі сторони-1; своєчасно та в повному обсязі компенсувати (відшкодовувати) витрати (плати за землю) стороні 2 на утримання орендованого майна

Пунктом 7.1. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 01.01.2017 сторони погодили, що даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2017 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги виконавця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 627, 628 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати виставлених позивачем рахунків на оплату компенсації податку за землю, а саме: № 2794 від 03.10.2016 на суму 44 691 грн 30 коп., № 2794 від 01.11.2016 на суму 44 691 грн 30 коп., № 3551 від 01.12.2016 на суму 44 691 грн 30 коп., № 75 від 03.01.2017 на суму 44 691 грн 30 коп., № 572 від 21.02.2017 на суму 258 144 грн 19 коп. та № 792 від 01.03.2017 на суму 28 144 грн 19 коп., у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 235 053 грн 58 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів компенсації податку за землю на підставі договору про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 373/2 від 01.02.2016 на суму 235 053 грн 58 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача претензію № 145/909 від 27.01.2017 про сплату заборгованості за договором, проте зазначена претензія залишені без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати позивачу компенсації податку за землю за договором про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 373/2 від 01.02.2016 та факту наявності заборгованості за отримані послуги у розмірі 235 053 грн 58 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 235 053 грн 58 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати компенсації податку за землю, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 17 909 грн 02 коп. пені, 8 257 грн 41 коп. інфляційних втрат та 1 913 грн 24 коп. 3 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 16.10.2016 по 31.03.2017.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 4.3 договору у разі порушення термінів оплати платежів, визначених в пунктах 2.1., 2.2. даного договору, сторона-2 на вимогу сторонни-1 зобов'язана сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення) відповідно до умов пункту 4.3 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 373/2 від 01.02.2016, вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 909 грн 02 коп. пені, 8 257 грн 41 коп. інфляційних втрат та 1 913 грн 24 коп. 3 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 16.10.2016 по 31.03.2017, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітсфера" (04053, місто Київ, провулок Бехтерівський, будинок 4А, офіс 1, ідентифікаційний код 35678422) на користь Публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" (04073, місто Київ, Московський проспект, будинок 8, ідентифікаційний код 14307423) 235 053 ()двісті тридцять п'ять тисяч п'ятдесят три) грн 38 коп. основного боргу, 17 909 (сімнадцять тисяч дев'ятсот дев'ять) грн 02 коп. пені, 8 257 (вісім тисяч двісті п'ятдесят сім) грн 41 коп. інфляційних втрат, 1 913 (одна тисяча дев'ятсот тринадцять) грн 24 коп. 3 % річних та судовий збір у розмірі 3 947 (три тисячі дев'ятсот сорок сім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.05.2017

Суддя Н.Б. Плотницька