РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017Справа №910/3126/17

За позовомЗакритого акціонерного товариства «Сонат»
до1. Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» 2. Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Капітал»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів1. ОСОБА_2 2. ОСОБА_3 3. ОСОБА_4 4. ОСОБА_5 5. ОСОБА_6 6. ОСОБА_7 7. ОСОБА_8
прозобов'язання вчинити певні дії
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Сороколєтова Н.М.
від відповідача 1:Новікова Г.Ю.
від відповідача 2:Квашнін М.О., Мединський М.М.
від відповідача 3:не з'явився
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:не з'явився
від третьої особи 3:не з'явився
від третьої особи 4:не з'явився
від третьої особи 5:не з'явився
від третьої особи 6:не з'явився
від третьої особи 7:ОСОБА_13

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство «Сонат» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» (надалі - ПАТ «НДУ»), Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - ПАТ «ПУМБ») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Капітал» (надалі - ТОВ «Роял Капітал») про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним свідоцтва №2 від 31.05.2010 р. про знерухомлення простих іменних акцій документарної форми випуску (код ISIN UA ) у загальній кількості 4 684 штук, емітентом яких є ЗАТ «Сонат», а також зобов'язання відповідачів списати з рахунків в цінних паперах третіх осіб прості іменні акції, емітентом яких є позивач, без розпорядження власника рахунку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.03.2017 р., залучено до участі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

23.03.2017 р. представником відповідача 2 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що згідно чинного законодавства України відповідач 2 як депозитарна установа позбавлений можливості списати з рахунків третіх осіб цінні папери без списання цінних паперів Центральним депозитарієм та без розпорядження/повідомлення Центрального депозитарію депозитарній установі про списання цінних паперів.

23.03.2017 р. представником третьої особи 7 до канцелярії суду були подані заперечення на позовну заяву, в яких ОСОБА_8 вказував на те, що право власності на спірні цінні папери ним було набуте на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з дотриманням вимог чинного законодавства України, і які не були визнані недійсними в судовому порядку. При цьому, без визнання таких договорів, а також послідуючих договорів дарування недійсними, позовні вимоги у даній справі є безпідставними.

Також ОСОБА_8 було подано до канцелярії суду заяву про застосування наслідків пропуску строк позовної давності у даній справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.03.2017 р. розгляд справи відкладено на 12.04.2017 р. у зв'язку із неявкою представників учасників судового процесу та необхідністю витребування додаткових доказів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 24.04.2017 р. у зв'язку із неявкою представників учасників судового процесу.

24.04.2017 р. представником ПАТ «ПУМБ» до канцелярії суду подано заяв про застосування строків позовної давності у даній справі.

Судове засідання 24.04.2017 р. не відбулося та було перенесено на 15.05.2017 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представники відповідачів 1 та 2 в судове засідання з'явилися, надали пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Представник відповідача 3 в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №201.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач 3 був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Представники третіх осіб 1-6 в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвал суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвал суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник третьої особи 7 в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариства «Сонат» засноване 26.08.1995 р. згідно з рішенням засновників шляхом перетворення магазину № 1153 орендного торгівельно-виробничого підприємства «Авторітет».

10.08.1998 р. Товариством було здійснено випуск акцій у кількості 8008 штук номінальною вартістю 2,5 грн. у документарній формі.

В серпні 2002 р. між ОСОБА_9 та фізичними особами ОСОБА_8, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були укладені договори купівлі-продажу акцій Товариства, а саме: - 21.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - - 21.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - 22.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - 22.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - 23.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 про продаж 562 акцій ЗАТ «Сонат»; - 23.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про продаж 562 акцій ЗАТ «Сонат»; - 24.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про продаж 800 акцій ЗАТ «Сонат»; - 25.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про продаж 801 акцій ЗАТ «Сонат».

На підставі вказаних договорів та передавальних розпоряджень №119, №116 від 21.08.2002 р.; за №124, №122 від 22.08.2002 р.; за №128, №126 від 23.08.2002 р. реєстроутримувачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Реєстратор» було здійснено внесення змін до реєстру власників акцій ЗАТ «Сонат». Цінні папери були зареєстровані за ОСОБА_8, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

В подальшому між ОСОБА_14 та ОСОБА_18 було укладено договір купівлі-продажу акцій від 18.01.2003 р., згідно з яким на користь ОСОБА_18 були відчужені 2 362 штуки акцій Товариства.

Також 18.01.2013 р. між ОСОБА_18 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу акцій, за яким на користь ОСОБА_8 були відчужені 2 322 штуки акцій Товариства.

31.05.2010 р. Відкритим акціонерним товариством «Комекс-Реєстратор» Товариству було видано свідоцтво про знерухомлення №2 іменних цінних паперів, яким знерухомлено 4 684 прості іменні акції Товариства номінальною вартістю 2,50 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.08.2013 р. у справі №910/9416/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2014 р., визнано недійсними зміни до реєстру власників іменних цінних паперів ЗАТ «Сонат», які були внесені згідно передавальних розпоряджень за №119, №116 від 21.08.2002 р.; за №124, №122 від 22.08.2002 р.; за №128, №126 від 23.08.2002 р., та на підставі договорів купівлі - продажу акцій ЗАТ «Сонат» від 21.08.2002 р., 22.08.2002 р., 23.08.2002 р., укладених між акціонером закритого акціонерного товариства "Сонат" ОСОБА_21 та ОСОБА_8 відповідно по 900 та 562 акцій ЗАТ «Сонат»; на підставі договорів купівлі - продажу акцій ЗАТ «Сонат» від 21.08.2002 р., 22.08.2002 р., 23.08.2002 р., укладених між акціонером закритого акціонерного товариства "Сонат" ОСОБА_21 та ОСОБА_14 відповідно по 900 та 562 акцій ЗАТ «Сонат». Всього у кількості 4724 акцій ЗАТ «Сонат».

Позивач вказує, що даним рішенням встановлено факт неправомірності внесення змін до реєстру власників іменних цінних паперів Товариства, а також факт відсутності у ОСОБА_8 та ОСОБА_14 права власності на спірні цінні папери.

У зв'язку з викладеним, на думку позивача, видача свідоцтва про знерухомлення №2 іменних цінних паперів, яким знерухомлено 4 684 прості іменні акції Товариства номінальною вартістю 2,50 грн. є неправомірною, і є підстави для визнання такого свідоцтва недійсним.

Як встановлено судом з постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2011 р. у справі №9/516, 11.06.2009 р. між ЗАТ «Сонат» в особі Голови правління ОСОБА_8, як емітентом та ВАТ «Комекс-реєстратор» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Комекс-Фінанс»), як реєстратором, укладено договір №207 на ведення реєстру власників іменних цінних паперів, відповідно до умов якого емітент доручив, а реєстратор зобов'язався надавати емітенту послуги щодо ведення реєстру власників іменних цінних паперів, а саме: обліку та зберігання інформації про власників іменних цінних паперів та про операції, внаслідок яких виникає необхідність внесення змін до реєстру власників іменних цінних паперів відповідно до чинного законодавства, а емітент зобов'язався здійснювати оплату наданих послуг.

Відповідно до п. 2 Розділу І Положення про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів, яке затверджено рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.10.2006 р. № 1000 (в редакції чинній на момент укладення Договору № 207 від 11.06.2009 р.), емітент іменних цінних паперів має право ведення реєстру власників випущених ним цінних паперів доручити реєстратору шляхом укладення договору на ведення реєстру власників іменних цінних паперів. Передача системи реєстру оформляється актом приймання-передавання. Реєстратор відповідає та здійснює ведення системи реєстру з моменту підписання сторонами вказаного акта. Акт приймання-передавання підписується уповноваженою особою емітента, уповноваженою особою реєстроутримувача та містить печатки зазначених юридичних осіб.

За змістом п. 1 Розділу І вказаного Положення свідоцтво про знерухомлення іменних цінних паперів - документ депозитарного обліку, який видається реєстроутримувачем депозитарній установі та є підтвердженням внесення до системи реєстру інформації про цінні папери, знерухомлені в депозитарній установі як номінального утримувача для їх подальшого обліку та обігу у вигляді облікових записів на рахунках у цінних паперах їх власників у системах депозитарного обліку зберігачів і в разі знерухомлення цінних паперів у депозитарії - на рахунках у цінних паперах зберігачів у депозитарії.

Згідно з п. 11 Розділу VII Положення знерухомлені іменні цінні папери в системі реєстру не обліковуються на особовому рахунку їх власника. Інформація про такі цінні папери обліковується на особовому рахунку номінального утримувача - депозитарної установи, у якій вони знерухомлені. Виконання операцій знерухомлення іменних цінних паперів підтверджується оформленням на ім'я депозитарної установи свідоцтва про знерухомлення іменних цінних паперів.

На виконання вимог ухвали суду представником відповідача 1 суду надано копію свідоцтва ВАТ «Комекс-реєстратор» про знерухомлення №2 від 31.05.2010 р. іменних цінних паперів, яким знерухомлено 4 684 прості іменні акції Товариства, виданого Відкритим акціонерним товариством «Комекс-Реєстратор».

В той же час, постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2011 р. у справі №9/516, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2011 р. визнано недійсним договір № 207 від 11.06.2009 р. на ведення реєстру власників іменних цінних паперів, укладений між ЗАТ "Сонат" та ВАТ "Комекс-реєстратор" (правонаступником якого є ТОВ "Комекс-Фінанс").

Вказані рішення судів мотивовані тим, що від імені Товариства оспорюваний договір був укладений не уповноваженою особою, що стало підставою для визнання такого договору недійсним згідно з приписами ст. 215 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином суд приходить до висновку, що свідоцтво про знерухомлення №2 від 31.05.2010 р. іменних цінних паперів, яким знерухомлено 4 684 прості іменні акції Товариства, неправомірно видане ВАТ "Комекс-реєстратор" з огляду на те, що договір на ведення реєстру власників іменних цінних паперів з такою особою є недійсним.

З урахуванням викладеного суд погоджується із твердження позивача про існування підстав для визнання недійсним свідоцтва ВАТ "Комекс-реєстратор" про знерухомлення №2 від 31.05.2010 р. іменних цінних паперів Товариства.

В той же час, згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Твердження позивача про те, що про існування оскаржуваного свідоцтва Товариство дізналося з листа ПАТ «НДУ» №264/09 від 29.01.2016 р. судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Як вже було зазначено судом, порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 29.10.2014 р. у справі N 6-152цс14, для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (постанова судових палат у цивільних та господарських справах).

Судом встановлено, що оспорюване свідоцтво про знерухомлення №2 іменних цінних паперів Товариства було видане 31.05.2010 р., відтак саме з цього моменту у Товариства була можливість отримати інформацію про факт його видачі.

Зокрема, за змістом п. 1 Розділу Х Положення про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів, яке затверджено рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.10.2006 р. № 1000 (в редакції чинній на момент укладення договору № 207 від 11.06.2009 р.) Доступ до системи реєстру обмежується колом осіб, які мають право отримувати цю інформацію. Такими особами є: емітент; зареєстровані особи; органи прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку при здійсненні контролю за випуском і обігом цінних паперів і Антимонопольний комітет України та інші державні органи відповідно до законодавства - на їх письмову вимогу стосовно операцій у системах обліку іменних цінних паперів, що здійснюється конкретною юридичною особою або фізичною особою за конкретний проміжок часу.

Пунктом 4 вказаного розділу передбачено, що реєстроутримувач зобов'язаний надати інформацію та копії документів системи реєстру, витяг із журналу обліку записів у системі реєстру, витяг з журналу запитів, витяг із журналу виданих, погашених, утрачених сертифікатів та свідоцтв про знерухомлення, документів, які є підставою для складання реєстру, відповідно до письмового запиту Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку або її територіальних органів, підписаного керівником та засвідченого печаткою, у строк не більше ніж п'ять робочих днів, якщо інший строк не встановлений у запиті.

Тобто, Товариство як емітент цінних паперів (простих іменних акцій) мало право отримати доступ до реєстру власників цінних паперів та отримати оскаржуване свідоцтво про знерухомлення №2 від 31.05.2010 р.

Більш того, в 2010 році Товариство ініціювало звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору № 207 від 11.06.2009 р., укладеного з ВАТ "Комекс-реєстратор", що свідчить про обізнаність Товариства з фактом існування такого договору, а також можливими діями, які вчинялися ВАТ "Комекс-реєстратор" як реєстратором, уповноваженим на ведення реєстру власників іменних цінних паперів.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовна заява Товариства про визнання недійсним свідоцтва ВАТ "Комекс-реєстратор" про знерухомлення №2 від 31.05.2010 р. іменних цінних паперів Товариства подана після спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

23.03.2017 р. представником третьої особи 7 до канцелярії суду подано заяву про застосування строків позовної давності у даній справі.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2010 р. заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

В той же час, 24.04.2017 р. представник відповідача 2 також подав до суду заяву про застосування строків позовної давності у даній справі.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем 2, сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами та відсутні поважні причини його пропуску, то за таких обставин у задоволенні позову в частині визнання недійсним свідоцтва ВАТ "Комекс-реєстратор" про знерухомлення №2 від 31.05.2010 р. іменних цінних паперів Товариства необхідно відмовити.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про:

- зобов'язання ПАТ «ПУМБ» списати з рахунків в цінних паперах третіх осіб 1-6 4 683 прості іменні акції документарної форми існування, емітентом яких є Товариство, та права на них без розпорядження власників рахунку;

- зобов'язання ТОВ «Роял Капітал» списати з рахунку в цінних паперах третьої особи 7 одну просту іменну акцію документарної форми існування, емітентом якої є Товариство, та права на неї без розпорядження власників рахунку;

- зобов'язати ПАТ «НДУ» списати з рахунку в цінних паперах ПАТ «ПУМБ» 4 683 прості іменні акції документарної форми існування, емітентом яких є Товариство, та права на них без розпорядження ПАТ «ПУМБ»;

- зобов'язання ПАТ «НДУ» списати з рахунку в цінних паперах ТОВ «Роял Капітал» 1 просту іменну акцію документарної форми існування, емітентом якої є Товариство, та права на неї без розпорядження ТОВ «Роял Капітал».

Вказані вимоги заявлені Товариством у зв'язку з необхідністю, на його думку, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів - договорів дарування на підставі приписів ст. 216 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, в серпні 2002 р. між ОСОБА_9 та фізичними особами ОСОБА_8, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були укладені договори купівлі-продажу акцій Товариства, а саме: - 21.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - - 21.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - 22.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - 22.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про продаж 900 акцій ЗАТ «Сонат»; - 23.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 про продаж 562 акцій ЗАТ «Сонат»; - 23.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про продаж 562 акцій ЗАТ «Сонат»; - 24.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про продаж 800 акцій ЗАТ «Сонат»; - 25.08.2002 р. договір купівлі-продажу акцій, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про продаж 801 акцій ЗАТ «Сонат».

В подальшому між ОСОБА_14 та ОСОБА_18 було укладено договір купівлі-продажу акцій від 18.01.2003 р., згідно з яким на користь ОСОБА_18 були відчужені 2 362 штуки акцій Товариства.

Також 18.01.2013 р. між ОСОБА_18 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу акцій, за яким на користь ОСОБА_8 були відчужені 2 322 штуки акцій Товариства.

18.07.2008 р. ОСОБА_8 уклав ряд договорів дарування цінних паперів з третіми особами, зокрема:

- договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К.В. за реєстровим №3968, ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_20 780 штук простих іменних акцій Товариства;

- договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К.В. за реєстровим №3962, ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_3 780 штук простих іменних акцій Товариства;

- договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К.В. за реєстровим №3960, ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_4 780 штук простих іменних акцій Товариства;

- договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К.В. за реєстровим №3966, ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_2 780 штук простих іменних акцій Товариства;

- договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К.В. за реєстровим №3964, ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_5 780 штук простих іменних акцій Товариства.

Як стверджує позивач, вказані договори дарування є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок внаслідок укладення їх особою (ОСОБА_8М), яка не мала права власності на спірні цінні папери.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недійсність правочину визначено статтею 215 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13.04.2016 р. у справі №6-1528цс15, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК) - п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Суд відзначає, що при зверненні до суду із вимогами про застосування наслідків нікчемних правочинів, як таких, що вчинені з порушенням публічного порядку, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування вини у сторін таких правочинів, які виражалися в намірі порушити публічний порядок внаслідок їх укладання.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено невідповідності спірних договорів дарування інтересам держави і суспільства та умислу будь-якої із сторін на те, а також, що вказані договори завідомо укладалися з метою порушення таких інтересів, що унеможливлює кваліфікування таких договорів як нікчемних.

Відповідно до абз. 2 п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2010 р. перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відтак, позовні вимоги Товариства про застосування наслідків нікчемних правочинів шляхом зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо списання спірних цінних паперів з відповідних рахунків є необґрунтованими, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові Закритого акціонерного товариства «Сонат» правових підстав необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Закритого акціонерного товариства «Сонат» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.05.2017 р.

Суддя В.П. Босий