КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа№ 904/7329/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітон-ЛТД"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р.

у справі № 904/7329/16 (суддя Спичак О.М.)

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітон - ЛТД"

до 1) Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

2) Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

про зняття арешту.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. у справі №904/7329/16 припинено провадження по справі.

Не погодившись із вказаною ухвалою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітон-ЛТД" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірної ухвали.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.04.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітон-ЛТД" передано на розгляд суддів у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 25.04.2017р.

24.04.2017р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

До судового засідання, що відбулось 25.04.2017р. представники позивача, відповідача1 та 2 не з'явились, про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача, відповідача1 та 2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності представників позивача, відповідача1 та 2 є можливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Частиною 5 статті 106 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

З тексту позовної заяви позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з усього майна, що належить Товариству з обмежувальною відповідальністю "Бовітон-ЛТД", який накладений постановою державного виконавця Понікаровою А.О. 24.04.2013 в межах ВП № 37750129 про стягнення з Товариства з обмежувальною відповідальністю "Бовітон -ЛТД" на користь Публічного товариства "УкрСиббанк" суми боргу у розмірі 3 231 817,01 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, в обґрунтування поданого позову позивач послався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 у справі №2/422/1406(1329)2012 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк", треті особи: Дніпропетровський РД ПАТ "УкрСиббанк", приватний нотаріус ДМНО Румянцева І.О. та визнані недійсними договір про надання споживчого кредиту від 14 березня 2007 року, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ТОВ "Бовітон-ЛТД" і договір іпотеки від 14 березня 2007 року, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ТОВ "Бовітон-ЛТД".

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2013 № 22-ц/774/2466/13 рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2012 скасовано, в задоволенні позовних вимог ТОВ "Бовітон-ЛТД" за первісним позовом було відмовлено, а зустрічні позовні вимогу були задоволені та з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ "Бовітон -ЛТД" було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 229 997,01 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013 року у справі № 6-18148св13 касаційна скарга, подана позивачем ОСОБА_2, судом відхилена, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2013 у справі № 22-ц/774/2466/13 та виданого на його виконання виконавчого листа № 2/422/1406/2012 від18.04.2013, відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області були відкриті виконавчі провадження, зокрема, ВП № 37750129 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітон-ЛТД" на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" суми боргу у розмірі 3 231 817,01 грн.

В межах даного виконавчого провадження постановою державного виконавця 24.04.2013 був накладений арешт на все майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Бовітон-ЛТД".

Постановою Верховного Суду України від 03.02.2016 рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2013 та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.05.2015 у справі № 6-3572св15 в частині стягнення суми боргу з поручителів: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ТОВ "Бовітон-ЛТД" скасовані; в задоволенні позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 відмовлено; провадження у справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітон-ЛТД" про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Товариство з обмеженою відповідальністю, у зв'язку зі скасуванням рішення суду на підставі якого був виданий виконавчий документ та накладений арешт, 28.03.2016р. звернулось до відділу примусового виконання рішень Головного управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про зняття арешту з усього майна

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України відмовив у задоволенні заяви про зняття арешту з майна боржника, у зв'язку з відсутністю на виконанні у відділі примусового виконання рішень виконавчого листа №2/422/1406/2012, виданого 12.04.2013 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ТОВ "Бовітон-ЛТД" заборгованості. Для зняття арешту з майна боржника, Відділ примусового виконання рішень запропонував позивачу звернутися до суду в порядку статті 60 Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами підвідомчості й підсудності справ господарським судам відповідно до ст.ст. 12-16 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4 1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до п. 3 постанови Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Так, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Частиною 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законодавством.

З аналізу пункту 11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" № 10 від 24.10.2011 вбачається, що господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи, - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

В пункті 5 пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушення вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК України.

Тобто, з позовом про зняття арешту з майна до господарського суду може звертатися особа, яка не являється боржником у виконавчому провадженні і вважає, що на її майно накладено арешт виконавчою службою неправомірно.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм вбачається, що позивач являється боржником у виконавчому провадженні в межах якого було накладено спірний арешт, і його вимоги не пов'язані зі спором про право на арештоване майно, то відповідні дії державної виконавчої служби та їх наслідки не вирішуються в порядку позовного провадження, а мають бути вирішені шляхом подачі скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби до того суду, який видав виконавчий документ.

Зазначена правова позиція викладена в п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Згідно п. 4.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що провадження по справі №904/7329/16 підлягає припиненню на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а тому ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 85, 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітон-ЛТД" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. у справі №904/732/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. у справі №904/7329/16- залишити без змін.

3. Матеріали справи № 904/7329/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка