РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017Справа №910/3850/17
За позовом Українського фонду підтримки підприємництва

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 339854,78 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явились.

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) в судовому засіданні 11.05.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом Український фонд підтримки підприємництва до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про мікрокредитування №18-13 від 12.08.2013 в сумі 339 854,78 грн., з яких: 250 000,00 грн. основний борг, 66 452,13 грн. заборгованість по процентам, 23 402, 65 грн. пеня.

Ухвалою суду від 14.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3850/17, розгляд останньої призначено на 06.04.2017.

В судовому засіданні 06.04.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання 06.04.2017 не з»явився.

Ухвалою суду від 06.04.2017 розгляд справи відкладено на 11.05.2017.

В судове засідання 11.05.2017 представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, господарський суд обмежений строками вирішення спору, визначеними у ст. 69 ГПК України.

Отже, суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 75 ГПК України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представників сторін, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № 18-13 про мікрокредитування від 12.08.2013, в частині своєчасного та повного внесення кредитних платежів.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 12.08.2013 між позивачем, як фондом та відповідачем, як підприємцем, позичальником було укладено договір № 18-13 про мікрокредитування (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого фонд зобов'язується надати бюджетні кошти (далі - мікрокредит) позичальнику в сумі 250 000, 00 грн., а позичальник зобов'язується використати його за цільовим призначенням а сплатити відсотки на рівні 1, 5 облікової ставки НБУ, а саме 10, 5 % річних і повернути мікрокредит у визначений цим договором строк.

У відповідності до п. 3.4.3. договору позичальник зобов'язаний повернути кошти мікрокредиту на рахунок фонду, згідно з встановленим графіком (додаток № 2 до договору). Графік повернення коштів мікрокредиту (додаток № 2 до договору) може бути змінений відповідно до дати фактичного перерахування коштів мікрокредиту Державною казначейською службою України.

Згідно з п. 3.4.4. договору позичальник зобов'язаний щомісяця до 10 числа наступного за розрахунковим місяцем внести 50 відсотків плати за користування мікрокредитом на рахунок фонду відкритий у УДКСУ у Печерському районі міста Києва, ГУ ДКСУ у місті Кижві, п/р № 0344, МФО 820019 та 50 відсотків плати за користування мікрокредитом - на рахунок фонду, відкритий у УДКСУ у Печерському районі м. Києва, ГУ ДКСУ у м. Києві, п/р № 0344, МФО 820019.

Відсотки за користування мікрокредитом нараховуються від дати фактичного перерахування коштів Державною казначейською службою України і до дня, що передує моменту їх зарахуванню на рахунок фонду, відкритий у територіальному органі Казначейства. При цьому, розрахунок відсотків за користування мікрокредитом здійснюється щомісячно з першого по останнє число поточного місяця за фактичну кількість календарних днів користування мікрокредитом (або його частиною) із розрахункової кількості днів у році 365 днів.

Пунктом 3.4.7. договору визначено, що позичальник зобов'язаний повернути при невиконанні п. 3.4.1., 3.4.6. цього договору кошти наданого мікрокредиту в сумі 250 000, 00 грн.

Договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного повернення позичальником коштів мікрокредиту та повного виконання ним будь - яких інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором (п. 4.1. договору).

За умовами п. 4.2. договору мікрокредит надається позичальнику строком на 36 місяців, з відстрочкою виплати основного боргу на 12 місяців.

Згідно з п. 5.2. договору за несвоєчасне повернення коштів мікрокредиту та сплату відсотків позичальник сплачує фонду пеню за кожний день прострочення платежу, яка обчислюється від суми простроченого боргу у розмірі облікової ставки НБУ, що діє у період, за який обчислюється пеня.

В додатку № 2 до договору сторонами був погоджений графік повернення коштів мікрокредиту, відповідно до якого погашення суми кредиту здійснюється повністю в серпні 2016 року.

Додатковою угодою № 1 від 23.08.2013 до договору сторонами внесені зміни до Графіку повернення коштів мікрокредиту відповідно до дати фактичного перерахування коштів мікрокредиту, згідно якого погашення суми кредиту здійснюється повністю в серпні 2016 року.

Додатковою угодою № 2 від 08.01.2014 до договору сторонами були внесені зміни до п. 3.4.3. та 3.4.4. договору в частині реквізитів рахунків на які позичальник зобов'язаний сплачувати проценти та повернути кошти мікрокредиту.

Отримання кредиту за договором позичальником підтверджується матеріалами справи, а саме копією платіжного доручення № 153 від 23.08.2013.

Взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів в строки, що передбачені п. 3.4.3, 3.4.4 договору, відповідач належним чином не виконав, що підтверджується виписками з рахунків Держказначейства (Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м.Києва), карткою рахунку відповідача за період з 01.01.2012 по 30.03.2017.

Станом на 01.03.2017, за розрахунком позивача, заборгованість позичальника перед ним за договором складає 339 854, 78 грн.78 коп., і складається з:

- заборгованості за основним боргом (кредитом) - 250 000, 00 грн.;

- заборгованості по процентам - 66 452, 13 грн;

- пені - 23 402, 65 грн.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором доданий позивачем до позовної заяви.

Контррозрахунку заборгованості за договором відповідач суду не представив.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом 339 854, 78 грн. 78 коп., яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 250 000, 00 грн.; заборгованості по процентам - 66 452, 13 грн. за загальний період з 31.08.2013 по 30.08.2016; пені - 23 402, 65 грн. нарахованої на суму заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за процентами за загальний період прострочення з 11.09.2014 по 31.01.2017.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню повністю.

Договір № 18-13 про мікрокредитування від 12.08.2013 зі змінами та доповненнями за своєю правовою природою є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК україни), ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Залученими до матеріалів справи доказами підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином та в повному обсязі, та надання відповідачу обумовлених кредитних коштів. Доказів належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, в тому числі, щодо сплати процентів за користування кредитом за період з 31.08.2013 по 30.08.2016, щодо повернення суми кредиту матеріали справи не містять. Невиконання зобов'язань за кредитним договором призвело до виникнення заборгованості відповідача - перед позивачем у загальному розмірі 339 854, 78 грн. 78 коп.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту, по нарахованим відсоткам, які рахуються непогашеними перед банком станом на 31.08.2016, і залишаються непогашеними на цей час, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам кредитного договору.

Сума основної заборгованості по кредиту та сума нарахованих процентів спростовані відповідачем при розгляді справи не були.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за основним боргом (кредитом) - 250 000, 00 грн., заборгованості по процентам - 66 452, 13 грн. за загальний період з 31.08.2013 по 30.08.2016, та які є непогашеними на даний час.

Крім того, виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, сторонами було погоджено п. 5.2. кредитного договору, нарахування: пені у разі невиконання зобов'язань по сплаті кредиту та процентів за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за період прострочення по сплаті тіла кредиту з 11.09.2014 по 31.08.2016, за період прострочення по сплаті процентів з 11.11.2013 по 31.01.2017 суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону, в тому числі положенням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та умовам кредитного договору, оскільки обраховані позивачем розміри пені не перевищують дозволені до стягнення згідно з указаним законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище позов підлягає повному задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02097, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 року) на користь Українського фонду підтримки підприємництва (01011, м. Київ, вул. Арсенальна, буд. 9/11; ідентифікаційний код 19019491) суму заборгованості за кредитом в розмірі 250000 (двісті п'ятдесят тисяч) грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 66452 (шістдесят шість тисяч чотириста п'ятдесят дві) грн 13 коп., суму пені за прострочення сплати кредиту та процентів - 23402 (двадцять три тисячі чотириста дві) грн 65 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5097 (п'ять тисяч дев'яносто сім) грн 82 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.05.2017

Суддя І.В.Усатенко