ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2017 Справа № 920/217/17

За позовом Головного управління статистики у Сумській області, м. Суми,

до відповідача ОСОБА_1 міська рада, м. Тростянець, Сумська область,

про визнання права власності,

Суддя Заєць С.В.

Представники сторін:

Від позивача представник ОСОБА_2 (довіреність № 09-23-11 від 03.01.2017);

Від відповідача не прибув;

При секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Суть спору: позивач подав позовну заяву № 12-17-845 від 16.03.2017, в якій просить суд визнати право державної власності Державної служби статистики України, яке здійснює Головне управління статистики у Сумській області (40481, м. Суми, вул. Супруна, 16, ) на праві оперативного управління на наступне нерухоме майно, що знаходяться за адресою Сумська область, м. Тростянець, вул. Вознесенська, буд. 24, а саме: адмінбудівлі з прибудовою А-2, А 1-2 загальною площею 293,6 кв. м., топкову а площею 19,4 кв. м., сараю Б площею 12,0 кв. м., гаражу Г площею 90,7 кв. м., убиральні, огорожі.

14 квітня 2017 року позивач подав додаткові пояснення № 12-17/204-17 від 14.04.2017, в яких вказав, що щодо форми власності спірного майна необхідно зазначити, що відповідно до свідоцтва про право власності від 22.03.2001 року вищезазначене спірне майно належить до державної форми власності. Також позивач вказав, що Головне управління статистики у Сумській області (позивач) є балансоутримувачем вищезазначеного спірного майна. Позивач вказує, що підтвердженням факту, що відділ статистики у Тростянецькому районі був відокремленим підрозділом Головного управління статистики у Сумській області слугують також відповідні записи, які на той час містилися у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказаних у Витязі з цього реєстру від 03.11.2015 року та у Інформації з бази даних ЄДРПОУ, зазначених у листі Головного управління статистики у Сумській області № 03.1-32-576 від 22.02.2017.

10.05.2017 в судове засідання представником позивача подано Заяву від 05.05.2017 № 12-21/395-17 про зміну позовних вимог, відповідно до даної заяви позивач просить суд:

1. Скасувати рішення ОСОБА_1 міської ради від 21.03.2001 у частині надання у власність нерухомого майна Тростянецькому районному відділу статистики.

2. Скасувати свідоцтво про право власності від 22.03.2001 виданого на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради від 21.03.2001 року у частині надання у власність нерухомого майна Тростянецькому районному відділу статистики.

3. Визнати право власності Держави України в особі Державної служби статистики України, яке здійснює Головне управління статистики у Сумській області (40481, м. Суми, вул. Супруна, 16, ) на підставі оперативного управління на наступне нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Тростянець, вул. Вознесенська, буд. 24, а сааме: адмінбудівлі з прибудовою «А-2», «А1-2» загальною площею 293,6 кв.м., топкову «а» площею 19,4 кв.м., сараю «Б» площею 12,0 кв.м., гаражу «Г» площею 90,7 кв.м., убиральні, огорожі.

Розглянувши зазначену заяву суд приходить до висновку про відмову у задоволенні та прийнятті до розгляду даної заяви про зміну позовних вимог, оскільки право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті, відповідно до положення ст. 22 Господарського процессуального кодексу України

Проте, як вбачається з матеріалів справи розгляд справи по суті розпочато господарським судом 18.04.2017, що підтверджується протоколом судового засідання від 18.04.2017, а позивачем заява про зміну позовних вимог подано 10.05.2017, тобто після порушення провадження усправі.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві від 16.03.2017 № 12-17-845 позивачем ставиться одна вимога майнового характеру визнання права власності, однак у заяві про зміну предмету позову від 05.05.2017 № 12-21/395-17 позивачем зазначаються 3 вимоги, з яких 2 не майнового характеру: скасування рішення та скасування свідоцтвва та одна майнового характеру визнання права власності. Однак в поданих матеріалах доданих до заяви про зміну предмету позову відсутні докази про сплату недоплаченої позивачем суми судового збору, зокрема за вимогами немайнового характеру. Відповідно до роз'яснень наведених у п. 2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процессуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 у разі коли позивач на підставі частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду справи по суті змінив предмет або підставу позову, в звязку з чим зросла ціна позову, він відповідно до абзацу другого частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» повинен сплатити недоплачену в зв'язку з цим суму судового збору до звернення з відповідною заявою до Господарського суду.

10.05.2017 позивачем подане клопотання про витребування доказів від 05.05.2017 № 12021/394-17, відповідно до якого позивач просить суд витребувати від ОСОБА_1 міської ради (вул. Миру, 6 м. Тростянець, 42600) належним чином завірену копію рішення ОСОБА_1 міськради від 21.03.2001, яким надано у власність Тростянецькому районному відділу статистики нерухоме майно за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Вознесенська, буд. 24.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Проте, відповідачем до клопотання не надано доказів в підтвердження того, що вони самостійно не можуть отримати зазначені у клопотання документи у позивача самостійно. В звязку з зазначеним суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання.

На запитання судді чим порушено право позивача саме відповідачем, представник позивача зазначав, що позивач на даний час не має можливості зареєструвати право власності на спірне майно.

В судовому засіданні 10.05.2017 представник позивача надав усні пояснення щодо поданого позову та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання 10.05.2017 не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Клопотань про надання часу для подачі додаткових документів по справі сторонами заявлено не було.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Як зазначає позивач в позовній заяві, Головне управління статистики у Сумській області на праві оперативного управління володіє, користується і розпоряджається нерухомим майном, яке перебуває у державній формі власності.

Зокрема на балансі Головного управління статистики у Сумській області обліковується адміністративна будівля зі спорудами, розташованих за адресою: Сумська обл., м. Тростянець, вул. Вознесенська (до перейменування - Червоноармійська), буд. 24. Зазначене нерухоме майно загальною площею 415,7 м. кв., складається з адмінбудівлі, збудованої та введеної в експлуатацію 01.09.1963 року - площею 293,6 м.кв., топкової - площею 19,4 м. кв., сараю - площею 12 м. кв. та гаражу - площею 90,7 м. кв. Залишкова балансова вартість вказаного майна станом на 01 березня 2017 року, згідно довідки Головного управління статистики у Сумській області від 13.03.2017 № 08-56-827, складає 14770 грн. 99 коп.

З матеріалів справи вбачається, що інформація про перебування вищезазначеного державного майна на балансі Головного управління статистики у Сумській області та знаходження відомостей щодо нього у Єдиному реєстрі об'єктів державної власності наведено у листі Фонду державного майна України від 04.04.2016 № 10-15-6019.

Як зазначає позивач, земельна ділянка, на якій розташована вищезазначена адміністративна будівля зі спорудами надана у постійне користування Головному управлінню статистики у Сумській області згідно рішення 40 сесії 4 скликання ОСОБА_1 міської ради від 16.03.2006 року № 75, про що зазначено у Державному акті на право постійного користування земельною ділянкою від 04.04.2006 серії ЯЯ № 293267.

Також, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 29.12.2015 № 51179420 правом постійного користування земельною ділянкою користується Головне управління статистики у Сумській області.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі свідоцтва про право власності від 22.03.2001 адміністративна будівля зі спорудами за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Вознесенська, буд. 24 належить Тростянецькому районному відділу статистики на праві загальнодержавної власності.

Як зазначає позивач, видання даного свідоцтва фактично відбулося вже у процесі проведення заходів, визначених наказом Сумського обласного управління статистики від 01.02.2001 № 11-к «Про централізацію районних відділів статистики», відповідно до якого ОСОБА_1 районний відділ статистики Сумського обласного управління статистики 01.04.2001 року втратив статус самостійної юридичної особи.

Головне управління статистики у Сумській області, яке є правонаступником Сумського обласного управління статистики, з цього часу у порядку частини 1 та 2 статті 344 Цивільного кодексу України добросовісно, відкрито, безперервно володіє адміністративною будівлею зі спорудами, що знаходяться за адресою: м. Тростянець, вул. Вознесенська, буд. 24.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з метою впорядкування правових засад з володіння, користування та розпоряджання державною власністю та іншими речовими правами на вищезазначене нерухоме майно Головне управління статистики у Сумській області звернулось до Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_1 міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме для проведення державної реєстрації права власності на адміністративну будівлю зі спорудами, що розташовані у м. Тростянець по вулиці Вознесенська 24. Вказану заяву було прийнято 13.10.2016 за реєстраційним номером 19026871. За результатами розгляду цієї заяви державним реєстратором ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_3 прийняте рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.10.2016 №31954315. У цьому рішенні зазначено, що для проведення державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно відсутні у повному обсязі документи, визначених пунктом 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. В подальшому розгляді заяви Головного управління статистики у Сумській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірне майно державним реєстратором ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_4 прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.11.2016 №32431432. Підставою для прийняття такого рішення вказано про неподання Головним управлінням статистики у Сумській області ліквідаційного балансу, затвердженого засновниками (учасниками) юридичної особи або органом що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи, та письмова заява таких осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу про подальше використання зазначеного майна (у разі ліквідації юридичної особи). Вказане рішення державного реєстратора містить також як підставу для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначення про те, що за даними державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців процедуру ліквідації не було розпочато.

В матеріалах даної справи відсутні документи, які б підтверджували скасування чи оскарження рішення реєстратора про відмову у реєстрації права власності на спірне майно.

Враховуючи, те що позивач не може в повній мірі скористатися своїм правом на зазначені обєкти нерухомості, зокрема здійснити дії щодо реєстрації права власності на спірне майно, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вважаючи що його право власності порушене.

З данною позицією позивача господарський суд не погоджується враховуючи наступне.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до приписів ст. ст. 317, 328 Цивільного кодексу України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном; право власності придбавається з підстав, не заборонених законом, у тому числі на підставі угод; право власності вважається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема, шляхом визнання права.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що даний позов може бути заявлений власником індивідуально визначеної речі, права якого оспорюються, заперечуються чи не визнаються третьою особою, яка не знаходиться з власником у зобов'язальних чи інших відносинах із приводу спірного майна, а також у разі втрати таким власником правовстановлюючих документів на майно. При цьому, відповідачем у такому позові є третя особа, яка або заявляє про свої права на річ, або не предявляє таких прав, але не визнає за позивачем речового права на майно.

Позивач у позовній заяві зазначив підставою виникнення у нього права власності на спірні обєкти - реорганізацію (ліквідацію) відокремлених підрозділів в системи органів Головного управління статистики у Тростянецькому районі. Водночас в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що реєстраційна служба відмовляється від реєстрації за позивачем права власності на спірне майно у звязку з відсутністю в останнього відповідних правовстановлюючих документів.

Посилаючись саме на відсутність можливості проведення державної реєстрації спірного майна, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

В чому саме полягає порушення відповідачем права власності позивача на зазначене у позові майно, позивач у позовній заяві, письмових поясненнях та під час судового розгляду справи не зазначив, посилання на не проведення відповідачем державної реєстрації права власності на спірне майно, суд не може прийняти як належний доказ, оскільки реєстрація права власності відповідачем здійснюється в межах чинного законодавства при дотриманні позивачем певної процедури з подачею відповідних документів.

Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частина 4 статті 182 Цивільного кодексу України).

Відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі Закон).

Відповідно до частини 1 статті 4 цього Закону обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, фізичним та юридичним особам.

За частиною 7 статті 16 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 вищезазначеної статті заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений обєкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку (частина 3 статті 16 вказаного Закону).

Підтвердженням виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Позивачем документів в підтвердження права власності на спірне майно, зокрема свідоцтва про вправо власності на нерухоме майно, зареєстроване за позивачем суду надано не було.

Натомість позивачем надано суду Свідоцтво про право власності від 22.03.2001 відповідно до якого спірне майно належить на праві загальнодержавної власності Тростянецькому районному відділу статистики. Документи, які б підтверджували ліквідацію Тростянецького районного відділу статистики, відповідно до чинного законодавства України, в матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача на перебування на балансі спірного майна, як на підтвердження права власності, оцінюється судом критично, оскільки сам по собі факт знаходження майна на балансі особи не є доказом наявності у неї права власності на таке майно.

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про перебування відповідача з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, а відповідно і докази про невизнання чи оскарження відповідачем права власності на майно, зазначене позивачем у позовній заяві, тобто позивачем не вказано, які саме права та законні інтереси порушила Сумська міська рада.

З урахуванням викладеного вище неможливість здійснення державної реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно не є порушенням права власності позивача на вказане майно.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно можливе лише за наявності спору про право.

З огляду на вказане, відповідачем за таким позовом, повинна бути особа, яка оспорює або не визнає право власності позивача.

Натомість, відповідач у заяві від 11.04.2017 № 694 не заперечує проти задоволення позовних вимог у справі.

Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності згідно з вказаною нормою є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Зазначене відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, що наведена постанові ВГСУ від 10.04.2012 р. у справі N 5016/2236/2011(6/141), позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно. Крім цього, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод. Об'єктом нього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна.

Тобто, звертаючись з позовом до господарського суду позивач повинен був довести належними та допустимими доказами, наявність у нього права власності на спірне майно, а також що саме відповідачем оспорюється або не визнається право власності позивача на спірний обєкт, саме відповідачем вчиняються перешкоди у здійсненні всіх правомочностей власника, проте позивачем означене не було доведене.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога позивач про визнання права власності є неправомірною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 11.05.2017.

Суддя ОСОБА_5