РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017Справа №910/3485/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф»

До Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей»

Про стягнення 94 090,60 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Оксененко К.П.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» (далі - відповідач) про стягнення 91 949,32 грн., з яких: 81 000,00 грн. основного боргу, 3 364,00 грн. інфляційних втрат, 578,95 грн. 3% річних, 5 406,37 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.17. порушено провадження у справі № 910/3485/17 та призначено її до розгляду на 11.04.17.

07.04.17. позивачем через відділ діловодства суду на підставі ст. 22 ГПК України було подано заячу про збільшення розміру позовних вимог, яку було прийнято судом. Відповідно до вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 94 090,60 грн., з яких: 81 000,00 грн. основного боргу, 4 215,90 грн. інфляційних втрат, 858,58 грн. 3% річних, 8 016,12 грн. пені.

За результатами судового засідання 11.04.17. розгляд справи було відкладено на 24.04.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 24.04.17. позивачем було підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 24.04.17. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, оскільки повідомлення про вручення відповідачу ухвал суду наявні в матеріалах справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/3485/17.

В судовому засіданні 24.04.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.13. між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № ФО/260 про надання послуг з охорони Об'єкту (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Виконавець зобов'язується за завданням Замовника надати послуги з охорони Об'єкту, а Замовник зобов'язується платити Виконавцеві зазначену послугу на умовах Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 10.1 Договору з 27.06.13. до 30.06.14. включно. Якщо будь-яка зі сторін за 15 календарних днів до дня закінчення терміну цього Договору письмово не попередить іншу сторону про припинення дії Договору, то він вважається продовженим на один календарний рік без обмежень кількості разів.

З матеріалів справи вбачається, що Договір автоматично пролонгувався до 30.06.15., 30.06.16., 30.06.17.

Разом з тим, повідомленням від 25.11.16. № 37 позивач повідомив відповідача про розірвання Договору з 30.11.16. на підставі п. 9.2 Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору Замовник передає, а Виконавець приймає під охорону наступні об'єкти (далі - Об'єкт): майновий комплекс, який розташований за адресою 30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Б.Хмельницького,45, що є Філією «Славутський маслоробний комбінат «Консалтингової фірми «Прометей»; майновий комплекс, який розташований за адресою 79037, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 32, що є Філією «Львівський молочний комбінат «Консалтингової фірми «Прометей».

Згідно з п. 1.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 16.03.14.) Замовник передає, а Виконавець приймає під охорону наступний Об'єкт: майновий комплекс, який розташований за адресою 79037, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 32, що є Філією «Львівський молочний комбінат «Консалтингової фірми «Прометей».

Вартість послуг за Договором визначається «Протоколом узгодження договірної ціни на надання послуг охорони» (Додаток № 2), який є невід'ємною частиною Договору (п. 3.1 Договору).

Між сторонами було підписано та скріплено печатками Протокол узгодження договірної ціни на надання послуг охорони від 16.09.15., який є чинним з 17.09.15. до 16.09.15. включно, та у відповідності до якого охорона майнового комплексу, який розташований за адресою 79037, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 32, що є Філією «Львівський молочний комбінат «Консалтингової фірми «Прометей» здійснюється трьома цілодобовими постами; вартість послу за місяць становить 33 000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що фактичне надання Виконавцем послуг згідно Договору фіксується сторонами у двосторонньому «Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг)», який складається Виконавцем не пізніше 10-го числа наступного місяця, що слідує за звітним.

У відповідності до матеріалів справи між сторонами було підписано наступні акти надання послуг: № 174 від 30.11.16. на суму 33 000,00 грн., № 158 від 31.10.16. на суму 33 000,00 грн., № 139 від 30.09.16. на суму 33 000,00 грн., всього на суму 99 000,00 грн.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.3 Договору оплата вартості охоронних послуг, яку визначено Протоколом узгодження договірної ціни, здійснюється Замовником на розрахунковий рахунок Виконавця щомісячно до 25-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надаються охоронні послуги.

З огляду на надані до матеріалів справи платіжні доручення та пояснення позивача, відповідачем було оплачено 10 000,00 грн. 01.12.16. в оплату наданих послуг за вересень 2016 року, та 8 000,00 грн. 26.10.16. в оплату наданих послуг за вересень 2016 року (платіжне доручення № 8920 від 26.10.16. на суму 33 000,00 грн., з яких 25 000,00 грн. було зараховано позивачем в оплату послуг за серпень 2016 року, а 8 000,00 грн. в оплату послуг за вересень 2016 року.

Решту грошових коштів в розмірі 81 000,00 грн. за надані послуги відповідач Виконавцю не сплатив.

В зв'язку з тим, що надані за вказаними актами послуги на суму 81 000,00 грн. на підставі Договору відповідачем оплачені не були, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за надані послуги в розмірі 81 000,00 грн. Строк оплати є таким, що настав.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 81 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на все викладене вище позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 4 215,90 грн. інфляційних втрат, 858,58 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4 119,73 грн. інфляційних втрат та 858,58 грн. 3% річних. Інфляційні втрати в розмірі 96,17 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Відповідачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат не оспорено, власного контррозрахунку не надано.

Щодо вимог про стягнення 8 016,12 грн. пені суд відзначає наступне.

За умовами п. 7.7 Договору за прострочення терміну розрахунків з виконавцем Замовник за кожен день прострочення платежу сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення

Судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що її розмір становить 8 016,12 грн., що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача, внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, б. 10; ідентифікаційний код 30668980) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, 5-Б; ідентифікаційний код 37164192) 81 000 (вісімдесят одну тисячу) грн. 00 коп. основного боргу, 4 119 (чотири тисячі сто дев'ятнадцять) грн. 73 коп. інфляційних втрат, 858 (вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 58 коп. 3% річних, 8 016 (вісім тисяч шістнадцять) 12 коп. пені, 1 598 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 36 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.17.

Суддя Т.М. Ващенко