ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2017 Справа № 904/1751/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Технологія", м. Дніпро

про стягнення 18812,48 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 1090 від 30.05.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 17 від 15.03.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Патріот" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Технологія" (відповідач) про стягнення 18812,48 грн боргу за спожиту теплову енергію.

Позов обгрунтований тим, що згідно з договором № 020403 від 01.08.2012, укладеним з Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі", він отримує теплову енергію для опалення будівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Краснопартизанська, 1.

01.10.2013 підписано додаток до цього договору. У додатку зазначено, що споживачем послуг є ОСББ "Дружба - Патріот". Згідно технічного паспорту реєстровий номер 12705656 від 16.07.2010 загальна площа складає 3518,7 кв. м. площа виробничих приміщень 672,6 кв.м. - 18,92 % від загальних показань.

Відповідач 15.03.2017 надав відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених вимог заперечив, посилаючись на відсутність між ним та позивачем договору на надання послуг з теплозабезпечення, та зазначає, що позивач за вказаним договором отримує теплову енергію для опалення власних приміщень, тому вважає, що не має боргу перед позивачем.

В судовому засіданні 03.04.2017 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 12.04.2017.

Позивачем 12.04.2017 подано клопотання продовжити строк розгляду справи на 15 днів, яке задовольняється судом, ухвалою суду від 12.04.2017 строк розгляду справи продовжено до 09.05.2017 включно.

В засіданні суду 27.04.2017 оголошено перерву до 10.05.2017.

04.05.2017 від відповідача надійшло клопотання продовжити строк розгляду справи до 26.05.2017, викликати в судове засідання представника комунального підприємства "Тепломережа" та призначити судово-економічну експертизу.

Судом відхиляється вказане клопотання, оскільки відповідач взагалі не вказав мету проведення експертизи та виклику представника КП "Тепломережа", строк розгляду справи вже був продовжений і повторне продовження строку не передбачено Господарським процесуальним кодексом України.

10.05.2017 відповідачем заявлено клопотання витребувати у позивача договір та додаткову угоду до нього та призначити судово-економічну експертизу для встановлення факту господарських зв'язків між сторонами. Зазначене клопотання також відхиляється судом, оскільки відповідачем не вказано, які саме договори слід витребувати у позивача, а питання щодо наявності чи відсутності господарських зв'язків між сторонами є юридичним і може бути вирішене судом самостійно, без залучення експертів.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Патріот" (позивач) є власником частини будівлі готелю "Патріот", розташованої за адресою: місто Дніпро, вулиця Василя Макуха (колишня вулиця Червонопартизанська), будинок 1, на підставі свідоцтва про право власності від 19.02.2013.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2001 № 5 та акту прийому-передачі від 27.11.2001, укладеного між ЗАТ готель "Патріот" (правонаступником якого є ТОВ "Патріот") та товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Технологія", останній набув право власності на приміщення №34 та №35 на 4 поверсі будівлі готелю "Патріот", загальною площею 99,5 м2.

Звертаючись до суду позивач в позовній заяві зазначив, що забезпечення тепловою енергією (опаленням) будівлі готелю "Патріот", в тому числі і нежитлових приміщень №34 та №35, які належать на праві власності відповідачу, здійснюється на підставі договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 №020403, укладеного між МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" та ТОВ "Патріот".

Відповідно до умов пункту 7.4 договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 №020403 остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем (тобто ТОВ "Патріот") впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації.

ТОВ "Патріот" не є постачальником комунальних послуг, а є на рівні із відповідачем їх споживачем за встановленими енергопостачальною організацією цінами та тарифами; а тому фактичні витрати, здійснені позивачем на утримання всієї будівлі, мають бути розподілені між ним та відповідачем за відношенням площ відповідача до загальної площі приміщень будівлі, що забезпечуються тепловою енергією (опалюються).

Відповідно до пункту 4.3 договору купівлі-продажу від 27.11.2001 №5 з моменту прийому зазначених приміщень відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати позивачу фактичну вартість комунальних послуг та фактичних затрат позивача по обслуговуванню виробничих об'єктів загального користування в пропорційному відношенні до площ відповідача.

Згідно з додатком № 1 до договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 №020403 (зі змінами з 01.10.2013) площа виробничих приміщень будівлі готелю "Патріот", до яких енергопостачальною організацією застосовується тариф для промисловості (юридичних осіб), складає 672, 6 м.

Загальна площа нежитлових приміщень №34 та №35, які належать на праві власності відповідачу, складають 99,5 м2.

За період з січня 2015 року по квітень 2016 року відповідачем взагалі не сплачувалась власна частина витрат за опалення приміщень №34 та №35, таким чином за зазначений період у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 18812,48 гривень.

Відповідач проти позову заперечив та вказав, що за змістом п. 4.3 договору купівлі - продажу від 27.11.2001 він був зобов'язаний сплачувати позивачу вартість комунальних послуг за використання об'єктів загального користування.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюється Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" № 417.

Відповідно п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України № 417 спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно ч. ч. 1, 2, ст. 5 Закону України № 417, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

З огляду на вищевикладене, відповідач брав на себе обов'язок сплачувати позивачу комунальні послуги на утримання об'єктів загального користування призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку, які за своєю правовою природою повинні бути власністю співвласників та, які не можуть бути виділені в натурі з частки спільного майна.

В той же час позивач, звертаючись до суду, надав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 58908 від 19.02.2013, відповідно до якого у власності позивача перебуває нерухоме майно загальною площею 2865,90 м. кв. Також згідно додатку 1 до договору про постачання теплової енергії № 020403 від 01.08.2012 позивач отримує послуги за постачання теплової енергії виключно за опалення площі яка належить позивачу, із змісту якого вбачається "Готель: площа 1265,3 кв.м.", тобто розрахунок опалення площі, що належить безпосередньо позивачу. Позивач не надав жодного доказу щодо оплати ним саме об'єктів загального користування із зазначенням назв визначеного нерухомого майна (приміщення) його площі, тощо, які з огляду на приписи Закону України № 417 є спільним майном багатоквартирного будинку.

Вимоги позивача щодо сплати на користь останнього сум за опалення приміщень загального користування є безпідставними не обґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (Закон України № 1875).

Частинами 1, 2, 6 ст. 19 Закону України № 1875, встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Норми ст. 20 Закону України № 1875 визначають права та обов'язки споживача, а саме, законодавством передбачено отримання послуг виключно на підставі договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 26 Закону України № 1875, визначено перелік істотних умов договору між виконавцем/виробником та споживачем, а саме, істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: найменування сторін; предмет договору; вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг;

порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; права та обов'язки сторін; порядок контролю та звіту сторін;

порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу;

порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку;

порядок здійснення ремонту; відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; порядок вирішення спорів; перелік форс-мажорних обставин; строк дії договору; умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; дата і місце укладення договору.

Нормами частини 4 ст. 26 Закону України № 1875, встановлено, що у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Відповідно ч. 3 ст. 29 Закону України № 1875 договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Як вбачається з вищенаведених норм, комунальні послуги з опалення надаються виключно на підставі укладених договорів між споживачем та особою яка є виробником або виконавцем надання послуг.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що він є споживачем, чим підтвердив відсутність будь якого права на надання відповідних комунальних послуг відповідачу. Крім того, позивач не надав будь які докази, які могли би підтвердити наявність у позивача будь якого права бути виконавцем з надання будь яких комунальних послуг.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Звернувшись до суду з цим позовом позивач фактично просить спонукати відповідача виконати зобов'язання з оплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Підставою для заявлення позову позивач вказує укладений між сторонами договір купівлі - продажу № 5 від 27.11.2001, згідно з яким відповідач придбав у позивача приміщення № 34 та № 35 на 4-му поверсі готелю "Патріот", розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червонопартизанська, 1.

Пунктом 4.3 цього договору передбачено, що покупець з моменту прийняття об'єкта зобов'язаний оплачувати продавцю фактичну вартість комунальних послуг і фактичних затрат продавця по обслуговуванню виробничих об'єктів загального користування в пропорційному співвідношенні до придбаної площі.

Того ж дня сторонами підписаний акт прийому - передачі куплених приміщень загальною площею 99,5 м2, у якому також містяться договірні умови, в тому числі у пункті 6 деталізовано умови оплати послуг, а саме - вказано, що з моменту прийняття об'єкта покупець має сплачувати продавцю плату за комунальні послуги та квартплату. Розмір та умови оплати обумовлюються в договорі на транзит комунальних послуг, підписаному сторонами.

Доказів укладення такого договору сторонами спору до справи не надано.

01.08.2012 товариством з обмеженою відповідальність "Патріот" укладений договір з міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські комунальні мережі" на надання позивачу послуг з опалення будівлі готелю.

В додатку № 1 до договору вказано, що загальна площа складає 3704,7 кв.м., готель: площа 1680,9 - 415,6 = 1265,3 кв.м.

З зазначеної інформації неможливо зрозуміти, опалення якого розміру площі має здійснюватись за договором, чи мають до цього відношення належні відповідачу приміщення.

Надалі сторонами договору на опалення підписано додаток № 1 до договору, яким встановлено зміни умов з 01.10.2013.

В додатку зазначено, що загальна площа становить 3518,7 кв.м., площа виробничих приміщень 672,6 кв.м., ПП "Рекламне агентство "Дювіс" - 36,9 кв.м.

В акті відсутні чітка інформація щодо того, чи передбачено цим актом опалення приміщень відповідача.

22.04.2017 позивач надав до справи лист комунального підприємства "Теплоенерго" від 20.04.2017 на адресу ТОВ "Патріот", у якому вказано, що на підставі звернення ТОВ "Патріот" та наданої дислокації виробничих приміщень було внесено зміни з 01.10.2013 до додатку № 1 до договору на опалення, та визначено, що опалювана площа виробничих приміщень, які використовуються юридичними особами, складає 672,6 кв.м. (в тому числі ТОВ НВП "Технологія").

В листі не вказано на підставі яких документів визначено, що до 672,6 кв.м. входить і площа приміщень, що належать відповідачу.

Листом від 24.04.2017 КП "Теплоенерго" повідомило директору ТОВ НВП "Технологія", що зміни до договору на опалення щодо визначення розміру виробничих опалюваних приміщень були проведені на підставі звернень та інформації товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот".

Відповідач 12.04.2017 надав додаткові пояснення, у яких наполягає, що договір на опалення від 01.08.2012 позивач уклав для постачання теплової енергії саме до належних йому на праві власності приміщень, тому у позивача відсутні підстави вимагати плату від відповідача.

Ухвалою суду від 12.04.2017 комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" було зобов'язано надати суду письмову інформацію яким чином та на підставі яких документів було визначено опалювану площу в договорі з ТОВ "Патріот", що таке виробничі приміщення, про які йде мова в додатку № 1 до договору до опалення, які почали дію з 01.10.2013, яким чином визначена площа 672,6 кв.м., чи входить до цієї площі площа 99,5 кв.м приміщень 34 та 35 на 4-му поверсі будівлі, які були придбані товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Технологія" за договором від 27.11.2001, надати до справи копії документів, за якими визначено опалювану площу.

На запит суду комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" надало до справи копії документів, у тому числі лист ТОВ "Патріот" від 18.09.2013 на адресу комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" з проханням внести зміни до додатку № 1 до договору на опалення. У цьому листі ТОВ "Патріот" вказало, що у будинку по вулиці Червонопартизанській у його власності залишились приміщення першого поверху 1-24 площею 338,2 м.кв., 5-37 площею 187,4 м.кв., I, II, III, VIII площею 147 м.кв., разом 672,6 м.кв, які використовуються як виробничі.

Таким чином, позивач сам вказав у листі, що йому належать виробничі приміщення площею 672,6 м.кв. і саме ця площа зазначена в додатку № 1 до договору на опалення, яким внесені зміни до договору з 01.10.2013.

Суд не вбачає підстав стверджувати, що в листі ТОВ "Патріот" від 18.09.2013 враховані належні відповідачу приміщення, оскільки зазначені в листі площі не співпадають з площею приміщень відповідача.

Відповідачу належать приміщення № 34 та № 35 на 4-му поверсі, позивач в своєму листі вказує на приміщення на першому поверсі. В листі також вказано про приміщення 5-37, але з технічного паспорта будинку вбачається, що на 1-му поверсі є приміщення з номерами 34 та 35.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного, враховуючи відсутність між сторонами договору щодо порядку розподілу та оплати витрат на комунальні послуги, укладення якого сторони погодили в акті передачі придбаного відповідачем майна від 27.11.2001 і який привів би до виникнення у відповідача певних зобов'язань перед позивачем, враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивач належним чином не довів наявність вини відповідача у нездійсненні оплати комунальних послуг.

Таким чином, позовні вимоги слід визнати необгрунтованими та в їх задоволенні відмовити повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України витрати на оплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2017.

Суддя ОСОБА_3