КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа№ 910/24124/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: Литвинов Д.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 08.02.2017р.

у справі №910/24124/16 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіомед"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. було припинено провадження у справі №910/24124/16 на підставі п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. у справі №910/24124/16 та направити справу на розгляд до місцевого господарського суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було невірно застосовано норми процесуального права, зокрема, ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, що на думку позивача призвело до безпідставного припинення провадження у справі. Зокрема, позивач наголошував на тому, що укладаючи договір з відповідачем, позивач діяв не як споживач, а як підприємець. Позивач придбав спеціалізоване медичне обладнання, не призначене для задоволення власних побутових потреб фізичних осіб, маючи на меті в подальшому одержання прибутку від надання медичного обслуговування або передачі цього обладнання у найм суб'єктам господарювання, що здійснюють медичну практику, однак суд на вказані обставини уваги не звернув.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2017р. апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.05.2017р.

04.05.2017р. через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про безпідставність та непідтвердженість доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 11.05.2017р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. у справі №910/24124/16 скасувати та направити справу до місцевого господарського суду для розгляду по суті заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 11.05.2017р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін як таку, що була винесена з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права.

В судовому засіданні 11.05.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіомед" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача відповідно до умов договору поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015р. підписати зі своєї сторони і направити на підписання позивачу акт введення товару в експлуатацію, а також стягнення з відповідача 173 200,00 грн. штрафу та 794 640,00 грн. збитків, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015р., укладеного з позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2016р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі №910/24124/16 (том справи - 1, аркуш справи - 1).

В процесі судового розгляду відповідач подав суду клопотання про припинення провадження у справі (том справи - 1, аркуші справи - 76-79), обґрунтоване тим, що укладаючи з відповідачем спірний договір позивачка не діяла як суб'єкт господарювання, а тому між сторонами не виникали господарські правовідносини і даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. вказане клопотання відповідача було задоволено, провадження у справі №910/24124/16 припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Чинне законодавство свідчить про те, що місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. При чому, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до статей 1 і 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах громадянина або держави.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

В ст. 12 названого Кодексу наведено перелік справ, підвідомчих господарським судам.

Підвідомчістю є визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Як уже зазначалось вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про зобов'язання відповідача відповідно до умов договору поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015р. підписати зі своєї сторони і направити на підписання позивачу акт введення товару в експлуатацію, а також стягнення з відповідача 173 200,00 грн. штрафу та 794 640,00 грн. збитків, нарахованих позивачем у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного вище договору.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин (аналогічна правова позиція наведена в п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Відповідно до положень ст. ст. 2, 55 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладений з відповідачем договір поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015р., за неналежне виконання умов якого позивачем і було нараховано штраф та збитки, стягнення яких є предметом розгляду у даній справі.

З наданої суду копії договору поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015р. вбачається, що останній було укладено між відповідачем та ОСОБА_4, як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем.

Місцевий господарський суд припинив провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, дійшовши висновку про те, що даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо при розгляді справи, зокрема, буде встановлено, що: справа зі спору непідвідомча господарському суду (ст. 12 Господарського процесуального кодексу України); позов подано позивачем або до відповідача, який не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин (аналогічна правова позиція наведена в п.п.4.2.1, 4.2.5 п.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №8 від 26.12.2011р. (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Позивач, укладаючи з відповідачем договір поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015р., не діяла як суб'єкт господарювання, що підтверджується доданими до позову документами, зокрема, самим договором №24-09/2015 від 24.09.2015р., актами до договору, платіжним дорученням, в яких відсутня вказівка про те, що позивач діє як суб'єкт господарювання (фізична особа - підприємець) та відсутній відбиток печатки позивача.

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами не виникали господарські правовідносини.

Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Колегією суддів враховано посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що укладаючи вищезгаданий договір з відповідачем, позивач діяв не як споживач у розумінні п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а як підприємець. За твердженням позивача, вона придбала спеціалізоване медичне обладнання, не призначене для задоволення власних побутових потреб фізичних осіб, маючи на меті в подальшому одержання прибутку від надання медичного обслуговування або передачі цього обладнання у найм суб'єктам господарювання, що здійснюють медичну практику.

З цього приводу судом було встановлено наступне.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» медична практика є видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

З доданого до позовної заяви витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є вирощування овочів і баштанних культур, корнеплодів і бульбоплодів, інших однорічних і дворічних культур; ягід горіхів, інших плодових дерев та чагарників; оптова торгівля фруктами й овочами; роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У вказаному витягу відсутні відомості про те, що позивач здійснює господарську (підприємницьку) діяльність у сфері охорони здоров'я, надання медичної та соціальної допомоги.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Натомість позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що придбане за укладеним з відповідачем договором медичне обладнання використовується для здійснення господарської (підприємницької) діяльності позивача.

Докази отримання позивачем ліцензії Міністерства охорони здоров'я України для здійснення медичної практики також в матеріалах справи відсутні, як і докази на підтвердження того, що придбане позивачем медичне обладнання передане (планується до передачі) у найм суб'єктам господарювання, що здійснюють медичну практику.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що права за договором поставки медичного обладнання №24-09/2015 від 24.09.2015р. набулись та виконувались позивачем поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України.

Позов у даній справі подано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на захист її порушених прав не як суб'єкта господарювання, а як фізичної особи.

Враховуючи, що спір між сторонами у даній справі виник не з господарських правовідносин, він не підлягає вирішенню в господарських судах України і місцевим господарським судом було правомірно застосовано п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та припинено провадження у справі.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 12, 32-34, 43, 49, 80, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. у справі №910/24124/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. у справі №910/24124/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24124/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова