РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017Справа №910/23775/16

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

третя особа Державне підприємство «Державний інститут по розвідуванню і проектуванню об'єктів зв'язку «Укрзв'язокпроект»

про стягнення 74262,18 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Ляхович С.О. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України», третя особа - Державне підприємство «Державний інститут по розвідуванню і проектуванню об'єктів зв'язку «Укрзв'язокпроект» про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 74262,18 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що всупереч умов укладеного між Державним підприємством «Державний інститут по розвідуванню і проектуванню об'єктів зв'язку «Укрзв'язокпроект» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю (орендар) Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № від 15.08.2012, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання зі сплати орендної плати внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 74262,18 грн.

Крім того, на вказану заборгованість, у зв'язку з простроченням оплати відповідачем орендної плати, позивачем нараховано пеню в розмірі 60007,47 грн., яку позивач просить стягнути.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що, як вбачається з матеріалів справи, спірний договір оренди було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України», проте позивачем заявлено позов до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» начебто як до правонаступника ТОВ «Телесистеми України», проте Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» є окремою юридичною особою та не має жодного відношення до ТОВ «Телесистеми України», та не є правонаступником останнього.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивача та третьої особи не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2012 між Державним підприємством «Державний інститут по розвідуванню і проектуванню об'єктів зв'язку «Укрзв'язокпроект» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: приміщення, що складається з чотирьох кімнат на першому поверсі та частки площі підвалу (майно), загальною площею 92,95 кв.м, розташоване в будинку (літ. «А», інв.№010190) яке знаходиться на балансі Державного підприємства «Державний інститут по розвідуванню і проектуванню об'єктів зв'язку «Укрзв'язокпроект» за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, 44, вартість якого визначена згідно із звітом про незалежну оцінку, що була проведена оціночною фірмою «ІНЮГ-Експертиза» у формі ТОВ (сертифікат суб'єкту оціночної діяльності 11892/11 від 23.05.2011), на 23.03.2012 і становить 370000 грн. - перший поверх наземних приміщень та 2000 грн. - підвал.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2012 Державне підприємство «Державний інститут по розвідуванню і проектуванню об'єктів зв'язку «Укрзв'язокпроект» передало в оренду обумовлене договором нерухоме майно Товариству з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Акту приймання-передачі від 15.08.2012. Зазначений акт підписано уповноваженими представниками орендодавця та орендаря, та скріплений відповідними печатками підприємств.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Спір у даній справ виник у зв'язку із неналежним виконанням орендарем своїх зобов'язань за договором в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за користування об'єктом оренди.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів можуть звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що відповідач, Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» є правонаступником орендаря за Договором оренди № від 15.08.2012 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України».

Статтею 2 Господарського кодексу України визначено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до п.1 ст.21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

В той же час, судом встановлено, що орендарем за Договором оренди № від 15.08.2012 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України».

З наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що орендар за договором - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» є діючою юридичною особо, керівником якої є Жолинський Віктор Борисович, вказана особа є також підписантом спірного договору оренди зі сторони орендаря.

В той же час, Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» у відповідності до відомостей, зазначених у Витязі з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є окремою юридичною особою, яка не є і не була стороною спірного договору оренди.

Згідно із ч.1 ст.24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

В той же час, частиною 3 зазначеної статті кодексу визначено, що встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, господарський суд може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Враховуючи наведені вище норми діючого законодавства, суд може допустити заміну відповідача лише за згодою позивача по справі, проте жодних клопотань про заміну відповідача о справі в ході розгляду справи позивачем подано не було, крім того, на вимогу суду щодо надання позивачем письмових пояснень, стосовно підстав заявлених позовних вимог саме до відповідача у розглядуваній справі, позивачем подано не було.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування викладених у позові обставин та заявлених позовних вимог саме до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України».

На підставі викладеного, враховуючи вищевстановлені судом обставини, зокрема не доведення позивачем належними та допустимими доказами факту порушення саме Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 03.05.2017

Суддя Я.В. Маринченко