ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.2017 Справа № 920/144/17

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Малюк Р.Б., розглянувши матеріали справи № 920/144/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Топтехсервіс»,

м. Суми,

про стягнення 63 000 грн. 00 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача представник ОСОБА_1 (довіреність № 37/1 від 10.01.2017);

Від відповідача представник ОСОБА_2 (довіреність від 27.03.2017);

Суть спору: позивач у позовній заяві № 452 від 13.02.2017 року просить суд стягнути з відповідача на свою користь 63 000 грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар, відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки № 020/08-Пр.Др.О. від 07.10.2008 року.

16 березня 2017 року відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд застосувати положення про строк позовної давності до вимог ПрАТ Українська гірничо-металургійна компанія до ТОВ Топтехсервіс в сумі 63000,00 грн. за договором поставки № 020/08-Пр.До.О. від 07.10.2008 року та відмовити у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності.

12 квітня 2017 року позивач подав додаткові пояснення № 1236 від 11.04.2017, в яких вказав, що з дати останньої оплати, здійсненої відповідачем 31.10.2011 року за договором поставки № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008 року, і до моменту звернення позивача з позовними вимогами до суду строк позовної давності не сплив, оскільки був перерваний 17.12.2013 року та 01.04.2016 року шляхом підписання актів звірки, а тому, на думку позивача, у відповідача відсутні підстави вимагати застосовувати строк позовної давності по вимог позивача в сумі 63 000 грн. 00 коп. за договором поставки № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008 року.

27 квітня 2017 року позивач надав письмові пояснення № 978 від 25.04.2017, в яких вказав, що всього по договору від 07.10.2008 року відповідно до видаткових накладних з урахуванням повернутої металевої продукції поставлено на суму 279 320 грн. 46 коп.. Відповідно до банківських виписок за поставлену продукцію по договору від 07.10.2008 відповідачем було сплачено 216 320 грн. 45 коп.. Таким чином, як вказує позивач, борг в цілому по договору становить 63 000 грн. 00 коп.

Відповідач 27 квітня 2017 року надіслав додаткові пояснення б/н від 27.04.2017, в яких зазначив, що доказом передачі продукції відповідачеві є товарно - транспортна накладна, однак позивачем не додано до позовної заяви товарно -транспортних накладних. Натомість, як вказує відповідач, в підтвердження самого факту поставки позивачем були надані видаткові накладні, однак вказані накладні складені з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, містять лише підпис без зазначення її посади, прізвища та ініціалів, не додано документів, які підтверджують повноваження особи на підписання даних видаткових накладних, хоча в договорі міститься п. 5.3, згідно якого Особа, що безпосередньо отримує продукцію від імені Покупця повинна надати Постачальнику належним чином оформлену довіреність. Окремо слід зазначити, що деякі видаткові накладні надані Позивачем в формі роздруківок, які підписані лише ним. В звязку з вищевикладеним відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Подані документи оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Уповноважений представник позивача в судовому засіданні 27 квітня 2017 року надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27 квітня 2017 року вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог оскільки, на його думку, перериванням строку позовної давності є надання гарантійного листа або сплата заборгованості, підписання сторонами акту звірки не є підставою для переривання строку позовної давності. Також відповідач вказав, що позивачем не надано належних доказів поставки продукції, оскільки до матеріалів справи долучені лише видаткові накладні, однак вказані накладні складені з порушенням вимог чинного законодавства. В звязку з чим відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

7 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 020/08-Пр.Др.О, за умовами якого позивач зобовязується поставити, а відповідач прийняти та оплатити на умовах викладених в договорі, продукцію, асортимент, кількість якість та ціна якої вказані в специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків до договору та є його невідємною частиною або у рахунку фактурі, який надається позивачем відповідачеві та є його невідємною частиною.

Ціна продукції є договірною ціною між позивачем і відповідачем та вказується в специфікації, або рахунку - фактурі, які є невідємною частиною цього договору (п. 3.1. договору).

Згідно пункту 6.4. договору, розрахунки за продукцію за даним договором здійснюються покупцем згідно рахунку-фактури в національній валюті України в безготівковій грошовій формі на поточний рахунок позивача.

Відповідно до умов пункту 6.5 договору, оплата продукції вказаної в рахунку фактурі, здійснюється відповідачем шляхом 100% оплати продукції на протязі 25 (двадцяти пяти) банківських днів з дати отримання продукції.

Матеріалами справи, зокрема, видатковими накладними № КФМ-000018 від 06.10.2008, № КФ 0000093 від 08.10.2008, № КФБ-000057 від 22.10.2008, № КФБ-000101 від 31.10.2008 року та рахунками фактури № КФМ-000012 від 06.10.2008, № КФ 0000236 від 07.10.2008, № КФ-0001143 від 21.10.2008, № КФ-0001738 від 30.10.2008 року підтверджується факт поставки позивачем відповідачеві та отримання останнім товару вартістю 408 731 грн. 62 коп. ( том.1, а.с. 82-89).

Як вбачається з матеріалів справи частину продукції загальною вартістю 129 411 грн. 16 коп. відповідачем було повернуто позивачеві відповідно до накладних на повернення № КФЯ -000009 від 01.08.2009, № КФЯ -000008 від 01.08.2009, № КФЯ -000007 від 01.08.2009, № КФЯ -000001 від 13.07.2009, № КФЯ -000005 від 01.07.2009 року, № КФЯ -000002 від 01.07.2009, № КФЯ -000004 від 01.07.2009 ( том.1, а.с. 90-103).

Позивач вказав, що відповідачем частково сплачено заборгованість за поставлений товар по договору № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008 року в загальній сумі 216 320 грн. 45 коп.

17 грудня 2013 року між сторонами було складено та підписано звірки взаєморозрахунків по договору № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008 року за період з 01.01.2013 по 30.11.2013, відповідно до якого сторони погодили, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 63 000 грн. 01 коп. (том 3, а.с. 58).

1 квітня 2016 року сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків по договору № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008 року за період з 01.01.2008 по 01.04.2016, відповідно до якого сторони погодили, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 63 000 грн. 00 коп. (том. 1 а. с. 51).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив товар у повному обсязі, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 63 000 грн. 00 коп.

Відповідно до приписів статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу, визначено, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 63 000 грн. 00 коп. за договором поставки № 020/08-Пр.Др.О. від 07.10.2008 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У відзиві (вх. № 2550 від 16.03.2017) на позовну заяву відповідач просить суд застосувати положення про строк позовної давності до вимог ПрАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» до ТОВ «Топтехсервіс» в сумі 63000,00 грн. за договором поставки № 020/08-Пр.Др.0 від 07.10.2008. Також відповідач вказує, що перериванням строку позовної давності є надання гарантійного листа або сплата заборгованості, підписання сторонами акту звірки не є підставою для переривання строку позовної давності. Також відповідач вказав, що позивачем не надано належних доказів поставки продукції, оскільки до матеріалів справи долучені лише видаткові накладні, однак вказані накладні, на думку відповідача, складені з порушенням вимог чинного законодавства. В звязку з вищевказаним відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обставини, що наведені відповідачем у відзиві, судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норм чинного законодавства України, порушене право позивача підлягає захисту судом у разі звернення позивача за захистом протягом встановленого законом строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з п. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Приписами пункту 3. 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 4.4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»,визначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

1) визнання пред'явленої претензії;

2) зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

3) письмове прохання відстрочити сплату боргу;

4) підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

5) письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як вбачається з матеріалів справи, строк позовної давності між сторонами переривався неодноразово, а саме:

1) 31 жовтня 2011 року момент останньої сплати відповідачем боргу;

2) 17 грудня 2013 року між сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків по договору № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008 року за період з 01.01.2013 по 30.11.2013, відповідно до якого сторони погодили, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 63 000 грн. 01 коп.;

3) 1 квітня 2016 року сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків по договору № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008 року за період з 01.01.2008 по 01.04.2016, відповідно до якого сторони погодили, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 63 000 грн. 00 коп..

Як вбачається з матеріалів справи акти звіряння взаємних розрахунків від 17 грудня 2013 та 1 квітня 2016 по договору № 020/08-Пр.Др.О від 07.10.2008, підписані обома сторонами та скріпленого печатками обох сторін.

Відповідачем не подано доказів стосовно того, що акти звіряння визнані в судовому порядку недійсними або доказів того, що акти з боку відповідача підписані неналежним представником.

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що термін позовної давності, щодо заявлених позовних вимог не сплив і не належить застосуванню до даних взаємовідносин.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 63 000 грн. 00 коп. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 63 000 грн. 00 коп.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 600 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Топтехсервіс» (40030, Сумська область, м. Суми, вул. Скрябіна, буд. 38, код 32603113) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо - металургійна компанія» (01013, м. Київ, вул. Баренбойма, 1, код 25412086) 63 000 грн. 00 коп. заборгованість 1600 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.04.2017.

Суддя С.В. Заєць