КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа№ 910/19434/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: Бондаренко О.М. за довіреністю;

від відповідача 2: не з'явився;

третьої особи : не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року

у справі № 910/19434/16 (суддя: Головатюк Л.Д.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод"

до 1) Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ"

2) Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

про визнання положень договору нікчемним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" та Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані" про визнання нікчемним положень п.3.4 Кредитного договору № 1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 та визнання припиненими правовідносин поруки, які виникли на підставі Договору поруки № 1-0381/13/11-Р від 07.10.2013 через збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі №910/19434/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом неправомірно використано у судовому рішенні ч.4 ст.1056-1 ЦК України, замість ч.3 ст.1056-1 ЦК України, якою позивач обґрунтовував позов, і як наслідок також неправомірно відмовлено у визнанні припиненими правовідносин, які виникли на підставі договору поруки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Алданової С.О., Зубець Л.П.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 27.02.2017.

20.02.2017 від громадянина ОСОБА_3 надійшло клопотання про залучення його до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Клопотання мотивоване тим, що він також є поручителем за кредитним договором № 1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 і рішення суду у даній справі може вплинути на його права та обов'язки.

23.02.2017 відповідач 2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає за доцільне скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

27.02.2017 відповідач 1 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3, відкладено розгляд справи на 27.03.2017.

14.03.2017 позивач подав докази вручення третій особі копії позовної заяви з додатками та оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 відкладено розгляд справи на 24.04.2017 у зв'язку із неявкою представників позивача, відповідача 2 і третьої особи.

Позивач, відповідач 2 і третя особа явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників позивача, відповідача 2 і третьої особи.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення без змін, також вказала, що на забезпечення виконання кредитного договору були укладені й інші договори поруки, які оспорювались та визнані такими, що відповідають чинному законодавству.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

04.10.2013 між відповідачем 1 - Публічним акціонерним товариством "Банк Форум", як кредитором, та відповідачем 2 - Приватним акціонерним товариством "Фаворит Компані", як позичальником, було укладено Кредитний договір №1-0012/13/16-KL (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору кредитор, на умовах, визначених цим договором, відкриває відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає позичальнику кредитні кошти окремими частинами на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим договором (п. 1.2.) граничної суми коштів, а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.1.2. Кредитного договору протягом всього періоду дії цього договору максимальна заборгованість позичальника не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 10 000 000,00 грн.

У пункті 1.5. Кредитного договору встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором кредитор укладає/приймає договори поруки, іпотечні договори та договори застави, зокрема із Товариством з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод" (пп.1.5.1 Кредитного договору), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані", ОСОБА_3 тощо.

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього договору в розмірі 20,5 %.

У пункті 3.4. Кредитного договору його сторони домовились, що у разі:

- порушення (невиконання або неналежного виконання) позичальником обов'язків, передбачених п.п.5.2.3.(а),(б),(е),(g), п.5.2.11, п.5.2.12., п. 5.2.13., п. 5.2.14., цього договору, а так само, у разі порушення відповідною особою, що виступає поручителем позичальника згідно з п. 1.5. договору, будь-якого з аналогічних обов'язків за відповідним договором поруки, розмір процентної ставки, встановлений згідно з п.п.3.2. цього договору, збільшується на 2% річних;

- порушення (невиконання або неналежне виконання) позичальника та/або ДП "Фаворит ОПТ" АТЗТ "Фаворит" та/або юридичних осіб, що виступають поручителям позичальника згідно з п. 1.5. цього договору, обов'язків, передбачених п. 5.2.6. договору, розмір процентної ставки, встановлений згідно з п.п. 3.2. цього договору, збільшується на 5% річних.

Про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, кредитор письмово повідомляє позичальника.

Сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обставин та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього договору, та сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом в межах кредитного ліміту.

21.10.2013 між відповідачами було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору, відповідно до якого сторони виклали пункт 3.2 у наступній редакції: "За користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього Договору в розмірі 20,5 %. В період з 21 жовтня 2013 року по 03 листопада 2013 року (включно) за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою в розмірі 19% річних".

На виконання умов пункту 1.5 Кредитного договору, з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, було укладено ряд договорів поруки, у тому числі 07.10.2013 між відповідачем 1 - Публічним акціонерним товариством "Банк Форум", як кредитором, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод", як поручителем, був укладений Договір поруки №1-0381/13/11-Р (далі - Договір поруки).

Відповідно до п.1.1 Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за належне та своєчасне виконання ПрАТ "Фаворит Компані" у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором №1-0012/13/16-KL від 04.10.2013, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

З підписанням цього договору поручитель надає згоду на будь-яку зміну кредитного договору (як-то: зміну розміру ліміту кредитування, зміну розміру процентної ставки та/або розміру комісій, зміну розміру штрафних санкцій, зміну порядку та строків виконання зобов'язань та ін.), внаслідок якої, в тому числі, може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя, але за умови, що при такій зміні кредитного договору обсяг відповідальності поручителя не буде перевищувати двократного розміру відносно первинного обсягу відповідальності поручителя, зазначеного в статті 2 цього договору.

Відповідальність у збільшеному обсязі, як це зазначено вище, поручитель приймає на себе в повному обсязі та на умовах солідарності з боржником.

Отримання додаткової згоди поручителя на зміну кредитного договору на умовах, зазначених в цьому пункті договору, не є обов`язковим.

Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за порушення зобов`язань за кредитним договором будь-яким новим боржником у випадку переведення боргу за кредитним договором на підставах, передбачених законодавством та/або у випадку припинення юридичної особи-боржника за кредитним договором.

У разі порушення боржником забезпечених порукою згідно з договором зобов'язань за кредитним договором поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а кредитор, відповідно, має право звернутись з вимогою про повне або часткове виконання будь-якого із забезпечених порукою зобов'язань як до боржника та поручителя разом, так і до будь-кого з них окремо.

Згідно п.1.2 Договору поруки поручитель підтверджує, що має копію кредитного договору з усіма додатками, змінами та доповненнями, вичерпно ознайомлений зі змістом кредитного договору та засвідчує повне розуміння і відсутність будь-яких заперечень до його змісту.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки, порука за цим договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань боржника за кредитним договором, а саме:

- повернення кредиту в сумі 10 000 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше " 03" жовтня 2014 року, або протягом іншого строку/в інший термін дострокового погашення кредиту у випадках, передбачених кредитним договором;

- сплату процентів за користування кредитом в гривні в розмірі 20,5% (двадцять цілих п'ять десятих) процентів річних з можливим збільшенням їх розміру на 2% (два) та/або 5% (п'ять) процентів річних без укладення відповідного договору про внесення змін у випадках, передбачених кредитним договором, зокрема, внаслідок порушення Боржником відповідних своїх обов'язків за кредитним договором;

- сплату комісій у розмірі, в строки (терміни) та в порядку, визначених кредитним договором;

- сплату можливої неустойки (пені, штрафу), визначеної кредитним договором;

- відшкодування витрат кредитора, пов'язаних зі стягненням заборгованості за кредитним договором.

18.04.2014 відповідач 1 за вих.№1328/3.2 направив позивачу Вимогу про виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, у якій вказав, що заборгованість позичальника за простроченими процентами за користування кредитними коштами становить 94386,21 грн. та вимагав протягом 3-х робочих днів від дати отримання вимоги погасити заборгованість боржника за кредитним договором. Вимога отримана позивачем 23.04.2014, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Листом №5778/32 від 18.08.2014 ПАТ "Банк Форум" повідомило ПАТ "Фаворит Компані" про порушення зобов'язань перед банком за кредитним договором №1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 року та виникнення заборгованості станом на 14.08.2014 року в розмірі 438 870,87 грн. Також в даному листі банк повідомив про збільшення процентної ставки на 2 % по кредитному договору, починаючи з 01.08.2014 року, в зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань по сплаті кредиту.

08.09.2014 відповідач 1 за вих.№6755/3.1 направив позивачу вимогу про дострокове виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, у якій повідомив, що станом на 05.09.2014 заборгованість позичальника перед банком становить 10 688 322,93 грн., у т.ч. 10 000 000 грн. строкова заборгованість за кредитом, 36 986,30 грн. строкова заборгованість за процентами, 626 679,09 грн. прострочена заборгованість за процентам, 19 929,60 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів. 11.04.2014 та 18.04.2014 банком було направлено на адреси боржника та поручителя вимоги про сплати простроченої суми боргу у розмірі 94386,21 грн., які станом на 05.09.2014 не виконані, у зв'язку із на адресу боржника було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості по Кредитному договору. Тому банк вимагає протягом 7 робочих днів від дати відправлення даної вимоги сплатити загальну суму заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає, що пункт 3.4. Кредитного договору є нікчемним, оскільки надає право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки, що суперечить приписам ч.3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України. Також позивач вказує, що банком внаслідок порушення відповідачем 2 (позичальником) зобов'язань за Кредитним договором було змінено процентну ставку з 20,5 % до 22,5 %, у зв'язку з чим збільшився обсяг відповідальності поручителя, тобто позивача перед банком, що за твердженнями позивача є підставою для припинення поруки, у відповідності до положень ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову відповідач 1 посилався на те, що умови Кредитного договору не суперечать положенням ст. 1056-1 ЦК України, оскільки встановлені три фіксовані розміри процентної ставки, яка підлягає застосуванню у визначених Кредитним договором випадках, а укладаючи Договір поруки позивач погодився зі всіма його умовами, у тому числі і щодо можливості збільшення розміру процентної ставки. Також вказав на пропуск позивачем позовної давності і просив застосувати наслідки її спливу.

Відповідач 2 у письмових поясненнях підтримав позовні вимоги позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання нікчемним п.3.4. Кредитного договору, тому вимоги позивача про визнання нікчемним п.3.4. Кредитного договору з підстав зазначених в позовній заяві, задоволенню не підлягають. В свою чергу не підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання припиненими правовідносин поруки по Договору поруки.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Кредитного договору №1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 та Договору поруки №1-0381/13/11-Р від 07.10.2013.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Поряд з тіш законом не виключається можливість вирішення судом спорів, пов'язаних з визнанням нікчемних правочинів дійсними, у випадках, встановлених законом (частина друга статті 218, частина друга статті 220 ЦК України).

Частиною 1 ст.236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Правові наслідки недійсності кредитного договору, а також недійсності договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, визначаються Цивільним кодексом України.

Статтею 1056-1 ЦК України, на невідповідність частині 3 якої пункту 3.4 Кредитного договору наголошує позивач, встановлено наступне:

"1. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

2. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

3. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

4. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

5. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

6. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки."

Як зазначено вище, умовами Кредитного договору передбачено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою та встановлюється в розмірі 20,5% річних (п.3.2 Кредитного договору). Однак у абзаці 2 пункту 3.1 вказано, що розмір процентів, що нараховуються за цим договором, може бути збільшений без укладення відповідного договору про внесення змін, внаслідок Порушення позичальником своїх обов'язків у випадках, передбачених п. 3.4 цього договору. А згідно п. 3.4 Кредитного договору у разі порушення позичальником або поручителем перелічених неплатіжних зобов'язань, розмір фіксованої процентної ставки збільшується на 2% або на 5%. При цьому, сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обставин (умов) та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього договору, сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом.

При цьому про факт збільшення розміру процентної ставки в рамках цього пункту договору, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, кредитор письмово повідомляє позичальника. Тобто, договором встановлено три фіксовані ставки сплати процентів за кредитним договором: перша - 20,5% при належному виконанні позичальником умов договору (неплатіжних зобов'язань); 22,5% - у випадку порушення виконання п.п.5.2.3. (a,b,e,g), п.п. 5.2.11-5.2.14; 25,5% - у випадку порушення п.5.2.6 цього договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

При цьому, встановлення у Кредитному договорі трьох фіксованих процентних ставок, в залежності від належності виконання зобов'язань за договором, не суперечить положенням частини 3 статті 1056-1 ЦК України, а отже позовні вимоги про визнання нікчемними положень п.3.4 Кредитного договору не підлягають до задоволення.

Помилкове зазначення судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні про те, що позивач посилався на норми ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, як на підставу нікчемності спірного пункту договору, а не на ч.3 ст.1056-1 ЦК України, на яку позивач фактично посилався у позовній заяві, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Щодо позовних вимог про визнання припиненими правовідносин поруки, які виникли на підставі Договору поруки, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст.546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

За таких обставин, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні відносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Частинами 1, 2 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вище зазначеної статті слідує, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (Висновки Верховного Суду України від 01.07.2013р., викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України за перше півріччя 2013 року).

Як вбачається з умов укладеного Договору поруки, зокрема, у п.1.2. передбачено, що поручитель підтверджує, що має копію Кредитного договору з усіма додатками, змінами та доповненнями, вичерпно ознайомлений зі змістом кредитного договору та засвідчує повне розуміння і відсутність будь-яких заперечень до його змісту, а п. 1.1. Договору поруки передбачено, що з підписанням цього договору поручитель надає згоду на будь-яку зміну кредитного договору (як-то: зміну розміру ліміту кредитування, зміну розміру процентної ставки та/або розміру комісій, зміну розміру штрафних санкцій, зміну порядку та строків виконання зобов'язань та ін.), внаслідок якої, в тому числі, може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Крім того, як зазначалося вище, згідно з пунктом 3.4. Кредитного договору сторони домовились, що у разі порушень зобов'язань збільшується розмір процентної ставки, встановлений згідно з п.п. 3.2. цього договору.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки, порука за цим договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань боржника за кредитним договором, зокрема сплату процентів за користування кредитом в гривні в розмірі 20,5% (двадцять цілих п'ять десятих) процентів річних з можливим збільшенням їх розміру на 2% (два) та/або 5% (п'ять) процентів річних без укладення відповідного договору про внесення змін у випадках, передбачених кредитним договором, зокрема, внаслідок порушення боржником відповідних своїх обов'язків за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що твердження позивача про те, що проценти за кредитним договором не можуть збільшуватися та про те, що він не надавав згоди на збільшення процентної ставки є необґрунтованими.

Отже, враховуючи, що укладаючи договір поруки поручитель надав згоду на зміну (збільшення) процентної ставки колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що збільшення процентної ставки на 2% не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України.

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що позивач надав згоду на будь-яку зміну кредитного договору, в тому числі зміну розміру процентної ставки, та не довів наявність підстав припинення договору поруки, твердження позивача визнаються безпідставними, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Оскільки судом встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову, клопотання відповідача 1 щодо застосування позовної давності правомірно залишено без задоволення.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі № 910/19434/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі № 910/19434/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/19434/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець