РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017Справа №910/24172/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Реле"

до Київської міської ради

про розірвання договору

представники сторін від позивача:Колос Ю.В. (довіреність №214 від 02.12.2015р.); Плачинта О.О. (довіреність №134 від 30.08.2016р.);
від відповідача:Телицька В.А. (довіреність №225-КМГ-816 від 14.03.2017р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Реле" (надалі - ТОВ "НВФ "Реле") звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Київської міської ради (надалі - КМР) про розірвання договору про право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р., укладений між Київською міською державною адміністрацією та ТОВ "НВФ "Реле", зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 20.04.1998 року за номером 79-5-00022.

Позовні вимоги обґрунтовані завершенням будівництва та прийняттям будівлі в експлуатацію, зокрема переходом (набуття) права власності на частини будівлі, та відповідно права користування земельною ділянкою, на якій розміщена будівля, що є підставою для розірвання договору на право тимчасового довгострокового користування землею.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.01.2017р. (суддя Головатюк Л.Д.) порушено провадження у справі № 910/24172/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 26.01.2017р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

26.01.2017р. через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 13.02.2017 № 05-23/516 у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д. проведено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу №910/24172/16 передано на розгляд судді Пригуновій А.Б.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2017р. суддею Пригуновою А.Б. прийнято справу №910/24172/16 до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.03.2017р.

20.03.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду відповідачем подано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, позиція КМР полягає в тому, що позов ТОВ "НВФ "Реле" подано до суду без попереднього звернення до КМР із заявою щодо розірвання умов договору, а отже на час звернення позивача з даним позовом, відповідач ніяким чином не порушив права позивача.

Відповідно до розпорядження керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/1056 від 20.03.2017р., у зв'язку неможливість здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/24172/16.

У результаті автоматичного розподілу справ між суддями, судову справу №910/24172/16 передано для розгляду судді Князькову В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.03.2017р. справу №910/24172/16 прийнято до провадження суддею Князьковим В.В. та призначено розгляд справи на 26.04.2017р.

24.04.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду представником позивача подано письмові пояснення на відзив.

Представник позивача у судовому засіданні 26.04.2017р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України від відповідача до Господарського суду міста Києва не надходило.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/24172/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як було встановлено судом, 20.04.1998р. між ТОВ "НВФ "Реле" та Київською міською державною адміністрацією укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 20.04.1998р. за № 79-5-00022.

Відповідно до п. 1.1 договору Київська міська державна адміністрація на підставі Розпорядження від 11.02.1998р. за № 267 надає, а ТОВ НВФ "Реле" приймає у тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,0797 га, в тому числі: землі ринкової інфраструктури - 0,0797 га за планом землекористування, що додається.

Відповідно до п. 1.2 договору земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для будівництва та обслуговування будинку ділового призначення на вул. Велика Васильківська, 62 у Московському районі.

За умовами п. 2.1 договору плата за землю вноситься землекористувачем згідно з Законом "Про плату за землю" у вигляді орендної плати у розмірі двох відсотків від грошової оцінки земельної ділянки, що орендується, на рахунок 2542810 код 13050100 в АППБ "Аваль", МФО 003353, код 02317497.

У розділі 3 договору сторони погодили права та обов'язки сторін.

Зокрема, відповідно до п. 3.1 договору Київська міська державна адміністрація має право в разі використання землекористувачем земельної ділянки не за цільовим призначенням або у невідповідності з генеральним планом будівництва: достроково розірвати даний договір; встановити розмір земельного податку або орендної плати за максимальною ставкою збільшеною у п'ять разів.

За умовами п. 3.2 договору землекористувач має право: самостійно господарювати на землі згідно з цільовим призначенням земельної ділянки; переважного поновлення договору після закінчення строку цього дії та за інших рівних умов; зводити будівлі та споруди згідно з проектом та генеральним планом будівництва, затвердженими в установленому законодавством порядку і при наявності ордеру на виконання будівельних робіт. Землекористувач зобов'язаний: виконувати вимоги діючого законодавства; використовувати землю відповідно до цільового призначення; охороняти земельну ділянку від самовільного захоплення та самовільної забудови іншими суб'єктами; після заключення договору на право тимчасового користування в 10-ти денний строк подати в державну податкову адміністрацію за місцем розташування земельної ділянки розрахунок плати за землю та копію договору на право тимчасового користування землею; вносити орендну плату щоквартально рівними долями не пізніше 15 числа останнього місяця кварталу; сплачувати пеню у розмірі 0,3 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочення внесення орендної плати у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до ст. 151 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. (в редакції станом на дату укладення договору) в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 8 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. (в редакції станом на дату укладення договору) у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам Української РСР, колгоспам, радгоспам та іншим державним, кооперативним, громадським підприємствам, установам і організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям з участю радянських та іноземних юридичних осіб, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам і громадянам. Орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів і власники землі. Земля може надаватися в оренду в короткострокове користування - до трьох років (для випасання худоби, сінокосіння, городництва, державних та громадських потреб) і довгострокове - до п'ятдесяти років. Умови і строки оренди землі визначаються за згодою сторін і закріплюються в договорі.

Звертаючись з даним позовом до суду, ТОВ НВФ "Реле" зазначає, що у 2000 році ним збудовано на даній земельній ділянці будинок ділового призначення, що підтверджується Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта №167 від 26.07.200р. та зареєстрував право власності на зазначену будівлю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежилий будинок серія НБ №010003415 від 07.08.2000р.

Оскільки в подальшому (у період з 2000 року по 2009 рік) право власності на окремі частини будівлі перейшло у власність юридичних та фізичних осіб, станом на грудень 2016 року у власності інших осіб знаходиться 2987,6 кв.м. будівлі, що відповідно складає 87,53 % площі будівлі, а у власності позивача залишається лише 425,6 кв.м., що відповідно складає 12,47 % площі будівлі.

На підставі вищезазначеного ТОВ НВФ "Реле" зазначає, що у зв'язку із набуттям права власності іншими особами відповідно до ч.1 та ч. 6 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти, отже відповідно укладений між позивачем та Київською міською державною адміністрацією договір про право тимчасового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р. підлягає припиненню, шляхом його дострокового розірвання за рішенням суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною першою статті 206 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, в двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, ТОВ НВФ "Реле" не зверталось до відповідача із пропозицією про розірвання договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, а отже позивачем не дотримано порядку розірвання договорів, передбаченого ст. 188 ГК України.

Окрім того, відповідно до приписів ч. 3, ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Разом з тим, умовами договору про право тимчасового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р., укладеного сторонами в цій справі, не передбачена можливість дострокового розірвання цього договору.

У частині 2 ст. 152 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на орендованій земельній ділянці у 2000 році збудовано будинок ділового призначення, що підтверджується Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта №167 від 26.07.200р. загальною площею 4164,5кв.м. та зареєстровано право власності на зазначену будівлю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежилий будинок серія НБ №010003415 від 07.08.2000р.

26.09.2000р. між ТОВ НВФ "Реле" та ТОВ "Лідер" укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №1/26, відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ТОВ "Лідер" придбано 11/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 443,5 кв.м.

15.12.2000р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №4322, відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ОСОБА_5 придбано 11/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 450,10 кв.м.

19.12.2000р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_6 укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №956 відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ОСОБА_6 придбано 11/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 460,60 кв.м.

14.02.2001р. між ТОВ НВФ "Реле" та ТОВ Торгівельна група "Стілбей" укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення, відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ТОВ Торгівельна група "Стілбей" придбано 3/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 116,9 кв.м.

03.04.2001р. між ТОВ НВФ "Реле" та ТОВ "Консумер Трейдінг Компані ЛТД" укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №1333, відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ТОВ "Консумер Трейдінг Компані ЛТД" придбано 8/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 327,20 кв.м.

06.04.2001р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_7 укладено договір міни нежилого приміщення на цінні папери №1659, відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" обміняно, нежиле приміщення у будинку ділового призначення, загальною площею 330,50 кв.м. на прості іменні акції ВАТ "Павлоградський верстатзавод", а ОСОБА_7 отримав у власність нежиле приміщення у будинку ділового призначення, загальною площею 330,50 кв.м.

22.04.2002р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_8 укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №447 відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ОСОБА_8 придбано 4/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 152,00 кв.м.

22.04.2002р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_9 укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №448 відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ОСОБА_9 придбано 3/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 112,10 кв.м.

13.04.2004р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №2004 відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ОСОБА_7 придбано 3/1000 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 13,90 кв.м.

30.03.2006р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №450, відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ОСОБА_5 придбано 11/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 439,70 кв.м.

12.05.2009р. між ТОВ НВФ "Реле" та ОСОБА_10 укладено договір купівлі - продажу нежилого приміщення №1787 відповідно до якого ТОВ НВФ "Реле" продано, а ОСОБА_10 придбано 4/100 частин від нежитлового будинку ділового призначення, загальною площею 141,10 кв.м.

Підсумовуючи вищенаведене, господарським судом встановлено, що вищезазначеними юридичними та фізичними особами придбано нерухоме майно загальною площею 2987,6 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0797 га, за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 62 та знаходиться в оренді у позивача на підставі договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р. за № 79-5-00022 припиненим у зв'язку з переходом права власності на вказане нерухоме майно до нових власників за договорами купівлі-продажу та міни.

Відповідно абз. 8 ч. 1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

За приписами ч. 1 та ч. 6 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Пунктом 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що у вирішенні спорів щодо переходу права власності або права користування земельними ділянками внаслідок переходу права власності на житлові будинки, будівлі, споруди, що на них розміщені, судам необхідно досліджувати умови договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, наявність у продавця визначених законом документів, що посвідчують право на земельну ділянку, відповідність нерухомого майна, розміщеного на відповідних земельних ділянках, ознакам житлового будинку (будівлі, споруди), здійснення державної реєстрації права власності особи, яка придбала відповідне нерухоме майно, з урахуванням положень статей 331, 376 Цивільного кодексу України, статей 116, 123, 124, 126 Земельного кодексу України. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що він продав лише частину нерухомих приміщень, а тому продовжує бути власником іншої частини нерухомого майна розташованого на земельній ділянці та відповідно використовувати її. Земельна ділянка, що є предметом договору оренди містить кадастровий номер і зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

Отже враховуючи положення статей 116, 123, 124, 126 ЗК України, надання зазначеної земельної ділянки декільком користувачам можливо лише шляхом її поділу, з присвоєнням кожної із них окремого кадастрового номеру, що здійснюється на підставі відповідного рішення Київської міської ради, однак, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, дане питання не вирішено в установленому законом порядку.

Також укладений між позивачем та КМДА договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р. за № 79-5-00022, залишається зареєстрованим за позивачем відповідно до чинного законодавства України, а доводи позивача проте, що він перестав бути користувачем земельної ділянки з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна ним не доведено.

Таким чином господарський суд приходить до висновку, що у позивача виникло право на припинення договору оренди землі, однак враховуючи наведене, для реалізації такого права відповідач мав вчинити відповідні юридично значимі дії, чого, як вбачається із матеріалів справи, зроблено не було, отже і позовні вимоги ТОВ НВФ "Реле" про визнання договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р. за № 79-5-00022 припиненим є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо доводів відповідача, що КМР не є стороною договору та відповідно не може бути належним відповідачем у справі, господарський суд відзначає наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. у справі №910/4467/16 за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Київської міської ради з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Реле" про внесення змін до договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р., укладеного між Київською міською державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничою фірмою "Реле", зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 20.04.1998 за № 79-5-00022, встановлено наступне.

Рішенням Київської міської ради народних депутатів від 23.07.1996р. за № 128 було вирішено тимчасово делегувати окремі повноваження Київської міської ради Київській міській державній адміністрації до відповідних органів Київради.

Зокрема, було вирішено за погодженням з постійною комісією Київради з питань розвитку міста видавати розпорядження про надання, вилучення та передачу ділянок; за погодженням з постійною комісією Київради з питань власності та відповідними галузевими комісіями видавати розпорядження про приватизацію, прийняття та передачу, оренду та використання майна, яке знаходиться у комунальній власності міста.

Отже, станом на дату укладення договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею за № 79-5-00022 Київська міська державна адміністрація була уповноваженим органом (на виконання делегованих повноважень) на передачу в оренду земельної ділянки комунальної власності, яка була передана відповідачу за Договором на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р.

Водночас, після прийняття Земельного кодексу України 25.10.2001р. передача в оренду земельних ділянок комунальної власності в межах міста Києва відноситься виключно до компетенції Київської міської ради (відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України), яка і є уповноваженим відповідачем у даній справі.

Дані обставини в силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Реле" до Київської міської ради про розірвання договору про право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.04.1998р. відмовити повністю.

У судовому засіданні 26.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення буде складено - 03.05.2017р.

Суддя В.В. Князьков