номер провадження справи 12/35/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 Справа № 908/430/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/430/17

за позовом: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

до відповідача: Павлівської сільської ради

про стягнення 2811,55 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 20/04 від 20.04.2017 року

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Дочірнє підприємство Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Павлівської сільської ради про стягнення основного боргу в сумі 2387,80 грн., трьох процентів річних в сумі 91,85 грн. та втрат від інфляції в сумі 331,90 грн., що разом складає 2811,55 грн.

25.04.2017 року на адресу суду від позивача у справі надійшло уточнення до позовної заяви, за змістом якого останній вказує про наявність помилки в позовній заяві, а саме що в прохальній частині позову помилково зазначено відповідача ТОВ «АЕРІТ», вірне найменування відповідача Павлівська сільська рада. Просить стягнути з Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області основний борг в сумі 2387,80 грн., три проценти річних в сумі 91,85 грн. та втрати від інфляції в сумі 331,90 грн.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (із змінами та доповненнями), далі Пленум, , визначено, що, зокрема статтею 22, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом.

Так, дослідивши подане уточнення до позовної заяви, виходячи з його змісту та змісту раніше поданої позовної заяви, суд дійшов висновку, що воно фактично повязане із усуненням описки при визначенні найменування відповідача, оскільки не повязане із діями, переліченими у п. 3.11 Пленуму.

25.04.2017 року на адресу суду від позивача надійшли пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості. При цьому вказує, що згідно повідомлення про вручення поштового відправлення 14.03.2017 року відповідачу надано акт звіряння, який ним залишено без виконання. Додатково повідомляє, що відповідачем не проводилось повне або часткове погашення заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2017 року підтримав позовні вимоги з урахуванням поданого уточнення та наполягав на їх задоволенні. Разом з тим пояснив, що договір про надання послуг в письмовій формі з відповідачем не укладався.

Представник відповідача в судове засідання 25.04.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 12.04.2017 року, яке міститься у справі.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що, як вказує позивач в позові, у вересні 2015 року Павлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області (відповідач) звернулася до філії «Запорізька дорожно-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України з метою надання навантажувача та вантажного автомобіля для вивезення сміття з кладовища с. Павлівське.

26.09.2015 року філією «Запорізька дорожно-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» на замовлення Павлівської сільської ради автомобілями МАЗ 5551 та навантажувачем ТО-185 було надано послуги з навантаження та вивезення сміття з кладовища с. Павлівське, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 26.09.2015 року.

В подальшому на підставі вказаних товарно-транспортних накладних був складений акт надання послуг № Ав000000163 від 30.09.2015 року на суму 2387,80 грн., який підписано сторонами та скріплено печатками.

Позивач в позові вказує, що між ним та відповідачем був укладений у спрощений спосіб договір про надання послуг. З посиланням на приписи ч. 2 ст. 530, ч. 1 ст. 692 ЦК України зазначає, що у відповідача виник обовязок з оплати отриманих послуг 01.10.2016 року. У звязку з не невиконанням відповідачем в повному обсязі зобовязань з оплати вартості отриманих послуг просить стягнути з останнього основний борг в сумі 2387,80 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 01.10.2015 року по 10.01.2017 року в сумі 91,85 грн. та інфляційні витрати за період з 01.10.2015 року по 10.01.2017 року в сумі 331,90 грн.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Нормою ч. 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно ч. 1, 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В такому разі договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Частиною 2 ст. 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріали справи свідчать, що позивачем були здійснені дії в розумінні ч. 2 ст. 642 ЦК України щодо прийняття пропозиції відповідача про надання послуг із вивезення сміття шляхом надання останньому послуг за актом надання послуг № Ав000000163 від 30.09.2015 року із зазначенням в ньому найменування послуг, кількості, ціни.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач факт надання позивачем послуг з навантаження та вивезення сміття визнав, про що свідчить підписані останнім товарно-транспортні накладні від 26.09.2015 року та підтверджується підписанням ним з позивачем акта надання послуг № Ав000000163 від 30.09.2015 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 11 13). Відтак, підписавши з відповідачем акт надання послуг № Ав000000163 від 30.09.2015 року позивач підтвердив прийняття пропозиції відповідача щодо укладення договору надання послуг, визначеного в оферті, що кореспондується з ч. 1 ст. 640 ЦК України.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк оплати товару, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 901 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами не був узгоджений строк оплати за надані послуги.

Умовами абзацу першого п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Однак, оскільки між сторонами у справі склалися правовідносини у сфері надання послуг, які врегульовані главою 63 ЦК України «Надання послуг. Загальні положення», відтак до вказаних правовідносин не застосовуються приписи ч. 1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі продажу.

Як вказано в абзацах 2, 3 п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Ухвалами від 23.03.2017 року та від 04.04.2017 року суд зобовязував позивача надати письмові пояснення із зазначенням чи зверталося Дочірнє підприємство Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до Павлівської сільської ради з вимогою про сплату заборгованості, яка заявлена в позові (якщо так надати докази такого звернення).

На виконання вимог ухвали суду позивач надав пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, в яких зазначив, що неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості. Втім доказів предявлення вимог про сплату боргу в письмовій формі в порядку, передбаченому в абзаці 3 п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року, суду не надав.

Разом з тим докази у справі свідчать, що послуги з навантаження та вивезення сміття були надані відповідачу, відповідач факт їх отримання визнав, що підтверджується підписаним між сторонами актом надання послуг № Ав000000163 від 30.09.2015 року, а тому у відповідача виник обовязок оплатити їх вартість.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати наданих послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином та у повному обсязі.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань щодо не здійснення у повному обсязі оплати за надані послуги, а наявність заборгованості в розмірі 2387,80 грн. підтверджується підписаним сторонами актом надання послуг № Ав000000163 від 30.09.2015 року. Відповідач доказів сплати боргу станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення з Павлівської сільської ради основного боргу в сумі 2387,80 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати поставленої продукції з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що з посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач намагається стягнути з відповідача три проценти річних за період з 01.10.2015 року по 10.01.2017 року в сумі 91,85 грн. та інфляційні витрати за період з 01.10.2015 року по 10.01.2017 року в сумі 331,90 грн.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Визначальним для перевірки правильності нарахованих позивачем до стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат є встановлення строку настання обовязку з оплати послуг.

Як вказано вище, сторонами не був узгоджений строк оплати за надані послуги.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України (абзац перший п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року).

Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З аналізу приписів вказаної статті вбачається, що строк виконання зобовязання боржником визначається в залежності від предявлення йому кредитором вимоги.

Як зазначено вище, представник позивача в письмових поясненнях повідомив, що звертався до відповідача лише усно з вимогами про сплату боргу. Разом з тим доказів звернення до відповідача з вимогами в порядку ст. 530 ЦК України позивач суду не надав.

Поряд з цим позивач не надав суду доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою про сплату боргу в процесі розгляду даної справи судом, про що зазначено у п. 1.71 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року.

Відсутність предявленої позивачем вимоги в письмовій формі в порядку приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України позбавляє суд можливості визначити строк виконання відповідачем обовязку з оплати наданих послуг, а відтак встановити період прострочення та правильність нарахованих до стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за прострочення

Разом з тим судом враховано, що подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні норми ч. 2 ст. 530 ЦК України (п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року).

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення з Павлівської сільської ради трьох процентів річних в сумі 91,85 грн. та втрат від інфляції в сумі 331,90 грн. слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 25.04.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 625, 629, 638, 639, 641, 642, 644, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до Павлівської сільської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Павлівської сільської ради, 70005, Запорізька область, Вільнянський район, с. Павлівське, вул. Залізнична, буд. 28, , на користь:

- Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, , основний борг в сумі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн. 80 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1358 (одна тисяча триста пятдесят вісім) грн. 85 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до Павлівської сільської ради щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 91,85 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до Павлівської сільської ради щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 331,90 грн. відмовити.

Повне рішення складено 28.04.2017 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.