ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р. Справа № 918/209/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-К"

про стягнення збитків в розмірі 591 136 грн. 40 коп.,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 04.04.2017 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 20.03.2017р.

В судовому засіданні 4 травня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" звернулося до Господарського суду Рівненської області з даним позовом, посилаючись на те, що на виконання укладеного 3 березня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" договору про надання послуг та зберігання матеріальних цінностей № 118, позивач передав відповідачу на зберігання товарно-матеріальні цінності. Водночас 21 жовтня 2016 року у складському приміщенні готової продукції відповідача, де зберігалися вищенаведені товарно-матеріальні цінності, сталася пожежа, внаслідок якої зазначені товарно-матеріальні цінності позивача були пошкоджені на загальну суму 591 136 грн. 40 коп. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріада-К", як зберігач вказаних цінностей, відмовляється відшкодувати позивачу наведену вартість пошкоджених речей Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" у добровільному порядку, останнє, посилаючись на статті 617, 951 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 224, 225 Господарського кодексу України (далі ГК України), просило суд стягнути з відповідача вищенаведену суму завданих позивачу збитків в розмірі 591 136 грн. 40 коп., спричинених пошкодженням належних Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" товарно-матеріальних цінностей.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29 березня 2017 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" від 3 березня 2017 року № 08 прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/209/17 та призначено її до розгляду на 10 квітня 2017 року.

5 квітня 2017 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від 5 квітня 2017 року (а.с. 35-37), в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що пошкодження належних Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" товарно-матеріальних цінностей відбулося не з вини Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-К", а було спричинено пожежею у вищенаведених складських приміщеннях через коротке замикання електромереж, що відноситься до обставин непереборної сили та звільняє відповідача від відповідальності у вигляді стягнення збитків, завданих пошкодженням речей позивача.

У судовому засіданні 10 квітня 2017 року оголошувалася перерва до 4 травня 2017 року.

До початку призначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача (а.с. 50-54), в яких останній, зокрема, зазначив про те, що висновок Рівненської торгово-промислової палати від 4 квітня 2017 року № 56.01/167, яким було підтверджено факт настання обставин непереборної сили у договірних зобовязаннях Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" при виконанні умов укладеного між ними договору про надання послуг та зберігання матеріальних цінностей від 3 березня 2015 року № 118, на його думку, не може вважатися належним і допустимим доказом у даній справі у звязку з тим, що цей документ був складений майже через пів року після настання пожежі у складських приміщеннях відповідача.

У судовому засіданні 4 травня 2017 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 5 квітня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

3 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" був укладений договір про надання послуг та зберігання матеріальних цінностей № 118, предметом якого є надання відповідачем послуг по зберіганню, а також прийому, розвантаженню, обліку, відвантаженню товарно-матеріальних цінностей, що належать позивачу на праві власності (а.с. 25-27).

Вказана угода підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками цих субєктів господарювання.

За умовами пункту 2.1 даного правочину зберігач зобовязаний, зокрема, приймати від поклажодавця товарно-матеріальні цінності на збереження в кількості й одиницях обліку відповідно до видаткових накладних поклажодавця і забезпечувати їх повне збереження з оформленням акта прийому-передачі з підписом посадових осіб і печатки поклажодавця і зберігача, а також приймати всі необхідні заходи для забезпечення зберігання майна в належному стані у період дії цього договору.

Згідно пункту 7.5 наведеного договору, з урахуванням додаткових угод до нього від 12 січня 2016 року № 118/1 та від 10 січня 2017 року № 118/2 (а.с. 28-29), останній діє з моменту його підписання сторонами до 31 грудня 2017 року з подальшою пролонгацією на підставі додаткових угод.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного правочину Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" належні позивачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 2 059 453 грн. 42 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями підписаних між сторонами та скріплених їх печатками актами прийому-передачі: від 20 вересня 2016 року № Е-00000654 на суму 334 734 грн. 72 коп., від 16 серпня 2016 року № Е-00000535 на суму 232 336 грн. 88 коп., від 2 серпня 2016 року № Е-00000478 на суму 599 158 грн. 32 коп., від 5 липня 2016 року № Е-00000384 на суму 127 585 грн. 08 коп., від 5 липня 2016 року № Е-00000382 на суму 229 174 грн. 00 коп., від 17 травня 2016 року № Е-00000258 на суму 257 762 грн. 88 коп., від 19 квітня 2016 року № Е-00000174 на суму 51 557 грн. 74 коп. та від 19 квітня 2016 року № Е-00000172 на суму 227 143 грн. 80 коп. (а.с. 17-24).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (частина 1 статті 942 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У той же час судом встановлено, що 21 жовтня 2016 року приблизно о 00 год. 30 хв. у складських приміщеннях за адресою: місто Рівне, вулиця Біла, 87-Д, де знаходилися прийняті відповідачем на зберігання товарно-матеріальні цінності позивача, виникла пожежа, якою було знищено перекриття покрівлі по всій площі даних складських приміщень, броньовані двері, металопластикові вікна, пінопласт, сайдинг, водостічні системи, гумовотехнічні вироби, кавоварка, три холодильники, морозильна камера. Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією відповідного акту про пожежу № 141, складеного уповноваженими працівниками ГУ ДСНС України у Рівненській області (а.с. 15), а також копією листа Рівненського міськрайонного управління ГУ ДСНС України у Рівненській області від 27 жовтня 2016 року № 01/2535 (а.с. 16).

З матеріалів справи також вбачається, що вказані складські приміщення по вулиці Білій, 87-Д у місті Рівному, де виникла пожежа та зберігалися товарно-матеріальні цінності позивача, перебували в оренді відповідача на підставі укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнехарчотехсервіс" договору оренди від 1 червня 2016 року № 9 (а.с. 55).

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що за наявними у позивача відомостями внаслідок наведеної пожежі було пошкоджено товарно-матеріальних цінностей Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" на загальну суму 591 136 грн. 40 коп., позивач звернувся до відповідача з претензією від 9 листопада 2016 року № 12 (а.с. 13-14) про відшкодування завданих йому збитків.

У той же час листом від 10 листопада 2016 року № 11 (а.с. 11-12) Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" повідомило позивача про відмову в задоволенні його претензії, що і стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" до суду з даним позовом про відшкодування відповідачем завданих ним збитків.

При дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

За статтею 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості (частина 1 статті 951 ЦК України).

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з положеннями статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Терміном "збитки" позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний зв'язок це відповідний об'єктивно існуючий зв'язок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище наступне. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог частини 2 статті 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

На підтвердження розміру завданих позивачу збитків у розмірі 591 136 грн. 40 коп. останній посилався на складений його уповноваженими особами акт (а.с. 42-46), яким було встановлено зазначену суму збитків.

У той же час вказаний акт не може бути прийнятий судом в якості належного доказу вищенаведеного розміру заявлених позивачем до стягнення збитків, оскільки цей документ був складений самим Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" в односторонньому порядку. Водночас враховуючи відсутність у матеріалах справи інших доказів, які б підтверджували дійсний розмір завданих позивачу збитків, зокрема, акту повернення належних останньому інших (не пошкоджених) товарно-матеріальних цінностей зі зберігання відповідача, визначення конкретного переліку пошкоджених під час пожежі речей у відповідних документах, зокрема, акті про пожежу, тощо, суд дійшов висновку про недоведеність Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" розміру завданих йому збитків.

Крім того, зі змісту наявних у матеріалах справи копій акту про пожежу № 141 (а.с. 15) та листа Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 9 грудня 2016 року № 21470/200/01-2016 (а.с. 10) вбачається, що займання складського приміщення по вулиці Білій, 87-Д у місті Рівному 21 жовтня 2016 року сталося у звязку з коротким замиканням електромережі. У той же час за наслідками проведеної уповноваженими органами перевірки факту підпалу даного приміщення встановлено не було.

Слід також зазначити, що згідно статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати" торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

За змістом частини 1 статті 141 даного Закону торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Згідно частини 2 цієї статті форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У матеріалах справи наявний висновок Рівненської торгово-промислової палати від 4 квітня 2017 року № 56.01/167 (а.с. 39), яким було підтверджено факт настання обставин непереборної сили у договірних зобовязаннях Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" при виконанні умов укладеного між ними договору про надання послуг та зберігання матеріальних цінностей від 3 березня 2015 року № 118.

Відповідно до пункту 4.1 укладеного між сторонами договору про надання послуг та зберігання матеріальних цінностей від 3 березня 2015 року № 118 зберігач несе відповідальність за цілісність прийнятих на збереження товарно-матеріальних цінностей з моменту їх прийому від поклажодавця і оформлення відповідних документів.

Пунктом 4.2 цієї угоди передбачено, що зберігач відповідає за нестачу або псування майна, якщо таке трапилось з провини працівників зберігача, у розмірі заводської (оптової) ціни на визначений вид товарно-матеріальних цінностей, крім форс-мажорних обставин, що виникли не з вини зберігача.

За умовами пункту 5.1 наведеного правочину жодна зі сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань, обумовлене обставинами, що виникли мимо волі і бажання сторін, які на момент укладення договору не можна було передбачити або запобігти, включаючи війни, епідемії, блокади, землетруси, повені, пожежі та інші стихійні лиха.

Як було зазначено вище, для застосування міри відповідальності у вигляді стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, зокрема, протиправної поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, а також вини особи, яка заподіяла шкоду.

У той же час позивачем не було доведено суду належними і допустимими доказами наявності вказаних обставин. Зокрема, протиправність поведінки відповідача спростовується вищенаведеними копіями акту про пожежу № 141 та листа Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 9 грудня 2016 року № 21470/200/01-2016, відповідно до яких займання складського приміщення по вулиці Білій, 87-Д у місті Рівному 21 жовтня 2016 року сталося не через протиправну поведінку відповідача, а у звязку з коротким замиканням електромережі.

Враховуючи відсутність ознак протиправності у діях Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-К", суд дійшов висновку про відсутність і такого обовязкового елементу складу правопорушення, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, розмір яких, як було зазначено вище, також не було доведено позивачем.

Крім того, зважаючи на вищенаведені положення укладеного між сторонами договору, а також беручи до уваги висновок Рівненської торгово-промислової палати від 4 квітня 2017 року № 56.01/167, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача субєктивної сторони правопорушення вини.

Отже, позивачем не було доведено наявність протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового звязку між заподіяними позивачу збитками та діями відповідача, а також вини останнього у завданні Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліос-Трейд" збитків, що виключає можливість покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" обовязку по відшкодуванню вартості пошкодженого товару позивача.

Слід також зазначити, що за частиною 2 статті 950 ЦК України професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Зазначеною нормою декларується презумпція винуватості професійного зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі, а також покладається на нього тягар доказування наявності відповідних обставин непереборної сили тощо.

За змістом частини 2 статті 936 ЦК України професійним зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності

У той же час слід зазначити, що норми, що містила б вичерпний перелік тих, кого можна вважати професійними зберігачами, у цивільному законодавстві України не існує.

Відтак, на думку суду, до цієї категорії осіб слід відносити субєктів, які мають достатній обсяг дієздатності, зареєстровані субєктом господарювання, надають послуги зі зберігання, що не суперечать законодавству. Крім того, в установчих документах зазначених осіб послуга зберігання повинна передбачатися як єдина або основна мета діяльності підприємства.

У той же час зі змісту наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про види діяльності відповідача вбачається, що інформація про надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріада-К" послуг зі зберігання у даних документах взагалі відсутня, що свідчить про можливість притягнення цієї особи до відповідальності за заподіяння збитків лише на загальних підставах (не як професійного зберігача).

Посилання позивача у його письмових поясненнях на те, що висновок Рівненської торгово-промислової палати від 4 квітня 2017 року № 56.01/167 не може вважатися належним і допустимим доказом у даній справі у звязку з тим, що цей документ був складений майже через пів року після настання пожежі у складських приміщеннях відповідача, не беруться судом до уваги, оскільки останні не обґрунтовані жодним доказом чи посиланням на конкретні нормативні приписи чинного законодавства. Водночас слід зазначити, що законодавством України не передбачено строку виготовлення та терміну дії вищенаведених висновків.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Зважаючи на все вищевикладене, а також враховуючи недоведеність вимог позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Судові витрати згідно статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10.05.2017 р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01032, м. київ, вул. Старовокзальна, 24, кім. 11);

3 - відповідачу рекомендованим (33009, м. Рівне, вул. Біла, 87-Д).