КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. Справа№ 910/5305/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю

представників сторін:

від позивача: не з'явилися.

від відповідача: Чугунов М.В., Войцехівський О.В.

від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: не з'явилися.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

на ухвалу

Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 року

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

на дії державного виконавця Відділу примусового виконання

рішень Департаменту державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України

у справі № 910/5305/15-г (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дікманн

Сідс Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

про стягнення 19 280 841,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 року скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №910/5305/15-г повернуто публічному акціонерному товариству "Компанія "Райз" без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ "Компанія "Райз" звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 р. у справі № 910/5305/15-г скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2017 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 10.05.2017 року.

В судове засідання 10.05.2017 року представники позивача та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не з'явилися.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дікманн Сідс Україна" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Компанії: 18719 264 боргу, який утворився у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу насіння від 05.07.2013 №109/2013, та 561 577,92 грн. 3% річних, а всього 19280 841,92 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015, позов задоволено частково. Стягнуто з Компанії з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Товариства 18719264 грн. основного боргу та 70951,46 грн. судового збору. Повернуто Товариству 312 536,82 грн. судового збору.

13.05.2015 року на виконання вказаного рішення суду видано накази.

Товариство 18.05.2016 року подало суду скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВДВС), в якій позивач просив суд:

- поновити пропущений строк оскарження постанови ВДВС від 01.02.2016 як пропущений з поважних причин;

- визнати дії ВДВС з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 зі справи №910/5305/15-г неправомірними;

- скасувати постанову ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 01.02.2016 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 зі справи №910/5305/15-г;

- зобов`язати ВДВС виконати наказ господарського суду міста Києва від 13.05.2015 зі справи №910/5305/15-г;

- витребувати у ВДВС матеріали виконавчого провадження ВП №49881496 для огляду їх в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 відмовлено Товариству у задоволенні скарги на дії державного виконавця ВДВС.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 вказану ухвалу суду скасовано; резолютивну частину ухвали викладено в такій редакції:

- задовольнити частково скаргу Товариства на дії державного виконавця ВДВС у справі №910/5305/15-г;

- визнати дії ВДВС з виконання судового наказу №910/5305/15-г, виданого господарським судом міста Києва 13.05.2015 неправомірними;

- скасувати постанову ВДВС від 01.02.2016 ВП №49881496 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу №910/5305/15-г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 виправлено в постанові від 18.11.2016 допущену технічну описку, а саме у пункті 3 резолютивної частини виключено перше речення такого змісту "Резолютивну частину ухвали викласти в наступній редакції".

18.01.2017 матеріали справи скеровано до Київського апеляційного господарського суду у зв'язку із надходженням заяви Компанії про роз'яснення постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016.

Компанія 16.02.2017 подала суду скаргу на дії ВДВС, мотивовану тим, що:

- 01.02.2017 старшим державним виконавцем ВДВС Пироговською-Харітоновою Я.О. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №49881496;

- державний виконавець посилається на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016; зі змісту резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 вбачається, що суд апеляційної інстанції спочатку скасував ухвалу господарського суду міста Києва від 11.07.2016, а наступним пунктом вніс зміни до вже скасованої ухвали; тож, станом на 01.02.2017 (дата прийняття оскаржуваної постанови), є відсутнім рішення суду, яке скасовує постанову про закінчення виконавчого провадження; державний виконавець мав би звернути особливу увагу на даний факт;

- 08.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 20 669 237 грн.;

- державним виконавцем не враховано встановлену у постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 обставину, а саме: надані боржником платіжні доручення свідчать про виконання останнім зобов'язань за договором купівлі-продажу насіння від 05.07.2013 №109/2013 на суму 6 950 000 грн.; відповідні платіжні доручення у державного виконавця є та містяться в матеріалах справи; отже, сума до стягнення як мінімум зменшена на 6 950 000 грн.; таким чином, постанову про арешт прийнято через 7 (сім) днів з дати прийняття постанови про відновлення виконавчого провадження, а не під час відкриття виконавчого провадження, що є порушенням статті 56 Закону України "Про виконавче провадження"; арешт накладено на кошти боржника, що в сумі значно перевищує залишок несплаченої заборгованості (суму, яка підлягає стягненню);

- 08.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Компанії; разом з тим, відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом; сума грошових коштів фактично не стягнута; розмір такої суми є значно меншим; вбачається невідповідність постанови від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору статті 27 Закону.

Таким чином, Компанія у скарзі просить суд:

- визнати дії старшого державного виконавця ВДВС Пироговської-Харітонової Я.О. щодо винесення постанови від 01.02.2017 про відновлення виконавчого провадження №49881496, постанови від 08.02.2017 про арешт коштів боржника та постанови від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору неправомірними;

- визнати постанову від 01.02.2017 про відновлення виконавчого провадження №49881496 незаконною та скасувати її;

- визнати постанову від 08.02.2017 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №49881496 незаконною та скасувати її;

- визнати постанову від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №49881496 незаконною та скасувати її.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 року скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №910/5305/15-г повернуто публічному акціонерному товариству "Компанія "Райз" без розгляду.

Дана ухвала мотивована тим, що ПАТ "Компанія "Райз" до матеріалів скарги додано:

- фіскальний чек від 16.02.2016 і опис вкладення у цінний лист від 16.02.2016 на підтвердження надіслання скарги і доданих до неї документів ВДВС на адресу: 01001, м. Київ, вул. Городецька, 13;

- фіскальний чек від 16.02.2016 і опис вкладення у цінний лист від 16.02.2016 на підтвердження надіслання скарги і доданих до неї документів Товариству на адресу: 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 172Б.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства є саме: 03143, м. Київ, вул. Метрологічна, буд. 14Б.

Отже, ПАТ "Компанія "Райз" матеріали скарги надіслано за неналежною адресою ТОВ "Дікманн Сідс Україна".

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що діяльність органу ДВС здійснюється з дотриманням принципів законності та обов'язковості виконання рішень.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, шо рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно статті 121-2 ГПК України, скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця під час виконання судових рішень, ухвалених господарським судом, підлягають розгляду господарським судом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувану визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, право на оскарження дій державного виконавця є безумовним та гарантованим Конституцією України та Законами.

Господарський суд, відмовляючи в розгляді скарги на дії державного виконавця, виходив з того, що Скаржником здійснено направлення скарги на адресу ТОВ «Дікманн Сідс Україна» - 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 172 Б, а згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства є: 03143, м. Київ, вул. Метрологічна, буд. 14Б.

Як вбачається з опису вкладення в цінний лист, скарга надіслана ТОВ «Дікманн Сідс Україна» за адресою м. Київ, вул. Харківстьке шосе, 172 Б.

Згідно бланку повідомлення з сайту Українського Державного підприємства поштового зв'язку «Укрпочта» про відстеження пересилання поштових відправлень ТОВ «Дікманн Сідс Україна» за адресою 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 172 Б скаргу отримано особисто 27.03.2017 року о 9 год. 52 хв. Даний бланк долучено до матеріалів справи.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно зі статтею 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до пунктів 2,6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес та не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За змістом цієї норми підставою повернення позовної заяви і доданих до неї документів є саме відсутність доказів надіслання копії позовної заяви і доданих до неї документів іншій стороні (сторонам) у справі.

Як роз'яснено у пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 Господарського процесуального кодексу України) притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Таким чином місцевий господарський суд мав передбачену законом можливість витребувати у скаржника як докази отримання позивачем копії скарги з додатками, так і зобов'язати останнього направити відповідні документи на адресу, підтверджену витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від якщо визнав подані скаржником докази направлення копії скарги позивачу неналежними.

Як встановлено місцевим господарським судом, на дату звернення із скаргою місцезнаходження позивача змінилося, що було підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Разом з тим апеляційним судом було з'ясовано, що пунктом 8.12 договору купівлі-продажу насіння №109/2013 від 05.07.2013 року врегульовано порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема позивача (покупця) було зобов'язано інформувати письмовій формі в п'ятиденний термін іншу сторону про змінии уповноважених осіб, юридичної адреси, фактичного місця розташування. Доказів повідомлення скаржгика про зміну адреси позивача матеріали справи не містять.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 року винесена з неправильним застосуванням норм процесуального права, зокрема статей 33, 56, 57, 63 Господарського процесуального кодексу України та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з викладеного, колегія суддів на підставі вищенаведених встановлених та досліджених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в розумінні статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 року у справі №910/5305/15-г скасувати.

3. Матеріали справи №910/5305/15-г передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло