КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. Справа№ 910/23403/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Шемідько В.В., дов. б/н від 14.12.2016 р.;

від відповідача - не прибув,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю

«Газойлпетролеум»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.03.2017 року

у справі № 910/23403/16 (суддя Мандриченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Видобувна

компанія «Укрнафтобуріння»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Газойлпетролеум»

про стягнення 389 436,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 року по справі № 910/23403/16 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» на користь Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» 149 024,40 грн. заборгованості, 6 281,33 грн., 3% річних, 6 855,12 грн. інфляційних втрат, 71 333,87 грн. пені, 35 990,24 грн. штрафу в розмірі 1%, 119 951,22 грн. штрафу в розмірі 5% та 5 841,54 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 року по справі № 910/23403/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 року по справі № 910/23403/16 було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Зеленін В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.05.2017 року.

05.05.2017 року через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.05.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці та Зеленіна В.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/23403/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Мартюк А.І., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року справу № 910/23403/16 прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» у судове засідання не прибув, про причини нез'явлення суд не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.04.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (далі - позивач, продавець, ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» (далі - відповідач, покупець, ТОВ «Газойлпетролеум») укладено Договір купівлі-продажу природного газу № ПГ-Т/16-004/45 (далі - Договір).

За умовами Договору продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти і сплатити на умовах цього договору природний газ.

Відповідно до п. 1.3 Договору плановий обсяг газу, який продавець зобов'язується передати у звітному місяці - квітні 2016 року, а покупець прийняти та оплатити, складає 610,000 тис. м. куб.

Згідно з п. 1.4 Договору загальна вартість газу, який продавець передає покупцю, визначається загальною вартістю обсягу фактично переданого газу на підставі актів приймання-передачі газу, вказаних в п. 3.3 Договору.

Як визначено п. 1.6 Договору, обсяги газу, що визначені п. 1.3 цього Договору є плановими та можуть змінюватись сторонами шляхом коригування, у тому числі впродовж поточного розрахункового місяця виключно за наявності «Заявки на коригування планових розподілів обсягів постачання природного газу», яку покупець надає продавцю у терміни встановлені договором.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що вартість газу, що передається згідно з п. 1.3 Договору, складає 2 999 187 грн., крім того ПДВ - 599 837,40 грн., разом з ПДВ - 3 599 024,40 грн.

Згідно з п. 2.4 Договору оплата загальної вартості газу проводиться на поточний рахунок продавця в 100% розмірі до 05 червня включно.

Відповідно до п. 3.3 Договору, передачу фактичного обсягу газу з звітний місяць оформляється сторонами Актом прийому-передачі газу.

Положеннями п. 4.3.2 Договору визначено, що покупець зобов'язаний оплатити продавцю загальну вартість газу, що передається, на умовах згідно з п. 2.4 та п. 2.5 цього Договору.

Пунктом 4.3.5 Договору передбачено, що покупець зобов'язаний оформити з продавцем Акт приймання-передачі газу, що підтверджує фактично отриманий обсяг газу. У разі не повернення покупцем переданого йому газу продавцем акта прийому-передачі газу (фактично переданого газу), або відсутності вмотивованої відмови покупця від підписання відповідного акту у цей же строк, такий акт вважається підписаним, а газ переданий покупцю.

Згідно з п. 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України.

У відповідності до п. 8.1 Договору, він складений у двох примірниках, набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 30.04.2016 року в частині постачання газу, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. При цьому договір являється дійсним за умови наявності відбитку печатки обох сторін на кожному аркуші договору.

Позивач зазначає, що ним передано, а відповідачем прийнято у квітні 2016 року природний газ в обсязі 610,000 тис. куб. на загальну суму 3 599 024,40 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 30.04.2016 року, підписаним та скріпленим печатками сторін без жодних зауважень (т.1 а.с. 15).

Відповідач не заперечував щодо обсягів, сум, якості поставленого газу та строків поставки за підписаними актами.

Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу у відповідності до умов Договору.

Проте, як вказує позивач, відповідачем вартість отриманого природного газу оплачено частково на суму 3 450 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с. 16-25) у зв'язку з чим заборгованість відповідача, станом на дату подання позову склала 149 024,40 грн.

01.09.2016 року позивач направив відповідачу претензію про стягнення заборгованості, яка залишена останнім без виконання.

З огляду на зазначене, ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» звернулося до ТОВ «Газойлпетролеум» з даним позовом та просить суд стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за отриманий природний газ за Договором у сумі 149 024,40 грн. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання основного зобов'язання, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 6 281,33 грн. 3% річних, 6 855,12 грн. інфляційних втрат, 71 333,87 грн. пені, 35 990,24 грн. штрафу в розмірі 1 % від суми простроченого платежу, 119 951,22 грн. штрафу в розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин поставки, застосовуються загальні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено вище, позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ в обсязі 610,000 тис. куб. на загальну суму 3 599 024,40 грн. В свою чергу відповідачем вартість отриманого природного газу оплачено в сумі 3 450 000,00 грн., у зв'язку з чим заборгованість останнього склала 149 024,40 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу за отриманий природний газ у розмірі 149 024,40 грн.

Враховуючи прострочення виконання основного зобов'язання, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 71 333,87 грн. пені за період з 06.06.2016 року по 24.11.2016 року, а також 35 990,24 грн. штрафу в розмірі 1 % від суми простроченого платежу та 119 951,22 грн. штрафу в розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що за порушення покупцем грошових зобов'язань (умов та строків розрахунків) згідно з п. 2.4 та п. 2.5 Договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, - пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, та додатково - штраф у розмірі 1% від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Прострочення виконання зобов'язання за Договором почало свій перебіг з 06.06.2016 року, при цьому заборгованість за Договором погашалася відповідачем з 10.06.2016 року по 30.06.2016 року.

Розрахунок позивача здійснено з урахуванням сум, які погашалися відповідачем за період з 10.06.2016 року по 30.06.2016 року.

Колегія суддів, враховуючи зазначене вище, провівши повторний арифметичний розрахунок, з урахуванням вірних строків розрахунку та сум заборгованості, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 71 333,87 грн., а також у 1% штрафу від суми простроченого платежу у сумі 35 990,24 грн. та 5% штрафу від суми простроченого платежу понад 10 календарних днів у сумі 119 951,22 грн.

Крім того, враховуючи прострочення виконання основного зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача 6 281,33 грн. 3% річних за період з 06.06.2016 року по 24.11.2016 року та 6 855,12 грн. інфляційних втрат за період з вересня по жовтень 2016 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказане вище, провівши повторний арифметичний розрахунок, з урахуванням вірних строків розрахунку та сум заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 6 281,33 грн. 3% річних та 6 855,12 грн. інфляційних втрат.

Судова колегія звертає увагу, що відповідач, звертаючись з апеляційною скаргою, здійснив розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат з остаточної суми боргу - 149 024,40 грн., тобто не врахував, що спочатку сума боргу була більшою понад 3 мільйони грн. та поступово зменшувалася.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 року по справі № 910/23403/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 року по справі № 910/23403/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/23403/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

А.І. Мартюк