ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.2017 Справа № 907/164/17

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м.Київ

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево м.Мукачево

про визнання недійсною (нікчемною) односторонньої відмови відповідача від виконання договору та зобов'язання про вчинення юридично значимих дій

Головуючий суддя Йосипчук О.С.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_2 - представник

від відповідача: Соскида П.Ю.- представник

СУТЬ СПОРУ: Позивачем, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, заявлено позов про недійсною (нікчемною) односторонньої відмови відповідача від виконання договору на відшкодування та тимчасове використання електричної енергії у торгівельно-сервісному центрі «Тисовець» №448 від 10.11.2016р. та усунути порушення прав позивача шляхом зобов'язання відповідача здійснити підключення до електричної енергії в межах 20кВт потужності належного позивачу торгівельно-сервісного центру, розташованого за адресою АДРЕСА_1 протягом 5 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Вимоги позивача грунтуються на факті неузгодженого із ним, безпідставного та необгрунтованого припинення відповідачем постачання електроенергії на об'єкт позивача, яке здійснювалось до виникнення спору на підставі договору на відшкодування та тимчасове використання електричної енергії у торгівельно-сервісному центрі «Тисовець» №448 від 10.11.2016р. (надалі Договір №448).

Згідно зі змістом позовної заяви та додаткових пояснень, позивач вважає незаконною дію позивача щодо односторонньої відмови від згаданого вище Договору №448, вважаючи цю дію правочином, який є незаконним/нікчемним.

Потім, вважаючи одностороннє припинення Договору №448 незаконним/нікчемним, позивач, як наслідок недійсності правочину, позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити підключення до електричної енергії в межах 20кВт потужності належного позивачу торгівельно-сервісного центру, розташованого за адресом АДРЕСА_1 протягом 5 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у своїх поясненнях по суті вимог. Зокрема зіслався на наявність у нього права на односторонню відмову від договору, набутого на підставі п.6.2. Договору №448 та дотримання унормованих Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКПРЕ України від 31.07.1996р. №28 та Законом України «Про електроенергетику», умов та правил припинення електропостачання на об'єкти споживання.

У засіданні суду було відхилене клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет позову Міністерство оборони України, як необгрунтоване та безпідставне. Відмовляючи у задоволенні означеного клопотання суд керувався правилами ст.27 ГПК України, яка передбачає таку можливість виключно коли рішення суду може вплинути на права та охоронювані інтереси третіх осіб та з огляду на принцип вирішення спору у розумні строки.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Як вбачається із матеріалів справи, спір виник внаслідок відмови відповідача від договору №448, який було укладено між відповідачем та позивачем 10.11.2016р.

Згідно з цим договором, відповідач зобов'язався забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених позивачу до використання на компенсаційній (оплатній) основі (п.1.1. Договору №448). У зв'язку з цим, відповідач зобов'язався забезпечити технічну можливість для передачі позивачу електричної енергії в межах 20 кВт в обсягах, визначених відповідно до договору з постачання електричної енергії.

На виконання цього договору та з метою реєстрації показників обсягу використаної електроенергії позивач на своєму об'єктів споживання електроенергії встановив прилад обліку відповідача - лічильник типу Н/К 2301АП2 №0679599.

Таким чином, між сторонами спору на підставі договору №448 виникли договірні зобов'язання, що регламентуються ст.714 ЦК України у кореспонденції із унормованими загальними правилами купівлі-продажу та поставки (оскільки редакція цього правочину не містить інших обумовлень), ст.275 ГК України і узгоджуються із положеннями Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії» та Закону України «Про електроенергетику».

Таким чином, укладання між сторонами спору Договору №448 являє собою прояв однієї із форм господарсько-торговельної діяльності, яка опосередковується господарськими договорами поставки/енергопостачання (ст.263 та ст.277 ГК України).

Як встановлено судовим розглядом справи, 18.01.2017р. відповідач надіслав позивачу попередження про припинення електропостачання з 30.01.2017р., відповідно до п.5 та п.6.2. Договору №448, яке і було реалізоване 30.01.2017р. шляхом фактичного припинення подачі електроенергії на торговельно-сервісний центр, що розташований за адресом АДРЕСА_1.

У послідуючому, подібні попередження про припинення електропостачання були скеровані 16.01.2017р. та 19.01.2017р.

Дослідженням доказів та пояснень відповідача було встановлено, що підставою для припинення електропостачання на об'єкт позивача стало реалізація ним свого передбаченого договором права на одностороннє припинення договору №448, однак необхідність у здійсненні цього правочину припинення договору викликана низьким температурним режимом місцевості, що приводить до перевантаження трансформаторної підстанції №2 (перебої електропостачання на інші об'єкти), а також внутрішньогосподарські висновки про необхідність для позивача перейти на прямі взаємовідносини із енергопостачальною організацією (ПАТ «Львівобленерго»), відповідно до п.7.13 Правил користування електричною енергією №28.

Відмова від договору згідно із ч. 2 ст. 214 ЦК України допускається за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, також відповідно до ст. 651 ЦК України можлива відмова і в інших випадках. Зокрема, у самому договорі можуть бути передбачені підстави, за яких договір може бути припинений і в односторонньому випадку за ініціативою однієї із сторін.

Поряд з цим, Цивільний кодекс, в ст. 525 зберігши встановлене правило щодо неприпустимості односторонньої відмови від зобов'язання, відступив від цього правила не тільки у випадках, передбачених законом, але й у тому разі, коли таке право сторони обумовлено договором.

І хоча с.1 ст.651 ЦК України вказує на підстави зміни та розірвання договору, наявність яких логічно і дає можливість здійснення розірвання договору, слід зауважити, що відсутність підстав для розірвання договору не може обмежувати свободу сторін на власний розсуд домовитись про право односторонньої відмови (розірвання).

Тому, якщо заборони для розірвання договору не існує, єдиною підставою для розірвання договору є факт згоди обох сторін про його розірвання у той формі, яка може бути передбаченою змістом договору. У тому числі і шляхом надання одному із контрагентів права на одностороннє припинення договірних стосунків. Настання названих наслідків може мати місце після вчинення сторонами договору, або лише однією із сторін договору, визначених законом правових дій: відмовитись від договору на свій розсуд шляхом вчинення одностороннього правочину. Таким чином, припинення відповідачем постачання електричної енергії на об'єкт позивача є обгрунтованим та таким , що здійснено із урахуванням Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКПРЕ України від 31.07.1996р. №28.

Така домовленість вимагає вільного волевиявлення. Тому у випадку обумовлення такого права у договорі, яким сторони підпорядкували свої відносини, реалізація такого права управленою стороною є підставою для його розірвання.

Як вбачається із матеріалів справи, п.6.2. Договору №448 обумовлено право відповідача (Сторона 1 Договору №448) односторонню зміну або припинення договору, оскільки це право відповідач залишив виключно за собою.

Відмова від договору є оперативною мірою універсального характеру, спрямованою на повне припинення відносин правомочної особи з контрагентом. Саме це спрямування і було закладено у контекст п.6.2. договору №448 семантично.

Цивільний кодекс України в ст. 525 містить загальну тезу про те, що «одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом». Тобто можливість односторонньої відмови може бути зафіксована або в законі, або в договорі (в тому числі, в господарському), оскільки Господарський кодекс України містить п. 1 ст. 193, згідно з яким до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК. Тому норми ЦК про односторонню відмову від зобов'язань можна застосовувати до господарських правовідносин поряд з аналогічними нормами ГК.

Як вбачається із договору №448, передумовою його укладення, поряд із іншими суттєвими умовами подібного договору є і умова про право одностороннього припинення цього договору, що, з огляду на вище приведене, узгоджується із принципами добросовісності, розумності та справедливості (с.3 ст.509 ГК України).

І якщо контрагенти цього договору мали змогу, однак не обумовили свої конкретні підстави, які надаватимуть право на односторонню відмову, такі причини можуть бути обрані на розсуд управненої сторони самостійно, хоча і з огляду на правила ч.3 ст.509 ЦК України.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 27, 32, 33, 34, 43, 49, 69, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов'язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 15.05.2017р.

Суддя Йосипчук О.С.