ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.2017 Справа № 904/1845/17

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м.Кривий Ріг

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 14", м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості за теплову енергію у розмірі 73 716,72 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 3 від 03.01.2017

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 14" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за теплову енергію у розмірі 73 716,72 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 319 від 04.04.2001, в частині розрахунків за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2017 порушено провадження у справі № 904/1845/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 06.04.2017.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2017 відкладено судове засідання на 25.04.2017.

25.04.2017 повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, але 21.04.2017 та 24.04.2017 на електронну адресу Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшли клопотання про відкладення судового засідання терміном на 15 днів, у зв'язку з хворобою повноважного представника останнього.

Дослідивши подані клопотання відповідача про відкладення судового засідання терміном на 15 днів, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами справи, оскільки:

По-перше, відповідно до вимог ст. 69 ГПК України суд обмежений в строках розгляду спору, а саме спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Виходячи з того, що позовна заява надійшла до господарського суду 27.02.2017, то спір повинен бути вирішено господарським судом до 27.04.2017 включно.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що жодного клопотання про продовження строку розгляду спору до господарського суду не надходило.

Окрім того, судом приймається до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

По-друге, відповідач не обмежений у виборі осіб, котрі будуть здійснювати його представництво в господарському суді.

По-третє, відповідачем не наведено, які саме докази він має надати суду та неможливість їх подання до суду.

По-четверте, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи додаткові письмові пояснення.

У судовому засіданні 25.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2001 між позивачем та відповідачем укладено договір № 319 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання (далі - Договір).

Відповідно до додаткової угоди від 11.08.2009 до Договору, об'єктом тепло споживання є нежитлові приміщення по вул. Щорса, 22, вул. Івана Сірка, буд. 46 та по вул. Косигіна, буд.13 прим. 17 в м. Кривий Ріг.

Як вказує позивач, останній свої договірні зобов'язання виконав, а саме: постачання теплоносія на протязі всього періоду, передбаченого Договором, проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду".

Позивач зауважує, що облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом за їх відсутності, що передбачено п. 5 Договору.

Тарифи на послуги теплопостачання складають:

за період з 01.07.2014 по 30.11.2014 за 1 Гкал 1 294,70 грн. з ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 683 від 13.06.2014,

за період з 01.12.2014 по 28.02.2015 за 1 Гкал 1 555,38 грн. з ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 489 від 28.11.2014,

за період з 01.03.2015 по 31.03.2015 за 1 Гкал 2 235,73 грн. з ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 410 від 27.02.2015,

за період з 01.04.2015 по 30.04.2015 за 1 Гкал 1 924,87 грн. з ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №1088 від 31.03.2015,

за період з 01.05.2015 по 31.10.2015 за 1 Гкал 1 839,26 грн. з ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №1438 від 30.04.2015,

за період з 01.11.2015 по 31.01.2016 за 1 Гкал 1 771,62 грн. з ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №2690 від 29.10.2015,

за період з 01.02.2016 по 31.08.2016 за 1 Гкал 1 703,53 грн. з ПДВ, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 54 від 28.01.2016.

Позивач зауважує, що на приміщення по вул. Косигіна, 13 встановлений прилад облік теплової енергії. Кількість теплової енергії, що зафіксоване приладом обліку, розподіляється пропорційно проектним навантаженням усіх споживачів, які підключені до даного приладу. Проектне теплове навантаження визначається пропорційно займаної площі. На підставі службової записки за заявою відповідача з договору виключено приміщення № 17 по вул.Косигіна, буд. 13 з 23.02.2015.

Крім того, згідно додаткової угоди від 11.06.2014 було зменшено площу об'єктів, а саме за адресою вул. Івана Сірка, буд. 46 залишається на обслуговуванні з площею 19,2 м2 (теплове навантаження 0,0012 Гкал/год); об'єкт за адресою вул. Щорса, буд. 22 залишається на обслуговуванні з площею 156,5 м2 (теплове навантаження 0,016 Гкал/год).

Як зазначає позивач, поточна заборгованість, що нарахована за період з 18.01.2015 по 31.03.2016 становить 58 837,20 грн. Отже, відповідач не виконав обов'язок, покладений на нього умовами Договору, не здійснив розрахунок в повному обсязі та в строки передбачені Договором.

За неналежне виконання відповідачем умов Договору, позивачем на підставі Додаткової угоди від 06.06.2011 до Договору була нарахована пеня у розмірі 5 073,88 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 7 753,04 грн. та 3% річних у розмірі 2 052,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 58 837,20 грн., пеню у розмірі 5073,88 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 753,04 грн., 3% річних у розмірі 2 052,60 грн., а всього 73 716,72 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково, виходячи з наступного.

Як вказує відповідач, обслуговування по вул. Косигіна, буд. 13 виключено з Договору, але позивач нарахував плату за теплопостачання, що призвело до безпідставного збільшення на суму 1 387,05 грн. Таким чином, сума основного боргу повинна складати 57 450,15 грн.

Оскільки сума основного боргу була позивачем нарахована невірно, то нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат зроблено невірно.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, обставини справи та умови Договору, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 58 837,20 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором.

- Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 7 753,04 грн. та 3% річних у розмірі 2 052,60 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

На підставі Додаткової угоди від 06.06.2011 до Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 5 073,88 грн., розрахунок якої судом також був перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 231, 232 Господарського кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 14" (50047, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Щорса, буд. 22, ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, ) заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 58 837,20 грн. (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять сім грн. 20 коп.), пеню у розмірі 5 073,88 грн. (п'ять тисяч сімдесят три грн. 88 коп.), інфляційні втрати у розмірі 7 753,04 грн. (сім тисяч сімсот п'ятдесят три грн. 04 коп.), 3% річних у розмірі 2 052,60 грн. (дві тисячі п'ятдесят дві грн. 60 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.05.2017

Суддя ОСОБА_2