ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017р. Справа № 917/229/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", юридична адреса: вул. Матросова, 10, м. Заводське, Лохвицький район, Полтавська область, 37240; адреса для листування: вул. Т. Шевченка, 55, с. Сватки, Гадяцький район, Полтавська область, 37312

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 2 185 563,12 грн.

Суддя Семчук О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 14 від 10.01.2017р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 9 від 01.04.2016р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішення приймається після перерв, оголошених в судових засіданнях 03.04.2017р. до 13 год. 20 хв. 13.04.2017р. та 13.04.2017р. до 11 год. 30 хв. 26.04.2017р.

Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" (далі позивач/ ПАТ «Райз-Максимко») звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (далі відповідач/ ТОВ «Гадячсир») про стягнення 2 185 563,12 грн., в тому числі: 2 133 026,39 грн. основного боргу, 47 452,53 грн. пені та 5 084,20 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 33-Г від 12.07.2016р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.02.2017р. порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 16.03.2017р.

16.03.2017р. від відповідача надійшло клопотання № 16/03-1 від 16.03.2017р. про відкладення розгляду справи для надання відповідачу додаткового строку для підготовки відзиву на позовну заяву. Суд задовольнив вказане клопотання та ухвалою від 16.03.2017р. відклав розгляд справи на 03.04.2017р.

В судовому засіданні 03.04.2017р. була оголошена перерва до 13 год. 20 хв. 13.04.2017р.

В судовому засіданні 13.04.2017р. від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Також 13.04.2017р. надійшло клопотання позивача про продовження строку розгляду справи на 15 днів для надання відповідачу можливості ознайомитися з наданими позивачем додатковими доказами.

Суд задовольнив вказані клопотання та ухвалою від 13.04.2017р. продовжив строк вирішення спору на 15 днів і оголосив перерву в судовому засіданні до 26.04.2017р. до 11 год. 30 хв.

Від відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи по справі (вх. № 4473). В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на суттєві розбіжності в розрахунках сторін за сумою основного боргу та на великий обсяг документів, що підтверджують поставки товару та його оплату.

Суд у судовому засіданні 26.04.2017р. відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі мотивуючи це наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Згідно ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

В даному випадку перевірка правильності розрахунку основного боргу, пені та 3% річних не потребує спеціальних знань та може бути проведена судом. Отже, відсутні підстави для призначення судової економічної експертизи та для зупинення провадження у справі.

Відповідач у відзиві (вх. № 5554) позов заперечує, посилаючись на те, що позов подано передчасно, до настання обовязку по оплаті отриманого відповідачем товару, а також на те, що позивачем не враховано частину оплат відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує.

В судовому засіданні 26.04.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.07.2016р. між ПАТ «Райз-Максимко» (постачальник) та ТОВ «Гадячсир» (покупець) було укладено договір поставки № 33-Г.

Згідно пункту 1.1. договору, у порядку та на умовах визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти покупцю молочну сировину (молоко коров'яче, сире, незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню) (далі молоко), відповідно до усного та/або письмового (в тому числі отриманого за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем) замовлення покупця, а покупець приймати й оплачувати його на умовах та в порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 1.2. договору, передбачено, що кількість молока зазначається у товарно-транспортній накладній Ф1-ТН (далі - ТТН) та спеціалізованій товарній накладній на перевезення молока за формою № 1 ТН (МС), затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України № 457 від 01.12.2015р. (далі - товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (додаток № 1), які погоджуються сторонами у порядку, передбаченому даним договором, є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 1.3. договору постачальник зобов'язаний поставляти молоко, на умовах: п. 1.3.1. EXW - склад постачальника, що знаходиться за адресою: с Сватки, с Ціпки Гадяцького району Полтавської області.

Молоко за даним договором може поставлятися покупцю партіями. Партія молока за даним договором є молоко в кількості вказаній у ТТН та товарній накладній.

Пунктом 1.3.2. договору передбачено, що передача постачальником передплаченої покупцем партії молока/молока проводиться протягом 1 (одного) календарного дня з моменту здійснення покупцем 100% попередньої оплати (за умови надання покупцем автоцистерни для завантаження молока).

Пунктом 4.5. договору, сторони погодили, що молоко вважається прийнятим

належним чином і уповноваженою на це особою, якщо у ТТН та товарній накладній

проставлений підпис покупця/уповноваженої особи покупця, печатка або штамп покупця (при наявності та необхідності).

Згідно п. 5.2. договору покупець проводить 100% попередню оплату замовленого молока/партії молока у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури.

Відповідно до пункту 5.6. договору сторони погодили, що умови здійснення 100% оплати замовленого покупцем молока/партії молока, яке поставлятиметься постачальником покупцю у вихідні/святкові дні, відрізнятиметься від умов, зазначених в п. 5.2 даного договору. Покупець проводить 100% оплату такого молока/партії молока на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури не пізніше робочого (банківського) дня, що передує вихідному/святковому дню, в який здійснюватиметься поставка.

За період з 01.12.2016р. по 28.12.2016р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму - 2 939 070,13 грн., що підтверджується приймальною квитанцією на закупівлю молочної сировини № 5 від 31.12.2016р. (Форма № 3-ПК (МС).

Також позивачем надано копію видаткової накладної № 914 від 31.12.2016р. на суму 2939070,13 грн., яка не підписана представником відповідача.

У клопотанні від 16.03.2017р. (вх. № 3686) позивач пояснив, що вказану видаткову накладну відповідач не повернув позивачу без пояснення причин неповернення.

За клопотанням позивача суд витребував оригінал видаткової накладної № 914 від 31.12.2016р. від відповідача.

Відповідач оригінал видаткової накладної не надав, про причини ненадання не повідомив.

Відсутність у наданій позивачем копії видаткової накладної обов'язкових реквізитів (підпису представника відповідача та його печатки) не є підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів у зв'язку з господарською операцією мав місце. Тому, суд досліджує всі наявні докази, що можуть свідчити про здійснення позивачем поставки товару, в їх сукупності.

Так, на підтвердження факту отримання відповідачем товару позивачем надано приймальну квитанцію на закупівлю молочної сировини № 5 від 31.12.2016р. (Форма № 3-ПК (МС).

Згідно п. 4.4. договору не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним покупцем на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою № 3-ПК (МС), в якій вказується кількість та вартість молочної сировини та інші реквізити, передбачені законодавством.

Приймальна квитанція на закупівлю молочної сировини № 5 від 31.12.2016р. виписана відповідачем, вона підписана його представником та скріплена його печаткою.

Відповідач не заперечує проти кількості та вартості сировини, вказаної у приймальній квитанції № 5.

Також на підтвердження поставок молока за вказаний період позивачем надано копії спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини, товарно-транспортних накладних, актів про розходження кількісних або якісних показників молочної сировини.

Отже, наявність виписаної відповідачем приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини № 5 від 31.12.2016р. є належним та допустимим доказом поставки сировини на суму 2939070,13 грн.

Згідно ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами підтверджується поставка товару відповідачу за грудень 2016р. на загальну суму 2939070,13 грн.

Позивач стверджує, що відповідач розрахувався за отриману сировину частково, на суму 806043,74 грн. На підтвердження цього ним надано копії виписок по рахунку за період з 15.12.2016р. по 28.12.2016р. (т. 1, а.с. 182-193) на загальну суму 894226,00 грн. та зазначено, що платіж 15.12.2016р. був здійснений в сумі 110268,00 грн., проте частина цієї суми, а саме 88182,26 грн. була зарахована в погашення заборгованості за молоко поставлене в листопаді 2016р.

Відповідачем 03.04.2017р. (вх. 4470) було надано для залучення в матеріали справи докази оплати (копії платіжних доручень) за період з 23.11.2016р. по 14.12.2016р. на загальну суму 2145035,00 грн.

Позивач пояснив, що вказані оплати було зараховано в рахунок погашення заборгованості по договору за попередній період.

На підтвердження існування заборгованості по договору в попередні періоди позивачем надано копію підписаної сторонами видаткової накладної № 365 від 31.07.2016р., копії приймальних квитанцій відповідача № 23 від 31.08.2016р., № 22 від 30.09.2016р., № 6 від 31.10.2016р. та № 4 від 30.11.2016р., а також копії виписок по рахунку за період з 02.08.2016р. по 28.12.2016р.

Згідно наданої позивачем довідки щодо розрахунків між сторонами за договором поставки № 33-Г від 12.07.2016р. (вх. № 5304) за період з початку дії договору (12.07.2016р.) по грудень 2016р. позивач поставив відповідачу товару на суму 17 370 381,19 грн., відповідач отриманий товар оплатив частково, на суму 15237354,80 грн. Тобто заборгованість відповідача становить 2133026,39 грн. При цьому, в довідці вказано, що 14.07.2016р. відповідачем здійснено оплату 132579,00 грн., однак частина суми - 68594,20 грн. була зарахована в рахунок договору на поставку молока, який існував між сторонами раніше, до укладення договору № 33-Г від 12.07.2016р. під тим самим номером № 33-Г. Факт існування між сторонами такого договору неодноразово підтверджував представник відповідача в судових засіданнях.

Відповідачем до відзиву додано контрозрахунок суми боргу, згідно якого ним сплачено по договору 17379352,45 грн. В цю суму включено оплати з 10.06.2016р. по 28.12.2016р. Відповідачем надано копії платіжних доручень за період з 10.06.2016р. по 08.07.2016р. В призначенні платежу наданих копій платіжних доручень вказано: «плата за молоко зг. рахунків.». В судовому засіданні представник відповідача стверджував, що оплати з 10.06.2016р. по 14.07.2016р. були здійснені в рахунок передоплати по договору № 33-Г від 12.07.2016р. згідно наданих позивачем рахунків. При цьому доказів виставлення позивачем таких рахунків відповідач не надав.

Суд не приймає надані відповідачем платіжні доручення за період з 10.06.2016р. по 08.07.2016р. як докази по оплаті товару отриманого по договору поставки № 33-Г від 12.07.2016р. Оскільки згідно п. 8.1. договору, даний договір набирає чинності з дати підписання сторонами, тобто з 12.07.2016р., підстави для зарахування оплат за період з 10.06.2016р. по 08.07.2016р. в рахунок погашення заборгованості по договору № 33-Г від 12.07.2016р. відсутні. Докази оплат за період з 12.07.2016р. по 14.07.2016р., які включено в контррозрахунок, відповідачем не надано.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем правомірно зараховано частину оплати здійсненої 14.07.2016р. в рахунок заборгованості по договору № 33-Г від 12.07.2016р., оскільки це не суперечить ні чинному законодавству, ні умовам договору.

Відповідно до приписів ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 2133026,39 грн.

Твердження відповідача стосовно того, що позов подано передчасно, до настання обовязку по оплаті отриманого відповідачем товару, не відповідає дійсності, оскільки:

Як зазначалося вище, згідно п. 5.2. договору покупець проводить 100% попередню оплату замовленого молока/партії молока у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури.

Відповідно до пункту 5.6. договору сторони погодили, що умови здійснення 100% оплати замовленого покупцем молока/партії молока, яке поставлятиметься постачальником покупцю у вихідні/святкові дні, відрізнятиметься від умов, зазначених в п. 5.2. даного договору. Покупець проводить 100% оплату такого молока/партії молока на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури не пізніше робочого (банківського) дня, що передує вихідному/святковому дню, в який здійснюватиметься поставка.

Тобто, умовами договору встановлено 100 % попередню оплату молока. Отже, вимога договору по оплаті за молоко на підставі виставлених рахунків, застосовується при проведенні попередньої оплати.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 538 встановлено, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, у звязку з невиконанням відповідачем умови щодо 100 % попередньої оплати, яка встановлена договором, він зобов'язаний оплатити товар після його прийняття.

Наявні в матеріалах справи докази (копія опису та квитанції) дійсно свідчать по направлення рахунку на оплату № 101 від 31.12.2016р. на адресу відповідача 15.02.2017р., тобто після звернення позивачем до суду з даним позовом. Проте, рахунок в даному випадку є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 613 ЦК України, а отже, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплати.

(При винесенні рішення судом врахована практика Верховного суду України, зокрема, Постанова № 3-3902к09 від 29.09.2009р. у справі № 37/405).

Отже, обовязок по оплаті отриманого відповідачем товару настав до звернення позивачем до суду з позовом.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази оплати товару в повному обсязі.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості за поставлений товар підлягають задоволенню повністю в сумі 2133026,39 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача суми пені, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6.3. договору, якщо покупець не сплатив суму заборгованості протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати отримання покупцем акту звірки взаєморозрахунків у порядку, визначеному п. 5.4. цього договору, та в разі відсутності мотивованих письмових заперечень з боку покупця, останній зобов'язаний сплатити постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення виконання зобов'язання, від простроченої суми грошового зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно наявних в матеріалах справи копіях опису та квитанції (т. 2, а.с. 6-8) акт звірки взаємних розрахунків за грудень 2016р. було направлено на адресу відповідача 15.02.2017р.

В звязку з цим, враховуючи умови п. 6.3. договору позивачем безпідставно нараховано пеню на за період з 05.01.2017р. по 02.02.2017р.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені в сумі 47452,53 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем суми річних, суд дійшов висновку про обґрунтованість такої вимоги.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі вказаної норми за період з 05.01.2017р. по 02.02.2017р. правомірно нараховано 5084,20 грн. 3% річних.

Таким чином, позов в частині стягнення річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (юридична адреса: вул. Матросова, 10, м. Заводське, Лохвицький район, Полтавська область, 37240; адреса для листування: вул. Т. Шевченка, 55, с. Сватки, Гадяцький район, Полтавська область, 37312; ) 2 133 026 грн. 39 коп. основного боргу, 5 084 грн. 20 коп. 3 % річних, 32 071 грн. 66 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04..2017р.

Суддя О.С. Семчук