РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017Справа №910/4179/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська

теплоелектроцентраль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна

корпорація»

про стягнення 34 364 778,38 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Самелюк Т. А. - по дов. № 1516/04 від 06.04.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» 34 364 778,38 грн., з яких 25 000 000,00 грн. основного боргу, 5 120 901,64 грн. пені, 3 399 356,19 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 844 520,55 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору купівлі-продажу векселів № БВ-12-41/3 від 20.12.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4179/17 та призначено справу до розгляду на 06.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4179/17 від 06.04.2017, у зв'язку з нез'явленням в засідання суду представника відповідача та невиконання відповідачем вимог суду викладених в ухвалі від 20.03.2017, розгляд справи було відкладено на 25.04.2017.

Позивач в судовому засіданні 25.04.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 25.04.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04128, м. Київ, вул. Туполєва, 17, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 18.03.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвали суду отримав 21.03.2017 та 10.04.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 108 та № 732.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 25.04.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2012 між Приватним акціонерним товариством «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» (відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу векселів № БВ-12-41/3 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець продає, а покупець придбає прості векселі з орденною формою випуску та існуючи документарній формі (далі - векселі) з наступними характеристиками:

№ п/п№ вексельного банку Назва та код ЄДРПОУ векселедавця Дата складання векселя Дата погашення векселяНомінальна вартість векселя, грн.Вартість векселя, грн.
1АА 1165974ТОВ «ММК» ЄДРПОУ - квітня 2008 р. за пред'явленням, не раніше 20.04.201710 000 000,0010 000 000,00
2АА 1165976ТОВ «ММК» ЄДРПОУ - квітня 2008 р.за пред'явленням, не раніше 20.04.201715 000 000,0015 000 000,00
Загалом: 25 000 000,0025 000 000,00
Всього: два векселі загальною номінальною вартістю 25 000 000,00 грн.

Згідно з п. 2.1. договору договірна вартість продажу векселів: 25 000 000,00 грн., без ПДВ.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав зобов'язання за договором та не оплатив векселі у встановлений строк, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 25 000 000,00 грн. та за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивачем нараховані: 5 120 901,64 грн. пені, 3 399 356,19 грн. інфляційних втрат та 844 520,55 грн. 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.4. договору визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцю векселі, відповідно акту прийому-передачі, не пізніше 20.12.2012.

Згідно з п. 2.5. договору право власності на векселі переходить від продавця до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі векселів відповідно до п. 2.4. договору.

Відповідно до акту прийому-передачі векселів від 20.12.2012 продавець передав покупцю зазначені вище векселі.

Відповідно до п. 2.3. договору порядок розрахунків: покупець зобов'язаний сплатити договірну вартість векселів продавцю на поточний рахунок продавця, вказаний в п. 8 договору, не пізніше 31.12.2014 з наступним призначенням платежу: «За прості векселі з іменним індосаментом згідно з договору № БВ-12-41/3 від 20.12.2012, без ПДВ».

30.12.2014 між сторонами укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої внесено зміни до п. 2.3. договору та визначено строк оплати векселів не пізніше 31.12.2015

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3.4.2 договору покупець зобов'язався своєчасно сплачувати за поставлений товар.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманих векселів, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та складає 25 000 000,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 25 000 000,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату орендних платежів не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за невиконання зобов'язань за договором оренди, …, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Пунктом 3.2. договору визначено, що за прострочення виконання своїх зобов'язань, передбачених п. 2.3. цього договору, покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми прострочення, за кожний календарний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати векселів.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті векселів відповідач своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 5 120 901,64 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 5 120 901,64 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті векселів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 3 399 356,19 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 844 520,55 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не встановлений.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3 399 356,19 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 844 520,55 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем не надав.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Івана Кожедуба, 361, ) 25 000 000 (двадцять п'ять мільйонів) грн. 00 коп. основного боргу, 5 120 901 (п'ять мільйонів сто двадцять тисяч дев'ятсот одна) грн. 64 коп. пені, 3 399 356 (три мільйони триста дев'яносто дев'ять тисяч триста п'ятдесят шість) грн. 19 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 844 520 (вісімсот сорок чотири тисячі п'ятсот двадцять) грн. 55 коп. - 3% річних, 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 03.05.2017.

СуддяВ.В. Сівакова