РІШЕННЯ

25 квітня 2017 рокуСправа № 921/725/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Боровець Я.Я. , судді Хоми С.О. , судді Андрушків Г.З.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", м. Львів

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", с.Острів, Тернопільський район, Тернопільська область

про стягнення штрафу у розмірі 50 045,00 грн.

За участю представників сторін від :

Позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність №9579 від 05.10.2016 р.);

Відповідача: ОСОБА_4 адвокат ( договір про надання правової допомоги б/н від 17.01.2017р.)

Учасникам судового процесу в судовому засіданні оголошено склад суду та розяснено права і обовязки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання сторін.

В судовому засіданні 25 квітня 2017 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" про стягнення штрафу у розмірі 50 045,00 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2016р. порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 20.12.2016р., який на підставі статті 77 ГПК України відкладався на 17.01.2017р., на 25.01.2017р. та на 07.02.2017р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

На задоволення клопотання (вх. №4434 від 24.01.2017р.) представника відповідача про продовження строку розгляду справи, ухвалою суду від 25.01.2017 року строк розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 07.02.2017р. судом оголошувалась перерва до 09.02.2017 р. про, що зазначено у формулярі (протоколі) судового засідання.

На задоволення клопотання представника відповідача в порядку статті 38 ГПК України про витребування доказів (вх.№5325 від 07.02.2017р.) з підстав, викладених у клопотанні, про що винесено відповідну ухвалу суду від 07.02.2017р., якою витребувано у позивача відповідні документи.

09.02.2017р. представники відповідача подали клопотання про розгляд справи №921/725/16-г/3 колегіально у складі трьох суддів (вх. № 5566) в звязку із складністю розгляду справи.

Ухвалою суду від 09.02.2017р. справу № 921/725/16-г/3 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Боровець Я.Я., суддя Руденко О.В., суддя Хома С.О. та призначено її розгляд на 28.02.2017р.

У судовому засіданні 28.02.2017р. судом оголошувалась перерва до 06.04.2017р. про, що зазначено у формулярі (протоколі) судового засідання.

Відповідно до п. 2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів щодо розгляду справи №921/725/16-г/3, так як суддя Руденко О.В. перебував у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого визначено склад колегії: головуючий суддя Боровець Я.Я, суддя Хома С.О. та суддя Андрушків Г.З.

Ухвалою суду від 06.04.2017р. справу № 921/725/16-г/3 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Боровець Я.Я., судді Хома С.О. та Андрушків Г.З.

В разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку (аналогічна правова позиція викладена у п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р. та у п. 3.8 Постанові Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

06.04.2017р. колегія суддів перейшла до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 06.04.2017р. колегією суддів оголошувалась перерва до 25.04.2017р. про, що зазначено у формулярі (протоколі) судового засідання.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях (вх.№5522 від 09.02.2017р.), просить суд задоволити позов повністю.

Представники відповідача в судових засіданнях проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№5327 від 07.02.2017р.). Також, представник відповідача в судовому засіданні 25.04.2017р. підтримав заявлене клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, з огляду на те, що позивач не зазнав жодних збитків, а товариство знаходиться у важкому фінансовому стані, про що подано відповідні докази (вх.№ 5551 від 09.02.2017р.). Крім того, через канцелярію суду подано додаткові документи ( вх. № 6743 від 28.02.2017р. та вх.№ 9969 від 25.04.2017.).

Крім того, відповідач повідомив, що з 23 грудня 2016 року Приватне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" є правонаступником ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" відповідно до Статуту товариства, затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів (протокол №1 від 20.12.2016р.). Також, при державній реєстрації ОСОБА_2 акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" змінена юридична адреса, зокрема: вул. Промислова, 5Б, с.Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.12.2016р. (вх. №5326 від 07.02.2016р.). Представником відповідача у судовому засіданні 25.04.2017р. вказаний факт підтримано.

Як визначено статтею 25 ГПК України у разі припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Пунктом 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. роз"яснено, що за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи. Якщо ж зміна найменування юридичної особи пов'язана зі зміною організаційно-правової форми юридичної особи (статті 104 - 108 Цивільного кодексу України), то йдеться про її реорганізацію, що потребує вчинення господарським судом процесуальної дії, зазначеної в частині третій статті 25 ГПК; крім того, про винесення відповідної ухвали зазначається в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи.

Таким чином, суд вважає за доцільне здійснити процесуальне правонаступництво сторони відповідача, Публічне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів".

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, заперечення представників відповідача, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

29.07.2015р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" Тернопільської дирекції залізничних перевезень (як, Залізниця) та ОСОБА_1 акціонерним товариством "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", правонаступником всіх прав та зобов"язань, якого є Приватне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", що підтверджується Статутом товариства, затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів (протокол №1 від 20.12.2016р.) (як, Вантажовласник) укладено договір №115 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, яким врегульовано порядок надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги ( п.1.1 Договору).

Також, 29.07.2015р. сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №115 від 29.07.2015р.

04 червня 2016 року відповідач - Публічне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" завантажив вагон №97270102 порошком мінеральним та зі станції Березовиця-Острів Регіональної філії "Львівська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" відправив вантаж на станцію Ніжин Південно-Західної залізниці на адресу ПК "Ніжинська ПШМК".

Дану відправку оформлено відповідною накладною №37030095, у якій маса вантажу у вагоні зазначена Вантажовідправником - 71 100 кг.

05 червня 2016 року на станції Тернопіль здійснено контрольне зважування вказаного вагона та встановлено невідповідність фактичної маси вантажу та маси вантажу, зазначеної у перевізному документі в бік зменшення.

В результаті зважування вагона №97270102 на 150 т. вагах станції Тернопіль встановлено розбіжності, зокрема фактична маса вантажу становить 69600 кг, а в залізничній накладній зазначено 71 100 кг, отже маса вантажу, зазначена Відправником, не відповідає масі контрольного зважування з різницею в 1500 кг в бік зменшення. Люки додатково закріплені. Відповідно до накладної Вантажовідправник визначав масу вантажу на автомобільних вагах.

Згідно статті 129 Статуту залізниць України вказані обставини засвідчені комерційним актом АА №062298/9/1 від 05.06.2016р.

Результат переважування зафіксовано в Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах станції Тернопіль - 05.06.2016р.

На станції призначення Ніжин Південно-західної залізниці на підставі комерційного акту АА №062298/9/1 від 05.06.2016р. здійснено перевірку вантажу та встановлено, що різниці в масі вантажу проти даних комерційного акту не виявлено (розділ "Є" комерційного акту).

Як вказує позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, оскільки в даному випадку вантаж перевозився у спеціальному рухомому складі - цементовозі, а у комерційному акті зафіксовано, що люки додатково закріплені, доступ до вантажу був неможливий, причиною розбіжностей між фактичною масою і масою, зазначеною у залізничній накладній, є неправильне зазначення вказаних відомостей Вантажовідправником.

З підстав неправильного зазначення Відправником маси вантажу позивачем на підставі ст.ст. 122, 118 Статуту залізниць України, Вантажовідправнику - ПрАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" нараховано штраф у пятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення, що згідно розрахунку позивача становить 50 045,00 грн.

А тому, 31.10.2016р. позивачем надіслано відповідачу претензію №16/10-ДНЮ про добровільну сплату вказаного штрафу, яка залишена останнім без задоволення.

За таких обставин, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Питання, пов"язані з укладенням та виконанням договору перевезення, в тому числі залізничним транспортом, регулюються ст.ст. 908-928 Цивільного кодексу України, ст.ст. 306-315 Господарського кодексу України, Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, нормами Закону України "Про залізничний транспорт" та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічне положення містить стаття 307 Господарського кодексу України відповідно до якої умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вимог статей 909 Цивільного кодексу України та 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року за №457 визначає обов"язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом; на підставі цього Статуту Мінтрансом затверджено Правила перевезень вантажів, інші нормативні документи, які є обов"язковими для всіх юридичних осіб на території України (п. п. 2, 5 Статуту).

Як зазначено в статті 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з статтею 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 129 Статуту залізниць України вказано, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до пункту 1.1 "Правила оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084, на кожне відправлення вантажу відправник повинен надати станції відправлення перевізний документ (накладну).

Також, пунктом 1.2 "Правила оформлення перевізних документів" зазначено, що накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Правильність внесених у накладну відомостей, передбачено пунктом 2.3 "Правила оформлення перевізних документів", підтверджує представник відправника своїм підписом; вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Положеннями пункту 37 Статуту залізниць України передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення у накладній відправником має бути зазначена їх маса. Тарні та штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

З огляду на викладене, предметом встановлення у даній справі є наявність порушення - неправильного зазначення маси вантажу у накладній вантажовідправником.

Маса вантажу згідно п. 5 "Правила приймання вантажів до перевезення" визначається відправником. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобовязаний зазначити в накладній.

Отже, масу вантажу визначає вантажовласник, який і несе відповідальність за достовірність внесених до залізничної накладної відомостей.

Згідно п. 28 "Правила приймання вантажів до перевезення" вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Наведені вище норми свідчать про те, що залізниця не зобов'язана перевіряти дані, зазначені у накладних фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення.

Пунктом 22 "Правила видачі вантажів" передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Як визначено пунктом 118 Статуту залізниць України за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно п. 5.5 "Правила оформлення перевізних документів" вказано, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Як слідує із матеріалів справи, 04 червня 2016 року відповідач - Публічне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" завантажив вагон №97270102 порошком мінеральним та зі станції Березовиця-Острів Регіональної філії "Львівська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" відправив вантаж на станцію Ніжин Південно-Західної залізниці на адресу ПК "Ніжинська ПШМК".

Дану відправку оформлено відповідною накладною №37030095, у якій маса вантажу у вагоні зазначена Вантажовідправником - 71 100 кг.

05 червня 2016 року на станції Тернопіль здійснено контрольне зважування вказаного вагона та встановлено невідповідність фактичної маси вантажу та маси вантажу, зазначеної у перевізному документі в бік зменшення.

Так, при проходженні вагону через станцію Тернопіль Львівської залізниці при переважуванні вагонів на вагонних 150-тоних вагах із зупинкою, розчепленням і перевіркою ваги до і після зважування, було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній №37030095 у вагоні № 9727010, вказано 71 100 кг (нетто), фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 69 600 кг (нетто), що на 1500 кг менше ніж вказано у накладній, що підтверджується Комерційним актом АА № 062298/9/1 від 05.06.2016р.

Результат переважування зафіксовано в Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах станції Тернопіль - 05.06.2016р.

Підставою для покладання на відправника відповідальності згідно ст. 122 Статуту за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту, щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Як зазначалось, згідно з ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену в накладній масу вантажу з відправника стягується штраф в розмірі згідно із ст. 118 Статуту залізниць, що у даному випадку становить 5-кратну провізну плата за всю відстань перевезення.

Провізна плата згідно залізничної накладної №37030095 від 04.06.2016р. у вагоні №97270102 складає 10 009,00 грн.

Отже, штраф за неправильно зазначену масу вантажу становить: 10 009,00 грн. х 5 = 50 045,00 грн.

З огляду на зазначені вище норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, для відповідальності вантажовідправника обов'язковою умовою є наявність вини у неправильному зазначенні маси вантажу.

Судом встановлено, що відповідачем невірно вказані відомості у накладній №37030095 від 04.06.2016р., що і стало підставою для нарахування штрафу в розмірі 5-кратної провізної плати за всю відстань перевезення, що становить 50 045,00 грн.

Разом із тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафу у зв'язку з важким фінансовим становищем та тим, що позивачу не завдано збитків чи додаткових витрат невідповідністю даних фактичної маси вантажу у спірному вагоні та даних у накладній. В підтвердження скрутного фінансового становища подано документи, зокрема, довідку про фінансовий стан товариства №24 від 08.02.2017р. , звіт про фінансові результати станом за 9 місяців 2016р., баланс ( звіт про фінансовий стан) на 30.09.2016р., банківська виписка від 03.02.2017р. щодо прострочення заборгованості по кредиту АТ "УкрСиббанк", податкову декларацію з податку на додану вартість за 2016р., тощо (вх. №5551 від 09.02.2017р.) .

Щодо даного клопотання, то суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Аналогічна норма міститься й у п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, за якою господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, суд має право, виходячи з конкретних обставин справи, зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільнити повністю боржника від їх сплати.

Відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)" № 01-08/71 від 02.02.2010р. роз"яснено, з огляду на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Виходячи із положень статті 3 Цивільного кодексу України та відповідно до вимог частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами пункту 22 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007р. №01-8/917 визначено, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір, на який зменшується стягуваний штраф, повинні бути в рішенні суду мотивовані та обґрунтовані.

Так, із наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідач знаходиться в важкому фінансовому становищі, що підтверджується долученими відповідачем наступними доказами, а саме: довідкою про фінансовий стан товариства №24 від 08.02.2017р., звітом про фінансові результати станом за 9 місяців 2016р., балансом ( звіт про фінансовий стан) на 30.09.2016р., банківською випискою від 03.02.2017р. щодо прострочення заборгованості по кредиту АТ "УкрСиббанк", податковою декларацією з податку на додану вартість за 2016р.

В даному випадку, позивачем не доведено суду, що йому були спричинені будь-які збитки внаслідок невірно зазначених відомостей про масу вантажу, яка була вказана відповідачем у накладній № 37030095 від 04.02.2016р.

Враховуючи наведене, а також той факт, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, для виправлення якого потрібні час та можливість здійснення фінансових операцій, а стягнення штрафу з ПрАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" у розмірі, визначеному позивачем, призведе до поглиблення фінансових проблем товариства, а тому суд керуючись правом передбаченим статтею 83 ГПК України, статтею 233 ГК України, прийшов до висновку задовольнити клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій у розмірі 50 045,00 грн. шляхом зменшення розміру штрафу до 25 022,50 грн., що становить 50% від заявленої суми.

Суд вважає, що вина відповідача у неправильному зазначенні відомостей у накладній є такою, що підтверджена матеріалами справи, однак, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, яке судом задоволено, позов підлягає задоволенню частково.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позові, а також наведені його представниками в судових засіданнях, судом не приймаються до уваги як такі, що не відповідають встановленим обставинам та матеріалам справи і спростовуються вищенаведеним.

Крім того, твердження представника відповідача щодо відсутності акту загальної форми спростовується наступним.

Статтею 129 Статуту залізниць України вказано, шо порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно п. 5.5 "Правила оформлення перевізних документів" вказано, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 червня 2016 року відповідно до вимог статті 129 Статуту залізниць України залізницею складено комерційний акт АА № 062298/9/1 від 05.06.2016р. (міститься в матеріалах справи).

Отже, правові підставі для складання акту загальної форми у залізниці відсутні.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 25 022,50 грн. В решті частин позовних вимог слід відмовити.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. роз"яснено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Отже, судовий збір, згідно статті 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", вул. Промислова, 5Б, с. Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 05398154 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська, 5, Печерський район, м. Київ, ідентифікаційний код 40075815 в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів, ідентифікаційний код 40081195 25 022 грн. 50 коп. штрафу та 1378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно статті 116 ГПК України.

4. У решті частин позовних вимог у задоволенні позову, відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.05.2017 року.

Головуючий суддя Я.Я. Боровець

Судді С.О. Хома

ОСОБА_5