ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа № 921/749/16-г/11

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Бонк Т. Б.,

суддів: Кравчук Н.М.,

Якімець Г.Г.,

при секретарі судового засідання Михайлишин С.,

за участі представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 23.02.2017 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 року,

у справі № 921/749/16-г/11, суддя - Сидорук А.М.,

за позовом Теребовлянського районного споживчого товариства, м. Теребовля, Тернопільська область

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область

про cтягнення заборгованості в сумі 21 839,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 року в справі №921/749/16-г/11 позов Теребовлянського районного споживчого товариства до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Теребовлянського районного споживчого товариства 11 674,00 грн. основного боргу, 1 412,85 грн. пені. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8 752,92 грн. пені за період з 11.01.2016 р. по 10.01.2017р. - відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, по несплаті за користування торговельним місцем за період з січня 2016 р. по січень 2017 р., яка становить 11 674грн. - є обґрунтованими, оскільки відповідач належно не виконував взяті на себе зобов'язання по договору найму (оренди) торговельного місця від 01.10.2015 р., внаслідок чого вказана заборгованість й утворилась. Місцевий господарський суд відмовив в задоволенні позову в частині стягнення 8 752,92 грн. пені за період з 11.01.2016 р. по 10.01.2017 р., проте задоволив позов у частині стягнення 1 412,85 грн. пені за період з 11.01.2016 р. по 10.01.2017 р., оскільки позивачем здійснено нарахування пені з суми заборгованості, що визначена наростаючим підсумком.

В апеляційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (відповідач) просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 року в справі №921/749/16-г/11 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що укладений між сторонами у даній справі договір оренди торговельного місця на території цілісного майнового комплексу позивача по АДРЕСА_1, є недійсним через його нікчемність. Вказана територія не є приватною земельною ділянкою позивача, а перебуває у власності територіальної громади м. Теребовля. Теребовлянська міська рада, як власник земельної ділянки, не давала позивачу згоди на передачу частини земельної ділянки в оренду, що вказує на порушення публічного порядку щодо вчинення такого правочину. Посилається на те, що у позивача відсутній план розміщення ринку і торговельних місць на ньому, в установленому порядку узгоджений та затверджений органом місцевого самоврядування, і фактично, таких відповідно облаштованих торговельних місць в позивача навіть не існувало, а своє торговельне місце облаштовано відповідачем на пустій земельній ділянці за власні кошти. Вказує апелянт й на те, що державний акт Теребовлянського районного споживчого товариства на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 12.02.2001р. є сфальсифікованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 року в справі №921/749/16-г/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки апелянтом не наведено підстав порушення публічного порядку укладанням договору оренди торговельного місця, договір не спрямований на знищення чи пошкодження майна територіальної громади, відсутнє незаконне заволодіння майном територіальної громади. Посилається на те, що земельна ділянка площею 0,6956 га по АДРЕСА_1 правомірно знаходиться в постійному користуванні позивача на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 12.02.2001 року. Позивач зазначає, що місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 11 674,00 грн. основного боргу, 1 412,85 грн. пені, оскільки відповідачем порушено строки оплати за оренду торговельного місця, які визначені договором оренди від 01.10.2015 року.

Апеляційним господарським судом задоволено клопотання відповідача про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача в судове засідання 25.04.2017 не з'явився, проте у відзиві на апеляційну скаргу просить проводити розгляд апеляційної скарги без участі представника Теребовлянського РайСТ.

Апеляційний господарський суд, враховуючи законодавчо встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обов'язком, сторони мають право обрати іншого представника в разі неможливості участі уповноваженого представника, та відсутність інших процесуальних перешкод для розгляду справи в даному судовому засіданні, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.04.2017 підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 року в справі №921/749/16-г/11 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 року в справі №921/749/16-г/11 без змін, а апеляційної скарги відповідача без задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між Теребовлянським районним споживчим товариством (далі - наймодавець, орендодавець) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (далі - наймач, орендар) укладено договір найму (оренди) торговельного місця (далі - договір) від 01.10.2015, згідно умов якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування торговельне місце (далі - об'єкт найму) на території цілісного майнового комплексу Теребовлянського РайСТ, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. (п.1.1. Договору).

Даний договір підписаний представниками сторін, що не заперечувалось в судовому засіданні.

Загальна площа об'єкта найму торговельного місця становить 39,5 кв.м. (п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, торговельне місце передається у тимчасове платне користування для торгівлі.

Згідно п.2.1. Договору, об'єкт найму передається в користування на протязі трьох днів з дня підписання акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору.

Передача торговельного місця у найм не спричиняє передачу наймачу права власності на це майно. Власником об'єкту найму залишається наймодавець, а наймач користується ним протягом строку найму. Передача об'єкта в найм не може бути підставою для закріплення за наймачем права власності на землю будь-яким способом (п. 2.2. договору).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за місяць користування об'єктом найму становить 898 грн. Крім того, передбачено, що розмір плати за користування об'єктом найму може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю тощо та корегується з урахуванням індексу інфляції. Зміни у цьому разі вносяться за ініціативою Наймодавця шляхом направлення Наймачу письмової угоди про збільшення плати за користування договором найму (п.3.2. Договору).

Вартість комунальних послуг (водо-, енерго-,теплопостачання та інші витрати, пов'язані з утриманням приміщень) відшкодовується щомісяця Наймачем у сумі фактичних затрат (п.3.3. Договору).

Згідно п.6.1 Договору, термін дії договору з 01.10.2015р. по 01.09.2016р. (але не більше одного року).

На виконання договору найму (оренди) торговельного місця від 01.10.2015 сторонами підписано акт приймання-передачі від 01.10.2015 р., відповідно до якого орендодавцем передано, а орендарем прийнято в оренду торгове місце площею 39,5 кв. м. в стані, що відповідають умовам договору та їх призначенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведене між сторонами виникли договірні відносини найму (оренди).

Відповідно до п. 6.7. договору найму (оренди) торговельного місця від 01.10.2015, у випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Статтею 764 ЦК України, положення котрої є аналогічними до положень статті 284 ГК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, враховуючи, що сторонами не надано доказів, які б підтверджували заперечення наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення, місцевий господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що він (договір) вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 ГК України визначено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Враховуючи клопотання №2/267 від 10.01.2017 р. про зменшення розміру позовних вимог (вх. №3321 ), яке прийняте судом першої інстанції в рішенні від 06.02.2017, предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованість по несплаті за користування торговельним місцем за період з січня 2016 р. по січень 2017р. становить 11 674грн., а також про стягнення 10 165,77 грн. пені за період з 11.01.2016 р. по 10.01.2017 р.

Судами встановлено, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, факт неналежного виконання взятих на себе відповідачем зобов'язань по договору найму (оренди) торговельного місця від 01.10.2015 р. за період з січня 2016 р. по січень 2017р.

Відповідно до п.3.4. Договору плата за користування об'єктом найму сплачується на рахунок Наймодавця до 10-го числа кожного місяця в якому здійснюється користування об'єктом найму.

За змістом п.4.1.2 договору, наймач зобов'язався своєчасно, не пізніше 10 числа поточного місяця, і в повному обсязі сплачувати плату користування об'єктом найму, вартість комунальних послуг та інших платежів у 5 денний термін після отримання рахунка.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги Теребовлянського районного споживчого товариства щодо стягнення з відповідача 11 674,00 грн. заборгованості по орендній платі, за період з січня 2016 р. по січень 2017 р. підлягають до задоволення як обґрунтовані та правомірно заявлені.

Окрім того, враховуючи клопотання №2/267 від 10.01.2017 р. про зменшення розміру позовних вимог (вх. №3321 ), яке прийняте судом першої інстанції в рішенні від 06.02.2017, позивач також просить стягнути 10 165,77 грн. пені в період з 11.01.2016 р. по 10.01.2017 р.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, зокрема: за порушення строку перерахування коштів, встановлених в п.4.1.2, Наймач сплачує пеню в розмірі 2% від суми боргу за кожний день прострочення (п.5.1.1. Договору).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, визначений в договорі розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Також, ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як роз'яснено в п.2.5 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням щомісячного обов'язку здійснення орендної плати за користування об'єктом найму згідно договору, з урахуванням норм щодо перебігу строків та моменту виникнення прострочення виконання зобов'язання, погодився з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість стягнення з відповідача пені в розмірі 1412,85 грн., в тому числі: по платі за січень2016 р. (898 грн.) - з 11.01.2016р. по 10.07.2016р. в сумі 181,24 грн.; по платі за лютий 2016 р. (898 грн.) - з 11.02.2016р. по 10.08.2016р. в сумі 172,24 грн.; по платі за березень 2016р. (898 грн.) - з 11.03.2016р. по 10.09.2016р. в сумі 164,51 грн.; по платі за квітень 2016р. (898грн.) - з 11.04.2016р. по 10.10.2016р. в сумі 153,25 грн.; по платі за травень 2016р. (898 грн.) - з 11.05.2016р. по 10.11.2016р. в сумі 145,79 грн.; по платі за червень 2016р. (898грн.) - з 11.06.2016р. по 10.12.2016р. в сумі 138,23 грн.; по платі за липень 2016р. (898 грн.) - з 11.07.2016р. по 10.01.2017р. в сумі 134,28 грн.; по платі за серпень 2016р. (898 грн.) - з 11.08.2016р. по 10.01.2017р. в сумі 109,82 грн.; по платі за вересень 2016р. (898 грн.) - з 11.09.2016р. по 10.01.2017р. в сумі 86,24 грн.; по платі за жовтень 2016р. (898 грн.) - з 11.10.2016р. по 10.01.2017р. в сумі 64,04 грн.; по платі за листопад 2016р. (898 грн.) - з 11.11.2016р. по 10.01.2017р. в сумі 41,91 грн.; по платі за грудень 2016р. (898 грн.) - з 11.12.2016р. по 10.01.2017р. в сумі 21,30 грн.

Також, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 8752,92 грн., оскільки обчислення пені на вказану суму здійснено з суми заборгованості, що визначена наростаючим підсумком та не відповідає вимогам чинного законодавства про порядок нарахування пені.

Доводи апелянта про те, що укладений між сторонами у даній справі договір оренди торговельного місця на території цілісного майнового комплексу позивача по АДРЕСА_1, є недійсним через його нікчемність є безпідставними, оскільки вказаний договір ніким не оспорений, є чинним та не визнаний судом недійсним, докази протилежного відсутні.

Відтак, відсутні правові підстави для застосування господарським судом наслідків недійсності договору про які відповідач просить в апеляційній скарзі.

Позивачем не надано доказів, що Теребовлянське районне споживче товариство є неналежним користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1.

У матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею, який виданий Теребовлянському РайСТ серії НОМЕР_1 на площу 0,6956 га.

Також судами встановлено, що юридичної особи Теребовлянського районного споживчого товариства не змінювався; юридична особа вносила зміни у реєстраційні дані протягом свого існування виключно щодо власної назви та відомостей про керівника, видів економічної діяльності (розширювала), тому твердження апелянта про те, що державний акт видавався не РайСТ, а іншій юридичній особі - "Ринок Теребовлянського РайСТ", що припинив свою діяльність внаслідок банкрутства, не відповідають дійсності. Наведене також спростовується записом в Книзі видачі державних актів на право постійного користування землею на території Теребовлянського району, де відмічено, що бланки державного акту (два примірники) серії НОМЕР_1 отримано ОСОБА_4, котрий працював на посаді завідуючого ринком Теребовлянського РайСТ.

Також, апеляційний господарський суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу та статтею 20 Господарського кодексу України й кореспондує з предметом спору.

Отже, враховуючи, процесуальний статус фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, як відповідача по даній справі, а також те, що останнім не заявлялись зустрічні позовні вимоги (що є диспозитивним правом особи), про визнання договору найму (оренди) торговельного місця від 01.10.2015 р. недійсним, безпідставними є пояснення відповідача про захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів шляхом відмови в задоволенні позовних вимог по даній справі. Відповідач (апелянт) не позбавлений права звернутися з самостійним позовом про захист своїх порушених прав.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про залишення сплати судового збору за подання апеляційної скарги за відповідачем (апелянтом).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Тернопільської області від 06.02.2017 в справі №921/749/16-г/11 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 23.02.2017 року - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 27.04.2017.

Головуючий суддя: Т.Б. Бонк

Судді: Н.М. Кравчук

Г.Г. Якімець