ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. Справа № 917/37/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Гребенюк Н. В., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 26.04.2017 р.

відповідача не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1139 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.03.17 р. у справі № 917/37/17

за позовом Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор", Дніпропетровська область, Васильківський район, смт. Васильківка,

до Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗ", Полтавська область, м. Кременчук,

про зобовязання виконати умови договору

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фермерське господарство "Агрофірма "Віктор" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просив зобов'язати відповідача - ПАТ "АВТОКРАЗ" виконати умови договору № 653/15 від 17.08.2015 р. та передати позивачу оплачений товар, а саме: два автомобіля - самоскида КрАЗ-6511С4-0000082-000 (ТУ У 29.1-9:2014) та два причепа вантажних самоскида PCWI 33 на шасі причепа Wielton PS-3 D.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.03.2017 р. у справі № 917/37/17 позов задоволено повністю. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "АВТОКРАЗ" (39631, Полтавська обл., місто Кременчук, вул. Київська, буд. 62, ) виконати умови договору № 653/15 від 17.08.2015 р. передати Фермерському господарству "Агрофірма "ВІКТОР" (52600, Дніпропетров ська обл., Васильківський район, смт. Васильківка, пров. Театральний, буд. 8, ) товар, а саме: два автомобіля - самоскида КрАЗ-6511С4-0000082-000 (ТУ У 29.1-9:2014 та два причепа вантажних самоскида PCWI 33 на шасі причепа Wielton PS-3D. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗ" (39631, Полтавська обл., місто Кременчук, вул. Київська, буд. 62, ) на користь Фермерського господарства "Агрофірма "ВІКТОР" (52600, Дніпропетровська обл., Васильківський район, смт. Васильківка, пров. Театральний, буд. 8, ) витрати на сплату судового збору 1378,00 грн.

Рішення мотивоване з тих підстав, що позивач надав належні докази виконання умов договору, здійснення передоплати, а відповідач жодних доказів на спростовання факту наявності заборгованості виконання умов договору, та ін.

Відповідач із зазначеним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач повинен повідомити відповідача про здійснення платежу протягом наступного робочого дня після перерахування грошей шляхом надання факсом копії платіжного доручення. Проте, позивач не повідомляв про здійснення перерахування грошей та не надав суду документів, які підтверджують направлення цього повідомлення, та ін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

03.05.2017 р. від відповідача надійшло клопотання, в якому він зазначає, що підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі та просить розглядати справу без участі його представника.

Враховуючи, що відповідача належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, розглядати справу за його відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 17.08.2015 р. між ПАТ "Автокраз" (продавець) та Фермерським господарством "Агрофірма "Вікторія" (покупець) укладено договір № 653/15, відповідно до умов якого, продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти й оплатити автомобілі КрАЗ в номенклатурі, кількості та в строки передбачені специфікацією.

Згідно зі специфікацією № 1 до договору продавець зобов'язався поставити:

- автомобіль-самоскид КрАЗ-6511С4-0000082-000 ТУ У 34.1-9:2014 - в кількості 2 шт.;

- причеп вантажний самоскид PCWI 33 на шасі причепа Wielton PS-3D - в кількості 2 шт.

Згідно з п. 5.1., 5.1.1 договору, розрахунки за автомобіль, що постачається, здійснюються в національній валюті України у порядку попередньої оплати у розмірі 100 % від загальної вартості автомобіля, що визначена у п. 4.2 договору, на протязі 5-ти банківських днів після підписання договору.

Додатковою угодою № 1 від 21.08.2015 р. до договору сторони внесли зміни у специфікацію № 1 до договору та змінили суму договору, яка становить 7446 752,41 грн., що є еквівалентом 338016 дол. США.

19.08.2015 р. позивач платіжним дорученням № 1 перерахував на рахунок продавця (№ 0311 в AT Банк Фінанси та Кредит, МФО 300,31 грн., що еквівалентно 288032 дол. США.

20.08.2015 р. позивач платіжним дорученням № 2 перерахував на рахунок продавця (№ 0311 в AT Банк Фінанси та Кредит, МФО 300,10 грн., що еквівалентно 49984 дол. США.

Таким чином, загальна сума перерахованих коштів покупцем продавцю становить 7446752,41 грн., що еквівалентно 338016 дол. США.

Відповідно до п. 3.2. договору, термін виготовлення та поставки товару, зазначеного у додатку № 1 до договору (специфікації) - до 30.06.2016 р.

У зазначений термін товар у власність покупця продавцем не переданий, що є істотним порушенням умов договору з боку продавця та невиконанням господарського зобов'язання.

03.11.2016 р. позивачем на адресу відповідача направлена претензія № 001/16, яка отримана останнім 09.11.2016 р. У зазначеній претензії позивач вимагав відповідача або передати отриманий товар протягом 30 календарних днів або повернути суму попередньої оплати за товар. Відповідь на претензію позивач не отримав.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позивач надав належні докази виконання умов договору, здійснення 100 % передоплати, а відповідач жодних доказів, що спростовували б факт наявності заборгованості чи виконання умов договору не надав та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 19.08.2015 р. позивач платіжним дорученням № 1 перерахував на рахунок продавця (№ 0311 в AT Банк Фінанси та Кредит, МФО 300,31 грн., що еквівалентно 288032 дол. США.

20.08.2015 р. позивач платіжним дорученням № 2 перерахував на рахунок продавця (№ 0311 в AT Банк Фінанси та Кредит, МФО 300,10 грн., що еквівалентно 49984 дол. США.

Отже, загальна сума перерахованих коштів покупцем становить 7446752,41 грн., що еквівалентно 338016 дол. США.

Крім того, реквізити платіжних доручень № 1 від 19.08.2015 р., № 2 від 20.08.2015 р. відповідають платіжним реквізитам продавця зазначеним в розділі 12 договору № 653/15 від 17.08.2015 р.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України.

Відповідно до п. 3.2. договору, термін виготовлення та поставки товару, зазначеного у додатку № 1 до договору (специфікації) - до 30.06.2016 р.

У зазначений термін товар у власність покупця продавцем не переданий, що є істотним порушенням умов договору з боку продавця та невиконанням господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

03.11.2016 р. позивачем на адресу відповідача направлена претензія № 001/16, яка отримана останнім 09.11.2016 р. У зазначеній претензії позивач вимагав відповідача або передати отриманий товар протягом 30 календарних днів або повернути суму попередньої оплати за товар. Відповідь на претензію позивач не отримав.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

В даному випадку позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Відповідач не надав жодних доказів, що спростовували б факт наявності заборгованості чи її розмір.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» введено тимчасову адміністрацію і банк не здійснював розрахунково-касові операції.

Проте, з витягу офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а. с. 108) вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17.09.2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно.

При цьому, на платіжних дорученнях № 1 від 19.08.2015 р., № 2 від 20.08.2015 р. проставлений відбиток штампу банку, з якого вбачається про проведення банком операції 21.08.2015 р., а також проставлений підпис відповідального виконавця.

Тобто, списання грошових коштів з рахунку позивача відбулося до початку запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит».

У звязку з чим всі ризики щодо отримання платежів у правовідносинах з обслуговуючим банком лежать на відповідачеві.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 02.03.17 р. у справі № 917/37/17 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.03.17 р. у справі № 917/37/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.