РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017Справа №910/3345/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс»

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

Волкова Олександра Юрійовича

2. Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «Банк Михайлівський»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Біла О. В. - по дов. № б/н від 17.10.2016

Лебедєв О. - по дов. № б/н від 17.10.2016

від відповідача-1 Печерський П. М. - по дов. № 26 від 03.04.2017

від відповідача-2 Печерський П. М. - по дов. № 26 від 03.04.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про зобов'язання вчинити дії, передбачені статтями 48 та 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме:

- заявити, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відмову від виконання договору № 140116/ФЛ-0156 фінансового лізингу від 16.01.2014;

- повернути, відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» власнику - ТОВ «Лізингфінанс» майно, щодо якого ПАТ «Банк Михайлівський» є користувачем, а саме: банкомат (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.01.2014 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір фінансового лізингу № 140116/ФЛ-0156, за умовами якого банк отримав у лізинг банкоматів (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць. Умовами договору визначено, що предмет лізингу протягом строку дії договору є власність лізингодавця - позивача. Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1213 від 12.07.2016 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Михайлівський» та розпочато процедур ліквідації банку. Відповідно до п 6 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку заявляє відмову від виконання договорів та встановленому законодавством порядку розриває їх. Згідно з ч. 2 ст. 50 вказаного Закону визначено, що майно щодо якого банк є користувачем або зберігачем повертається його власнику відповідно до закону або договору. У п. 14.2 договору зазначено, що у разі неплатоспроможності лізингоодержувача, арешту чи конфіскації його майна, майно відокремлюється від загального майна лізингоодержувача і підлягає поверненню лізингодавцю. Станом на 28.02.2017 відповідачем не вчинено вказаних дій чим порушено права позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3345/17 та призначено справу до розгляду на 21.04.2017.

Позивачем 14.03.2017 до відділу діловодства суду подано пояснення щодо обґрунтування вартості майна (предмет лізингу).

Відповідач у поданому в судовому засіданні 21.03.2017 відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що на дату початку виведення банку з ринку, здійснено оплату по договору в сумі: 7 284 451,19 грн. (з яких вартість майна - 4 737 892,77 грн., погашення процентів - 2 546 558,42 грн.), залишок заборгованості - 2 661 290,93 грн. (з яких вартість майна - 1 412 107,23 грн., погашення процентів - 249 183,70 грн.). В подальшому у зв'язку з початком процедури ліквідації у банку не було правових підстав для перерахування лізингових платежів. Уповноважена особа здійснює заходи щодо підготовки задоволення вимог, зокрема складає перелік акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється у порядку черговості, визначеному статтею 52 цього Закону. Отже, в рамках Закону протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» в газеті «Голос України» № 132 (6386) від 16.07.2016, лізингодавець мав право звернутися із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування про грошові вимоги до банку. Повідомляє, що ТОВ «Лізингфінанс» скористалось відповідним правом та 12.08.2016 вх. №73- РК/П ним була подана до Банку та прийнята останнім заява про визнання вимог кредитора на суму 2 505 172,53 грн. Враховуючи положення законодавства, можна дійти висновку, що порядок задоволення вимог кредиторів в ліквідаційній процедури банку можливий лише за наслідками розгляду заяви про задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, визначеному статтею 52 цього Закону, а тому вимоги позивача щодо повернення майна в судовому порядку, вважає безпідставними, необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачем в судовому засіданні 21.03.2017 було заявлено усне клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Судом 21.03.2017 дане клопотання розглянуто та відмолено в його задоволенні.

Позивачем в судовому засіданні 21.03.2017 підтримано заяву про забезпечення позову, подану разом з позовною заявою, шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження майном, а саме банкоматами (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць.

Суд розглянувши 21.03.2017 заяву позивача про забезпечення позову відмовив в її задоволенні, з огляду на наступне

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом заборони відповідачеві вчиняти дії, що стосуються предмет позову.

Згідно з ч. 3 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Подана позивачем копія оголошення про продаж майна банку не підтверджує намір продажу саме банкоматів (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць.

Заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивач в судовому засіданні 21.03.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 21.03.2-017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 21.03.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 06.04.2017.

Позивачем 27.04.2017 до відділу діловодства суду подано заперечення на відзив відповідача, в яких зазначає, що позивачем у позові зазначено про порушення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не договору. Вказує, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору фінансового лізингу, тобто позивач не є вкладником банку і відповідно спір у даній справі не є публічно-правовим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3345/17 від 06.04.2017 залучено до участі у справі іншим відповідачем - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», розгляд справи відкладено на 25.04.2017.

В судовому засіданні 25.04.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» (лізингодавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (лізингоодержувач, Банк) було укладено договір фінансового лізингу № 140116/ФЛ-0156 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору його предметом є надання лізингодавцем в тимчасове платне користування лізингоодержувачу майна, яке лізингодавець має набути у власність у продавця/виробника найменування, кількість, рік випуску, вартість якого вказану у специфікації, яка є додатком 2 до договору, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно додатку 2 до договору предметом лізингу є банкомати (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць, загальною вартістю 5 401 500,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю нараховані лізингові платежі відповідно до Графіку нарахування та сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору).

З додатку 3 до договору вбачається, що до сплати підлягає сума, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, що становить 5 401 500,00 грн. та платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно у вигляді процентів, що становить 2 076 507,27 грн. Лізингові платежі сплачуються щомісячно протягом 36 місяців.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 по 12.07.2018 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1702 від 01.09.2016 призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016.

Спір виник внаслідок того, що у зв'язку з ліквідацією Банку у відповідності до п. 6 ст. 48 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа має заявити про відмову від виконання договору та повернути предмет лізингу позивачу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абз. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 17 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Позивач з огляду на укладений між ним та Банком договір у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є кредитором Банку по невиконаним за цим договором зобов'язанням.

Згідно з п. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Фондом здійснено опублікування оголошення про запровадження тимчасової адміністрації у банку - ПАТ «Банк Михайлівський», яке міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що розміщено 24.05.2016.

Також Фондом здійснено опублікування оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку ПАТ «Банк Михайлівський» в газеті «Голос України» № 132 (6386) від 16.07.2016, та розміщено 13.07.2016 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з п. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем у встановлений Законом строк подано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» заяву № 1607-140 від 25.07.2016 про визнання вимог кредитора на суму 2 505 172,53 грн., яка зареєстрована 12.08.2017 за вх. № 73-РО/11. В заяві зазначено, що сума в розмірі 2 505 172,53 грн. є боргом Банку по сплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 140116/ФЛ-0156 від 16.01.2014.

Відповідач у відзиві зазначає, що на дату початку виведення Банку з ринку, здійснено оплату лізингових платежів по договору в сумі 7 284 451,19 грн. та залишок заборгованості складає 2 505 172,53 грн., з яких: 1 412 107,23 грн. вартість майна, 249 183,70 грн. процентів.

Відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волковим О.Ю. витягу з переліку акцептованих вимог кредиторів банку вбачається, що Фондом акцептовано кредиторські вимоги позивача на суму 2 505 172,53 грн., які будуть задоволені у 8-му чергу.

Виходячи зі змісту ст.ст. 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює зокрема такі повноваження як заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх.

Проте, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включивши вимоги позивача до реєстру акцептованих кредиторів погодився на виконання договору.

Відповідно до ч. 5 п. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно, щодо якого банк є користувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Умовами п. 17.2 договору передбачено, що одночасно зі сплатою останнього лізингового платежу, право власності на майно переходить від лізингодавця до лізингоодержувача.

Оскільки позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з вимогою про визнання його кредитором на суму залишку лізингових платежів в розмірі 2 505 172,53 грн. та його включено до реєстру акцептованих вимог, виплата якої буде здійснюватись у порядку черговості, позивач втратив право вимоги повернення предмету лізингу.

Слід також зазначити, що вимоги ТОВ «Лізингфінанс» про повернення предмету лізингу за договором були предметом розгляду у справі № 910/17912/16. Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 910/17912/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017, відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що позивач звернувся з відповідними вимогами під час тимчасової адміністрації, тоді як в цей період в силу ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» діє обмеження щодо задоволення вимог кредиторів.

Позивач міг реалізувати право на повернення предмету лізингу звернувшись до Банку, як лізингоодержувача, під час ліквідації, що здійснено позивачем не було.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати отриманого товару на суму 2 932 363,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся з позовними вимогами.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» є необґрунтованими нормативно та документально не підтвердженими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.05.2017.

Суддя В.В.Сівакова