ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Справа № 909/979/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Поляк О.І. (доповідач), Ходаківської І.П., Яценко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017
у справі № 909/979/15 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомФінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
доПриватного підприємства "Авторемонтник"
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради
проспонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

за участю представників

від позивача: не з'явились;

від позивача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 у справі № 909/979/15 (суддя - Неверовська Л.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 (головуючий суддя - Скрипчук О.С., судді: Зварич О.В., Матущак О.І.), у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2016 у справі № 909/979/15 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року у справі № 909/979/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 у справі № 909/979/15 (суддя - Гриняк Б.П.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 (головуючий суддя - Давид Л.Л., судді: Гриців В.М., Кордюк Г.Т.), відмовлено у позові Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ПП "Авторемонтник", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 909/979/15 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити у повному обсязі та укласти договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ПП "Авторемонтник" в редакції фінансового управління.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: ст. 143 Конституції України, ст. 610 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 4 "Про архітектурну діяльність", ст.ст. 27, 30, 31, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Представники позивача, відповідача та третьої особи своїм процесуальним правом на участь у призначеному судовому засіданні не скористалися.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 07.05.2015 Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось з листом № 2-15/224 до ПП "Авторемонтник" з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, надавши проект такого договору з додатком розрахунку розміру пайової участі. Зокрема, у вказаному листі Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради зазначало, що враховуючи те, що ПП "Авторемонтник" введено в експлуатацію добудову до мийки та авторемонтної майстерні по вул. Незалежності, 126 в м. Івано-Франківську за ПП "Авторемонтник" закріплений виключний обов'язок взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом укладення відповідного договору, що передбачено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 1.2 Положення "Про пайову участь замовників у створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста".

Однак, ПП "Авторемонтник" у листі № 7/8 від 28.05.2015 повідомило Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про свою відмову від укладення вищевказаного договору.

Господарськими судами також встановлено, що відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за № ІФ 84 від 16.07.2014, будівництво об'єкта - мийки площею 105,9 кв.м та авторемонтної майстерні площею 509,8 кв.м по вул. Незалежності, 126 А в м. Івано-Франківську, яке було розпочато в жовтні 2010 року, є завершеним в червні 2014 року, а об'єкт - готовим до експлуатації. В розділі 10 декларації як дозвільний документ зазначена ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2010 у справі № 14/112, якою виправлено описку в рішенні суду від 07.10.2010 у вказаній справі про визнання права власності за ПП "Авторемонтник" на нежитлові споруди площею 69,50 кв.м, а саме приміщення шиномонтажу площею 12,4 кв.м за літерою А та приміщення автомайстерні площею 57,1 кв.м за літерою Б, що знаходяться по вул. Незалежності, 126 А, м. Івано-Франківськ.

У зв'язку з відмовою ПП "Авторемонтник" від укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста після введення в експлуатацію на підставі відповідної декларації № 84 від 16.07.2014 добудови до мийки та авторемонтної майстерні, Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП "Авторемонтник" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій Фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Відмовляючи в задоволенні позову за результатами нового розгляду справи, місцевий господарський суд виходив з того, що чинним законодавством, яке діяло на момент початку будівництва спірного об'єкту (Закон України "Про планування і забудову територій"), не передбачвся обов'язок замовника брати участь в витратах на соціально-економічний розвиток населених пунктів до введення об'єкту в експлуатацію. При цьому відповідно до норм ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" укладення спірного договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська після введення об'єкта будівництва в експлуатацію не є обов'язковим для відповідача. Крім того, враховуючи приписи ст. 187 Господарського кодексу України, спір про зобов'язання до укладення відповідного виду договорів може розглядатись в суді за умови звернення сторони з вимогою про укладення договору в межах встановленого законом строку, оскільки в цьому періоді діє обов'язок з укладення договору, встановлений законом. За межею цього строку такий спір може розглядатись в суді тільки при наявності згоди сторін (угода сторін, попередній договір), що в даному випадку відсутня.

Залишаючи рішення господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову без змін, але з інших підстав, апеляційний господарський суд виходив з того, що обов'язок замовника забудови взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування, передбачений як чинним Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011), так і був передбачений Законом України "Про планування і забудову територій" (втратив чинність з 12.03.2011 та був чинним на час винесення ухвали суду у справі № 14/112 про визнання за відповідачем права власності на добудову загальною площею 69,50 кв.м). Тобто, в силу норм вказаних законодавчих актів, договір про пайову участь був обов'язковим до укладення для ПП "Авторемонтник". Разом з тим, позивачем не обґрунтовано можливість укладення спірного договору стосовно добудови до мийки та авторемонтної майстерні по вул. Незалежності, 126 А в м. Івано-Франківську, оскільки в наявних в матеріалах справи доказах (декларація про готовність об'єкта до експлуатації № ІФ 84 від 16.07.2014, рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі від 07.10.2010 № 14/112, ухвала про виправлення описки від 14.10.2010) мова йде про приміщення в цілому, без виокремлення добудови.

Суд касаційної інстанції погоджується з вказаними висновками апеляційного господарського суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який діяв на момент реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ІФ 84 від 16.07.2014, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

При цьому, як встановлено господарськими судами, на час початку будівництва на спірному об'єкті діяв Закон України "Про планування і забудову територій" (який втратив чинність 12.03.2011 згідно із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI).

Статтею 271 Закону України "Про планування і забудову територій", зокрема, було визначено, що створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування. Замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду про те, що обов'язок замовника забудови взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування останнім до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь, укладеного з органом місцевого самоврядування, передбачений як чинним Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011), так і був передбачений Законом України "Про планування і забудову територій". Тобто, в силу норм вказаних законодавчих актів, договір про пайову участь був обов'язковим до укладення між Фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Виконавчим комітет Івано-Франківської міської ради та ПП "Авторемонтник".

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив визнати укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська у зв'язку із здійсненням відповідачем добудови до мийки та авторемонтної майстерні площею 69,50 кв.м та веденням її в експлуатацію за декларацією про готовність об'єкта до експлуатації № ІФ 84 від 16.07.2014, відповідно до якої будівництво об'єкта - мийки площею 105,9 кв.м та авторемонтної майстерні площею 509,8 кв.м по вул. Незалежності, 126 А в м. Івано-Франківську є завершеним, а об'єкт - готовим до експлуатації, замовником будівництва є ПП "Авторемонтник", датою початку будівництва є жовтень 2010 року, закінчення - червень 2014 року.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з доводами апеляційного господарського суду про те, що з вказаної декларації не вбачається, що відповідачем було здійснено добудову площею 69,50 кв.м на об'єкті - мийка та авторемонтна майстерня, що знаходяться по вул. Незалежності, 126 А в м. Івано-Франківську.

При цьому позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не було подано будь-яких інших доказів здійснення відповідачем добудови площею 69,50 кв.м до мийки та авторемонтної майстерні за вказаною адресою чи ведення такої добудови в експлуатацію.

До того ж, як встановлено господарським судом апеляційної інстанції право власності на нежитлові споруди площею 69,50 кв.м виникли у відповідача на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2010 у справі № 14/112 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.10.2010) за позовом ПП "Авторемонтник" до Івано-Франківської міської ради, яким було визнано право власності за ПП "Авторемонтник" на нежитлові споруди, а саме приміщення шиномонтажу площею 12,4 кв.м за літерою А та приміщення автомайстерні площею 57,1 кв.м за літерою Б, що знаходяться по вул. Незалежності, 126 А, м. Івано-Франківськ. Відповідно до декларації в розділі 10 як дозвільний документ зазначена вищевказана ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2010 у справі № 14/112.

Згідно з пояснень відповідача, як встановлено судом апеляційної інстанції, необхідність у видачі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.07.2014 виникла у зв'язку з реєстрацією права власності на приміщення площею 69, 50 кв. м на підставі рішення господарського суду.

Таким чином, касаційна інстанція погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позову щодо укладення спірного договору стосовно саме добудови площею 69, 50 кв.м, оскільки в наявних в матеріалах справи доказах мова йде про приміщення в цілому, без виокремлення будь-яких добудов.

Крім того, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 40 Закону України "Про планування і забудову територій" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в додатку до спірного договору при розрахунку розміру пайової участі позивачем було взято за основу показник опосередкованої вартості спорудження 1 м кв. об'єкту будівництва в Івано-Франківській області, який становить 4 601,67 грн.

При цьому Фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не було подано до господарських судів попередніх інстанцій доказів на підтвердження того, що на момент звернення з позовом опосередкована вартість спорудження 1 м кв. об'єкту будівництва в Івано-Франківській області становила саме 4 601,67 грн, у зв'язку з чим, як обґрунтовано зазначив апеляційний господарський суд, неможливо встановити правомірність здійсненого останнім розрахунку розміру пайової участі.

З огляду на викладене висновки апеляційного господарського суду про відсутність підстав для визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська з відповідачем, як замовником добудови до мийки і авторемонтної майстерні площею 69,50 кв.м, враховуючи, що декларацією № ІФ 84 від 16.07.2014 визнано готовими до експлуатації нежитлові приміщення за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 126 А в цілому, без виокремлення добудови, а також враховуючи недоведеність обґрунтованості розрахунку пайової участі, відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що розрахунок пайової участі був здійснений позивачем за показником опосередкованої вартості спорудження 1 м кв. об'єкту будівництва в Івано-Франківській області відповідно до Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 № 1231-38 на підставі Показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.05.2015 N 96, оцінюються судом касаційної інстанції критично, оскільки, як вбачається з вказаного наказу, Мінрегіонбудом для Івано-Франківська було затверджено інший показник опосередкованої вартості спорудження житла, ніж той, який був застосований позивачем у розрахунку пайової участі.

Інші доводи касаційної скарги викладеного не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 909/979/15 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 909/979/15 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 909/979/15 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

О.В. Яценко