РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017Справа №910/2503/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача1. Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» 2. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування»
простягнення 582 071,15 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Сечко С.В.
від відповідача:не з'явився
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:Гаврилиця Д.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - ПАТ «СК «УСГ») звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» (надалі - ТОВ «Вєста Україна») про стягнення 582 071,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «СК «УСГ» на підставі договору добровільного страхування вантажів №40-0105-15-00011 від 31.12.2015 р. внаслідок настання страхової події - крадіжка застрахованого вантажу, виплачено страхове відшкодування Приватному акціонерному товариству «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки», а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою на думку позивача є відповідач.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.03.2017 р., залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» (надалі - ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

17.03.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на відсутність його вини у заподіяних збитках, а позов має бути поданий безпосередньо до особи, яка викрала спірний вантаж.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2017 р. розгляд справи відкладено на 05.04.2017 р. у зв'язку із неявкою представника третьої особи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 26.04.2017 р., залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнісон Страхування» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Судове засідання 26.04.2017 р не відбулося та було перенесено на 10.05.2017 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав повністю.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, 26.04.2017 р. через канцелярію суду надав додаткові пояснення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник третьої особи 1, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи не з'явився, справу просив розглядати за його відсутності.

Представник третьої особи 2 в судове засідання з'явилася, на виконання вимог ухвал суду надала пояснення по суті спору.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2015 р. між ПАТ «СК «УСГ» (страховик) та ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування вантажів №40-0105-15-00011 (надалі - «Договір»), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим вантажем. Строк дії Договору був визначений з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Згідно з п. 7 Договору страховими ризиками (випадками) є: втрата, знищення або пошкодження застрахованого вантажу внаслідок подій, передбачених п. 3.1.1 Правил «З відповідальністю за всі ризики» у відповідності до Institute Cargo Clauses (A) ICC 252 (1/1/82), включаючи проміжне зберігання вантажів на складах.

01.01.2016 р. між ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» (замовник) та ТОВ «Вєста Україна» (виконавець) був укладений договір про надання послуг транспортного експедирування №0116В (надалі - «Договір експедирування), за змістом п. 1.1 якого виконавець надає транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів замовника, які належать замовнику, або стосовно яких є заявка на перевезення від замовника, а замовник приймає та оплачує надані послуги.

Пунктом 1.5 вказаного договору передбачено, що виконавець має право для виконання заявки на перевезення від замовника здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб та укладати відповідні правочини з такими третіми особами від свого імені. При цьому, виконавець несе повну матеріальну відповідальність перед замовником за збереження вантажу та за дії таких третіх сторін, включаючи але не обмежуючись діями, що можуть призвести до матеріальних збитків.

На виконання Договору експедирування 28.04.2016 р. відповідачем було прийнято до перевезення вантаж ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» - тютюнові вироби для транспортування за маршрутом: м. Прилуки - м. Умань, що підтверджується товарно-транспортною накладною № від 28.04.2016 р.

29.04.2016 р. під час розвантаження автомобіля у місці призначення було виявлено нестачу вантажу на загальну вартість 760 209,65 грн., про що представниками ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки», вантажоодержувача та водія був складений акт про прийняття продукції від 29.04.2016 р.

Вказана нестача сталася у зв'язку з викраденням невідомими особами частини завантаженого товару під час перебування автомобіля, яким здійснювалося перевезення, на стоянці в м. Умань. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №0000796.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) (ст. 980 Цивільного кодексу України).

Страховим випадком, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» звернулося до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 12.05.2016 р., і позивачем на підставі страхового акту №ДКЦВ-11731 від 03.11.2016 р. було виплачено на користь страхувальника за Договором суму страхового відшкодування у розмірі 582 071,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням №20548 від 04.11.2016 р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до ПАТ «СК «УСГ» перейшло в межах суми 582 071,15 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач вказує, що оскільки відповідачем як експедитором не було виконано зобов'язання зі збереження вантажу третьої особи за Договором експедирування, а тому саме відповідач має відшкодовувати вартість втраченого майна.

Як встановлено судом, між ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» та ТОВ «Вєста Україна» був укладений Договір експедирування, за змістом якого відповідач взяв на себе обов'язок надати транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб'єкти господарювання.

Пунктом 1.5 Договору експедирування передбачено, що виконавець має право для виконання заявки на перевезення від замовника здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб та укладати відповідні правочини з такими третіми особами від свого імені. При цьому, виконавець несе повну матеріальну відповідальність перед замовником за збереження вантажу та за дії таких третіх сторін, включаючи але не обмежуючись діями, що можуть призвести до матеріальних збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою здійснення перевезень вантажу відповідачем із ПП «АК «Гарант» як перевізником був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні №15/02/16 від 15.02.2016 р.

На виконання Договору експедирування 28.04.2016 р. відповідачем було прийнято до перевезення вантаж ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» - тютюнові вироби для транспортування за маршрутом: м. Прилуки - м. Умань, що підтверджується товарно-транспортною накладною № від 28.04.2016 р.

Частиною 13 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

29.04.2016 р. під час розвантаження автомобіля у місці призначення було виявлено нестачу вантажу на загальну вартість 760 209,65 грн., про що представниками ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки», вантажоодержувача та водія був складений акт про прийняття продукції від 29.04.2016 р.

Актом від 29.04.2016 р. огляду транспортного засобу, яким здійснювалося перевезення спірної партії товару виявлено зірвані пломби на причепі, а також пошкоджено ущільнювач у правій верхній частині задніх дверей зі сторони розміщення внутрішньої сигналізації кузова.

Судом встановлено, що фактом викрадення партії вантажу було відкрито кримінальне провадження №0000796.

Таким чином, під час виконання відповідачем своїх обов'язків з перевезення вантажу ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» за Договором експедирування, були завдані збитки внаслідок викрадення частини вантажу, переданого на перевезення згідно товарно-транспортної накладної № від 28.04.2016 р.

Згідно зі ст. 934 Цивільного кодексу України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Частиною 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються шляхом їх належного виконання, тоді як невиконання або неналежне виконання відповідних обов'язків є їх порушенням у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, що за змістом статті 611 цього Кодексу має наслідком, у тому числі - необхідність відшкодування збитків.

Збитками в силу вимог статті 22 Цивільного кодексу України є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками і вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судом встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправність поведінки відповідача полягає у порушенні пункту 1.2 Договору експедирування, згідно з яким виконавець зобов'язаний організувати та забезпечити належне, повне та своєчасне перевезення вантажів;

- збитки, як результат протиправної поведінки виражаються в тому, що позивачем виплачено страхувальнику за Договором страхове відшкодування;

- наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою і завданими збитками полягає у тому, що саме у зв'язку неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань за Договором експедирування, позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Щодо наявності у діях відповідача вини, як елементу цивільної відповідальності, суди зазначили про таке.

Так, статтею 614 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України).

Аналіз положень статті 614 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Відповідач вказує, що його вина у спричиненні вказаних збитків відсутня, транспортний засіб, який здійснював перевезення спірної партії товару, під час скоєння викрадення перебував на стоянці, на якій здійснювалась цілодобова охорона.

На підтвердження викладеного факту відповідачем долучено до матеріалів справи копію довідки Філії «Звенигородський навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» №37/35 від 14.07.2016 р.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Суд відзначає, що вказана довідка не може бути прийнята судом в якості належного доказу на підтвердження факту здійснення охорони автомобільної стоянки «ПАС-№4» в м. Умань, оскільки видана майже через 3 місяці після настання страхової події та не підтверджує факту наявності цілодобової охорони саме на момент викрадення вантажу (29.04.2016 р.).

При цьому, згідно листа №1/01-04-457 від 02.06.2016 р. УДП «Укрінтеравтосервіс», копія якого міститься в матеріалах справи, пункт автомобільного сервісу №4 не здійснює охорону транспортних засобів та майна, що в них знаходиться.

Інші належні та допустимі докази в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту надання охоронних послуг (договір з третіми особами тощо) вказаної стоянки в матеріалах справи відсутні.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем під час розгляду справи не доведено того, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення втрати вантажу.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Вєста Україна» на користь ПАТ «СК «УСГ» суми страхового відшкодування у розмірі 582 071,15 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» (04073, м. Київ, Московський проспект, 6; ідентифікаційний код 35322154) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А; ідентифікаційний код 30859524) грошові кошти у розмір 582 071 (п'ятсот вісімдесят дві тисячі сімдесят одна) грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 8 731 (вісім тисяч сімсот тридцять одна) грн. 07 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.05.2017 р.

Суддя В.П. Босий