ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.2017 Справа № 920/184/17

За позовом: Керівника Роменської місцевої прокуратури Сумської області

в інтересах держави в особі:

1) Міністерства освіти і науки України, м. Київ,

2) Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми,

3) Державного професійно-технічного навчального закладу

Синівський професійний аграрний ліцей, с. Синівка,

Липоводолинський район, Сумська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агропартнери-2009,

смт. Липова Долина, Сумська область,

про визнання договору недійсним

СУДДЯ ЗАЄЦЬ С.В.

Представники сторін:

Від позивачів: не прибув;

Від відповідача: не прибув;

Прокурор: Степанян С.Л.

При секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Суть спору: прокурор в інтересах позивачів подав позовну заяву від 02.03.2017 № 77-1414 вих 17, в якій просить суд визнати недійсним договір підряду на виконання науково-технічних робіт з розробки науково-технічної продукції № 1 від 09.10.2015, укладений між Державним професійно-технічним навчальним закладом «Синівський професійний аграрний ліцей» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнери 2009», а також відшкодувати судовий збір.

25.04.2017 позивачем Державним професійно-технічним навчальним закладом «Синівський професійний аграрний ліцей» було надано суду листа, в якому позивач зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить визнати недійсним договір підряду на виконання науково-технічних робіт з розробки науково-технічної продукції № 1 від 09.10.2015 року, який укладений між позивачем ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» та ТОВ «Агропартнери 2009». Також просить суд, розглядати справу без участі представника позивача.

25.04.2017 відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнери 2009» подано до суду листа, в якому відповідач зазначає, що проти позовних вимог не заперечує, а також просить розглядати справу без участі представника відповідача.

24.04.2017 електронною поштою від позивача- управління Держгеокадастру у Сумській області подано документи під назвою «клопотання». Проте, самого тексту клопотання до суду надано не було. Враховуючи зазначене суд не розглядає дані документи як докази по справі № 920/184/17.

В судове засідання 25.04.2017 повновжні представники позивачів та відповідача не прибули, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Прокурор в судовому засіданні 25.04.2017 надав усні пояснення щодо поданного позову та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від сторін чи прокурора клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого прокурору, позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом.

Пунктом 3 статті 131 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Роменською місцевою прокуратурою за результатами вивчення стану законності щодо використання майна та земельних ділянок сільськогосподарського призначення, переданих в постійне користування навчальним закладам встановлено факт порушення інтересів держави в особі Міністерства освіти та науки України як засновника держаного професійно-технічного навчального закладу та органу управління його майном, Головного управління Держгеокадастру в Сумській області як органу контролю у сфері земельних відносин та Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» як землекористувача на праві постійного користування земельними ділянками освітнього призначення, що стало підставою звернення до господарського суду із даним позовом.

Враховуючи наявність підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором, зважаючи на дотримання прокурором вимог Закону України «Про прокуратуру», суд вважає правомірним звернення Роменської місцевої прокуратури з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до поданого позову, Роменською місцевою прокуратурою встановлено факт порушення інтересів держави в особі Міністерства освіти та науки України як засновника держаного професійно-технічного навчального закладу та органу управління його майном, Головного управління Держгеокадастру в Сумській області як органу контролю у сфері земельних відносин та Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» як землекористувача на праві постійного користування земельними ділянками освітнього призначення.

Як зазначає прокурор, відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 288777 Синівський «Синівський професійний аграрний ліцей» в своєму постійному користуванні має 58.2 га землі на території Синівської сільської ради, відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 288779; 10.0 га землі на території Колядинецької сільської ради, відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 288775; 6.9 га землі на території Синівської сільської ради відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 288778; 215.9 га землі на території Подільківської сільської ради.

Згідно інформації управління Держгеокадастру в Липоводолинському районі нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки не проведена, а враховуючи середньозважену вартість ріллі по області, вартість вказаної земельних ділянок становить 6767906.4 грн. (230 га * 29 425, 68 грн.)

09.10.2015 між ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей», іменований в договорі «Підрядник» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнери - 2009», іменований в договорі «Замовник», укладено договір підряду на виконання науково-технічних робіт з розробки науково-технічної продукції № 1 терміном на 4 роки.

За цим договором Замовник на землях Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний» площею 230 га, які знаходяться у постійному користуванні навчального закладу, на території Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, замовляє Підряднику розробити та передати Замовнику науково-технічну продукцію (НТП) на тему «Модернізація технології вирощування зернової кукурудзи, озимої пшениці, сої, ярого ячменю, озимого ріпаку, цукрового буряку та гороху для умов Сумської області» (п. 1.1 договору). Замовник здійснює оплату за виконані роботи. Загальна вартість науково-технічної продукції становить 5% від грошової оцінки земельної ділянки, що на момент укладання договору становить 338 851,41 грн. (п.п. 3.1., 3.2 договору).

Замовник для виконання вищевказаного замовлення підрядником використовує земельні ділянки підрядника і зобов'язаний: забезпечити необхідні засоби та матеріали (насіння, гербіциди, паливно-мастильні матеріали, інші матеріально-технічні ресурси) (п. 4.1.1. договору), проводить комплекс механізованих робіт власними силами і за власний рахунок, залишає у своїй власності урожай (п.п. 4.1.2, 4.2.1 договору).

Як зазначає прокурор в позовній заяві, вищевказаний договір не відповідає вимогам закону, суперечить інтересам держави і має бути визнаний недійсним з наступних підстав.

ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує право громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти. Заклад створений і діє виключно для забезпечення прав громадян на здобуття професійно-технічної освіти і реалізації державної політики в галузі професійно-технічної освіти. Вказане обумовлює певну специфіку регулювання його господарської діяльності, яка здійснюється відповідно до вимог Законів України «Про професійно-технічну освіту», «Про освіту», «Про управління об'єктами державної власності».

Вказані обставини підтверджуються витягом з ЄДРПОУ та статутом ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей».

Головним завданням професійно-технічного навчального закладу є забезпечення права громадян України на професійне навчання відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей з метою задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентоспроможних на ринку праці робітниках (п.2 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого Постановою КМУ від 1998№ 1240).

У відповідності до ст. 49 Закону України «Про професійно-технічну освіту» засновник закріплює за професійно-технічними навчальними закладами державної або комунальної форми власності та установами професійно-технічної освіти об'єкти права власності, які належать засновнику на праві власності або орендовані ним у інших власників.

Об'єкти права власності закріплюються засновником за професійно-технічним навчальним закладом державної або комунальної форми власності або установою професійно-технічної освіти на праві оперативного управління.

Навчальні заклади та установи професійно-технічної освіти несуть відповідальність перед засновником за збереження та використання за призначенням закріпленого за ними майна. Контроль за використанням цього майна здійснюється засновником.

У відповідності до ст. 63 Закону України «Про освіту» матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Земельні ділянки державних навчальних закладів, установ та організацій системи освіти передаються їм у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно ст. 8 Закону України «Про професійно-технічну освіту» до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, належить розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів.

Пунктом 41 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого Постановою КМУ від 1998 № 1240 передбачено, що об'єкти права власності, закріплені засновником за державним професійно-технічним навчальним закладом, перебувають у користуванні цього закладу.

Функції управління майном професійно-технічного навчального закладу здійснює його засновник.

Згідно Статуту закладу ліцей виключно для забезпечення підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів має матеріально - технічну базу, до якої входить у тому числі навчальне господарство. Відповідно до п. 7.10 Статуту об'єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно є державною власністю, закріпленою МОН України за ліцеєм і перебуває у користуванні ліцею.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що будь-яких повноважень на розпорядження державним майном, закріпленим за закладом на праві користування і наданого йому виключно для здійснення освітньої діяльності, ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» не має.

Відповідно до ч. З ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.

Земельний кодекс України вирізняє право власності та право користування землею.

В свою чергу право користування здійснюється у формі права постійного користування земельною ділянкою або оренди земельної ділянки.

В силу ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Спірна земельна ділянка передана загальноосвітньому навчальному закладу виключно для освітньої діяльності на підставі права постійного користування землею.

Як зазначає прокурор, традиційно право володіння розуміється як належність об'єкта певному суб'єкту, фактичне панування суб'єкта над об'єктом; право користування - як процес виробничого застосування і споживання корисних властивостей об'єкта, а також створених за його допомогою благ.

Будучи специфічним речовим правом, право постійного користування характеризується обмеженим суб'єктно-об'єктним складом: об'єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної власності, суб'єктами можуть бути лише юридичні особи, визначені законом (ст. 92 Земельного кодексу України).

Таким чином, особа, яка користується землею на праві постійного користування, на відміну від власника, позбавлена права розпоряджатися землею, тобто укладати будь-які правочини, спрямовані на передачу земельної ділянки чи іншим способом вирішувати подальшу долю землі.

Право розпорядження майном в силу ст. 317 Цивільного кодексу України є виключно у власника, а не постійного користувача.

У даному випадку за укладеним договором підряду ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» надав у користування земельну ділянку іншій особі. Тобто, вчинив правочин, не маючи повноважень на його укладання, оскільки не є власником земельної ділянки.

Стаття 95 Земельного кодексу України чітко визначає права землекористувачів, які мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; з) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Таким чином, саме ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» як землекористувач на титулі права постійного користування, наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки, належної йому на праві постійного користування.

Формулювання законодавця «право самостійно господарювати» підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість передачі права господарювання іншій особі, підкреслюючи що таке господарювання має відбуватися самостійно.

Укладенням вказаного договору навчальний заклад фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельній ділянці та надав право обробки земельної ділянки і збору врожаю, а також власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію ТОВ «Агропартнери - 2009».

Право самостійного господарювання як право, надане ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України саме землекористувачеві, згідно умов спірного договору використовується не землекористувачем, якому належить земельна ділянка на праві постійного користування, а ТОВ «Агропартнери - 2009, що суперечить вимогам вказаної норми права.

Таким чином, договір підряду на виконання науково-технічних робіт з розробки науково-технічної продукції від 09.10.2015 не відповідає вимогам ст. ст. 92, 95 Земельного кодексу України.

Окрім цього, використання земельної ділянки, наданої ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» для ведення науково-дослідних і навчальних цілей для ведення товарного сільгоспвиробництва порушує принцип цільового використання землі.

Так, відповідно до п. а ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Згідно з приписами ч. З ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються навчальним закладам виключно для дослідних і навчальних цілей.

Обов'язок землекористувачів використовувати землю за цільовим призначенням, визначений ст. 96 Земельного кодексу України, означає як обов'язок використання землі в межах основного цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення), так і в межах цільового призначення (для ведення дослідних та наукових цілей чи для ведення фермерського господарства).

Втім, земельна ділянка, з огляду на умови спірного договору, фактично використовуються ТОВ «Агропартнери - 2009» для ведення товарного сільгоспвиробництва (вирощування, оброблення, збирання та реалізації сільськогосподарської продукції з метою отримання прибутку).

Статтею 20 Земельного кодексу України закріплено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно, а земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст. ст. 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Таким чином, самостійна зміна виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення не допускається. А тому згідно п. б) ч. 1 ст. 21 Земельного кодексу України, спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Вказана правова позиція закріплена у постанові Вищого господарського суду України від 12.06.2014 у справі № 915/1691/13.

Крім того, відповідно до ст. 324 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та досліджувальних робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну документацію або виконати обумовлені договором проектні роботи чи досліджувальні роботи, а замовник зобов'язується їх оплатити.

Таким чином, суттєвими умовами цього договору є проведення особою, що є фахівцем з тих чи інших питань певного виду робіт (досліджень) і передачу кінцевого результату замовнику та оплата цих робіт.

У даному випадку метою укладання спірного договору є не отримання певного продукту, а саме можливість користування замовником конкретними земельними ділянками навчального закладу з можливістю проводити сільськогосподарську діяльність зі сплатою коштів за користування землею.

Вказане підтверджується як самими умовами договору, так і фактичною неможливістю виконати ті його умови, що пов'язані саме з проведенням досліджувальних робіт.

Зокрема, ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» є державним професійно-технічним навчальним закладом, метою якою є підготовка робітників за професіями «продавець продовольчих та непродовольчих товарів», «оператор комп'ютерного набору», «водій категорій В,С», «тракторист-машиніст», «слюсар з ремонту сільськогосподарських машин», «штукатур», «муляр», «швачка». У штатному розписі закладу відсутні посади працівників галузі агрономії. У закладі також немає працівників з дипломом за напрямом підготовки «агрономія».

Водночас, замовлення-завдання (додаток №1 до договору) передбачає перелік основних робіт підрядника саме в галузі агрономії як-то: рекомендації щодо визначення сортового асортименту зернової кукурудзи, озимої пшениці, сої, ярового ячменю, озимого ріпаку, цукрового буряку та гороху для подальшого вирощування; рекомендації та надання консультацій щодо технологічних заходів з ранньовесняного обробітку ґрунту та проведення посіву зазначених вище сільськогосподарських культур, інші технологічні прийоми; рекомендації по визначенню фітосанітарного стану посівів; рекомендації щодо визначення фаз стиглості, а також правовий супровід.

Як пояснєю прокурор, всі досліджувальні роботи були зведені виключно до підписання акту приймання-передачі щодо проведених робіт та, за інформацією закладу, усного консультування.

Таким чином, аналізом умов спірного договору встановлено, що метою його укладення та основною його ознакою є платне володіння користування земельною ділянкою зі сплатою плати за користування.

Частиною 1 ст. 235 Цивільного кодексу України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічна правова позиція висловлена у п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Згідно зі ст. ст. 1, 15 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди , місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, договір підряду містить усі істотні умови договору оренди землі.

Згідно зі ст. 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, суд приходить до висновку, що ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» не наділений повноваженнями на надання земельної ділянки державної форми власності в оренду.

Відповідно до п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із вимогами п. п. 1, 4, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 3 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Враховуючи, що спірний договір не є договором підряду, а є прихованим договором оренди землі, його зміст суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельному кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, є підстави для визнання його недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 05.08.2015 у справі № 916/5060/14 та від 07.11.2013 у справі №926/123/13-г.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені прокурором вимоги є законними та обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню шляхом визнання недійсним Договору підряду на виконання науково-технічних робіт з розробки науково-технічної продукції № 1 від 09.10.2015, укладений між Державним професійно - технічним навчальним закладом «Синівський професійний аграрний ліцей» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнери - 2009».

Судовий збір, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнання недійсним Договір підряду на виконання науково-технічних робіт з розробки науково-технічної продукції № 1 від 09.10.2015, укладений між Державним професійно - технічним навчальним закладом «Синівський професійний аграрний ліцей» (42533, Сумська область, Липоводолинський район, с. Синівка, вул. Леніна, 2, код 02547300) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнери - 2009» (42500, Сумська область, смт. Липова Долина, вул. Леніна, 17, код 36278399).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнери 2009» (42500, смт. Липова Долина, вул. Леніна, 17, код 36278399) на користь прокуратури Сумської області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33, код 03527891) 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.04.2017.

Суддя ОСОБА_1