ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року Справа № 904/12452/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідача ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Чус О.В.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник ( дов. від 23.06.2016 р. № 574 )

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 р.,

прийнятого за результатами розгляду справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпро

про стягнення 10 900,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням у господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 р. ( суддя Назаренко Н. Г. ) у справі № 904/12452/16 позов задоволено у повному обсязі - стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - 10 900,00 грн. безпідставно набутих коштів, 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що спірні грошові кошти в сумі 10 900,00 грн., є такими, що одержані Відповідачем без достатніх правових підстав, з огляду на те, що між сторонами не був укладений договір про надання послуг, оскільки не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов.

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 р. у справі № 904/12452/16, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, у зв'язку з чим просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 вказує на те, що спірні правовідносини сторін за своїм змістом та правовою природою є правовідносинами з виконання послуг, оскільки на підставі взаємної усної домовленості сторін протягом тривалого часу (майже три роки) він виконував для Позивача послуги з технічного обслуговування систем охорони, встановлених на об'єкті Позивача. Вказані послуги не є тотожними з централізованою технічної охороною об'єкта. Саме охорону об'єкта і обслуговування систем безпеки на об'єкті Позивача на підставі договору здійснювало ПП «Гарантія - СА», яке має відповідну ліцензію на здійснення такого виду діяльності. Скаржник посилається на те, що згідно усної домовленості з Позивачем, Відповідач один раз на місяць приходив на об'єкт Позивача для проведення регламентних робіт з технічного обслуговування обладнання охоронної сигналізації. За результатами виконаних робіт були виписані Акти і проведена оплата за реквізитами Відповідача.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Кощеєв І.М., судді Чус О.В., Кузнецова В.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 р. у справі № 904/12452/16 колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О., апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який було призначено на 11.04.2017 р.

В судове засідання, яке відбулося 11.04.2017 р. представники сторін не з'явилися, про день, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 06.04.2017 р. від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 р. у справі № 904/12452/16 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 11.05.2017 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.05.2017 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Кузнецова В.О.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І.М. у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Чус О.В.

Представник Позивача у судовому засіданні просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання 11.05.2017 р. представник Відповідача вдруге не з'явився, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, прощо також свідчить чергове клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання, разом з тим, явка судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні за відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 11.05.2017 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим господарським судом - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, у зв'язку допущеною помилкою при формуванні зразка платіжного доручення, а саме із внесенням до графи платіжного доручення "призначення платежу" посилання на "договір № 07/02-т/10 від 07.02.2010 р." та "договір № 0103-Т/12 від 01.03.2012 р.", в період з 2013 р. по 2016 р., без укладання будь-якого договору та не в рахунок оплати товарів ( робіт, послуг ) перераховано грошові кошти на загальну суму 10 900,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Зазначені в платіжних дорученнях договори № 07/02-т/10 від 07.02.2010 р. та № 0103-Т/12 від 01.03.2012 р., між сторонами не укладалися ( доказів не надано ).

В ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, Позивач пояснив, що договори, на які містяться посилання в платіжних дорученнях це: договір № 0103-Т/12 від 01.03.2012 р., укладений між ФОП ОСОБА_3 та ПП "Гарантія-СА" ( а. с. 97-103 ); договір № 07/02-Т/10 від 07.02.2010 р., укладений між ФОП ОСОБА_3 та ПП "ГОЛ" ( знищений за спливом строку виконання та зберігання ). Реквізити саме цих договорів і були помилково внесені до шаблонів платіжного доручення. Суми до перерахування були незначними, платежів було багато, саме тому тривалий час Позивач взагалі не звертав увагу на такі платежі. Помилковість перерахування виявлено випадково і тільки в листопаді 2016 р., про що і повідомлено Відповідачу спочатку усно, а потім в письмовій формі. Однак Відповідач, грошові кошти не повернув.

До цих пояснень Позивач в якості доказу надав копію Договору на централізовану технічну охорону об'єкта № 0103-т/12 від 01.03.2012 р. відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_3 та ПП "Гарантія-СА" уклали договір на охорону об'єкта за адресою, м. Дніпропетровськ, вул. О. Гончара, 6.

З витягів з ЄДРПОУ, вбачається, що: ПП "Гарантія-СА" зареєстроване за адресою: м. Дніпро, вул. Комсомольська, 52-А, засновником підприємства є ОСОБА_2, керівником - ОСОБА_5, видами діяльності підприємства є, в тому числі, приватні охоронні служби, обслуговування систем безпеки ( а. с. 112-113 ); ТОВ "ГОЛ" зареєстроване за адресою: м. Дніпро, вул. Комсомольська, 52-А, засновниками підприємства є ОСОБА_2, та ОСОБА_5, керівником - ОСОБА_2, видами діяльності підприємства є, в тому числі, приватні охоронні служби, обслуговування систем безпеки ( а. с. 114 - 115 ).

Позивач звернувся до Відповідача з заявою про повернення помилково перерахованих коштів.

Відповідач відповіді на заяву не надав, суму безпідставно отриманих коштів не повернув, що стало причиною звернення Позивача з позовом до суду.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції предметом судового розгляду у даній справі є вимоги про стягнення з Відповідача безпідставно одержаних грошових коштів, у зв'язку з відмовою їх повернення.

У відзиві на позов Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, послався на те що договори на обслуговування охоронних систем № 07/02-т/10 від 07.02.2010 р. та № 0103-Т/12 від 01.03.2012 р. укладалися саме між ним та Позивачем, та зазначив, що здійснення ним послуг з обслуговування охоронних систем виконувалось на підставі домовленостей з Позивачем, про що свідчать акти здачі-приймання робіт ( а. с. 44 - 80 ).

Проте, як обґрунтовано зазначив господарський суд, вказані акти містять посилання на вартість виконаних робіт з обслуговування охоронних систем на різні суми: 400,00 грн., 500,00 грн., 200,00 грн., однак підписані лише зі сторони Відповідача, без надання відповідних доказів виконання будь-яких робіт та пояснень на якому саме об'єкті Позивача та в чому полягала робота з обслуговування охоронних систем.

Місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням у даній справі керуючись ст. ст. 11, 202, 205, 206, 207, 626, 628, 638, 901, 1212 ЦК України задовольнив позовні вимоги Позивача, дійшовши висновку що спірні грошові кошти в сумі 10 900,00 грн., є такими, що одержані Відповідачем без достатніх правових підстав, пославшись на ті обставини, що сам по собі акт здачі-прийняття робіт не може бути документом, який підтверджує укладення між сторонами правочину та не визначає істотних умов необхідних для договорів надання послуг, крім того усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення, тоді як Відповідачем не надано суду доказів виконання будь-яких робіт та зважаючи на те, що між сторонами договір про надання послуг укладений не був.

Апеляційний господарський суд вважає такий висновок місцевого господарського суду обґрунтованим у зв'язку з наступним.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п.1 ст. 628 ЦК України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (п. 7 ст. 179 ГК України).

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на положення частини першої ст. 207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на виконання робіт по обслуговуванню охоронних систем у даній справі відсутня.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Натомість, Відповідачем не наведено обставин та не надано відповідних доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для перерахування Позивачем на користь Відповідача зазначених в позові коштів.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Таким чином, позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 22.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку колегії суддів апеляційного суду місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, які фактично повторюють доводи викладені ним у відзиві на позов і яким місцевий суд дав належну оцінку, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 101 - 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 р. у справі № 904/12452/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 12.05.2017 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя О.В. Чус