ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 травня 2017 р. Справа № 903/146/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВестАвтоТрейд", м.Луцьк

до відповідачів:

1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто", м.Київ

про стягнення 139 767, 00 грн.

Суддя Пахолюк В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Василюк І.М., дов. б/н від 03.01.2017р.

від відповідача 1: не прибув,

від відповідача 2: не прибув.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2017р. на підставі розпорядження керівника апарату №01-3/49 від 18.04.2017р. у зв'язку із перебуванням судді Філатової С.Т. у відпустці справу №903/146/17 розподілено судді Пахолюк В.А.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВестАвтоТрейд" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" про стягнення 138 767,00грн. заборгованості за перевезення вантажу згідно договору №08/04/15-279-1 від 08.04.2015р.; фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" про стягнення солідарно 1 000,00грн. згідно договору поруки №4-п від 10.08.2016р., укладеного між ТзОВ "ВестАвтоТрейд" та ФОП ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовано таким:

Між ТОВ "ВестАвтоТрейд" та ТОВ "Агентство з підбору автомобілів "Консалт - Авто" 08.04.2015р. укладено договір №08/04/15-279-1 про здійснення організації перевезень експортно-імпортних транзитних вантажів автомобільним транспортом.

Організація кожного міжнародного перевезення оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення. Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами підтверджується актом виконаних робіт. Між позивачем та відповідачем-2 було погоджено замовлення №741-1 від 10.08.2016р. на транспортно-експедиційні послуги. У відповідності до умов замовлення, вартість перевезення складає 6 500 EUR, безготівковий рахунок по курсу НБУ на момент розмитнення вантажу. Експедитор сплачує 30% плати, решту 70% здійснює оплату протягом 3 днів по отриманню оригіналів документів.

Експедитором здійснено передоплату в обумовленому розмірі 54 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4208 від 12.08.2016р.

Факт належного виконання позивачем взятих на себе зобов'язань підтверджується оформленими у встановленому порядку документами, зокрема міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR).

На момент подання позову відповідачем-2 не здійснено оплату на користь позивача вартості послуг з перевезення.

10.08.2016р. між ТОВ "ВестАвтоТрейд" та СПД ФО ОСОБА_1 було укладено договір поруки №4-п.

Згідно умов вказаного договору відповідач-1 поручився перед ТОВ "ВестАвтоТрейд" за виконання обов'язків відповідачем-2 згідно договорів-заявок. Згідно умов договору поруки відповідач-1 являється солідарним боржником по зобов'язаннях відповідача-2 на суму 1 000,00грн.

Відповідач 2 у відзиві від 23.02.2017р. позов заперечив, мотивуючи тим, що пунктом 6.2 договору встановлено, що розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом перерахування коштів, одержаних від замовника (за винятком комісійної винагороди експедитора) до 20-ти банківських днів з дати отримання оригіналів документів, якщо інше не вказано у замовленні.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що для оплати послуг перевізник (позивач) повинен надавати (відповідачеві 2) наступні документи: акт виконаних робіт (вказати в ньому номери СМR/CARNRT TUR/AWB, інвойсу, тип продукції, що транспортується); договір; замовлення; оригінал СМR; рахунок за надані послуги;податкову накладну.

Тобто, право позивача отримати оплату за договором та замовленням виникає виключно у випадку одночасного настання двох обставин: отримання відповідачем 2 коштів від замовника; надання відповідачу 2 повного пакету документів, передбаченого п. 6.3 договору.

Під поняттям "замовник" у п. 6.2 договору слід розуміти особу, яка замовила перевезення вантажу.

При цьому, станом на сьогодні замовник (ТОВ "РОСТ АГРО") не здійснив оплату послуг відповідача 2 за договором 741/1 та заявкою 1, тобто відповідач 2 не отримав від замовника коштів, необхідних для здійснення оплати послуг позивача згідно з договором та замовленням.

Зазначене підтверджується відкритим провадженням у справі № 910/22747/16 за позовом відповідача 2 до ТОВ "РОСТ АГРО" про стягнення 170 101,13грн. (сума заборгованості за договором 741/1, заявкою 1). Вказана справа знаходиться у провадженні Господарського суду Полтавської області (копії ухвали про відкриття провадження у справі № 910/22747/16 від 04.01.2017 р., ухвали у справі № 910/22747/16 від 02.02.2017р.).

Позивач просить стягнути з відповідачів 1, 2 плату за надані послуги перевезення, згідно з договором та замовленням. При цьому, право на отримання вказаної плати виникає у позивача лише після надання відповідачеві 2 повного пакету документів та після отримання відповідачем 2 коштів від замовника (ТОВ "РОСТ АГРО"). Проте, відповідач 2 коштів від замовника (ТОВ "РОСТ АГРО") не отримав. Позивач не надав відповідачеві повний пакет документів, зокрема податкової накладної для отримання оплати за договором та замовленням.

З огляду на зазначене, станом на сьогодні позивач не має права вимагати від відповідача 2 здійснення оплати за договором за замовленням, а тому його право на отримання такої оплати не є порушеним. Позивач передчасно звернувся з позовною заявою до суду (до моменту порушення прав), а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач у поясненнях від 24.02.2017р. та у судовому засіданні 27.02.2017р. позовні вимоги підтримав, пояснив, що на виконання взятих на себе зобов'язань згідно договору №08/04/15-279-1 та замовлення №741-1 позивачем надано послуги з перевезення за маршрутом порт Бремерхафен - с.Погреби Полтавська обл.

Будь-які претензії щодо належного та якісного надання послуг з перевезення відсутні.

Факт перевезення підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) з відповідними відмітками.

На виконання домовленостей позивачем відправлено відповідачу 2 документи, що стосуються перевезення. Вказане відправлення пакету документів підтверджується поштовою квитанцією від 23.09.2016р.

Зазначені документи 26.09.2016р. отримано відповідачем 2, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Претензії щодо повноти документів, необхідності додаткового направлення або направлення не всіх документів, відповідачем 2 не повідомлялися.

Окрім зазначеного, у зв'язку з невиконанням зобов'язань, позивачем направлено відповідачу 2 претензію (від 13.01.2017р. за №11), якою додатково та повторно скеровано копії документів щодо здійснення перевезення.

Відповідь на претензію позивачу не надано.

Долучив поштову квитанцію та повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.09.2016р. відповідачу 2.

Ухвалою суду від 27.02.2017р. розгляд справи згідно ст. 77 ГПК України відкладався. Зобов'язано подати суду: позивача - докази надіслання відповідачу 2 документів відповідно до п.п. 6.2, 6.3 договору, обґрунтовані пояснення по суті відзиву відповідача 2 від 23.02.2017р.; відповідача 1 - пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог; відповідача 2 - докази оплати.

Позивач у поясненнях від 15.03.2017р. вх. №01-54/2875/17 позовні вимоги підтримав, при цьому зауважив, що згідно п.6.2. договору від 08.04.2015р. визначено, що розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом перерахування коштів до 20-ти банківських днів з дати отримання оригіналів документів, якщо інше не вказано у замовленні.

В п.12 замовлення від 10.08.2016р. визначено спосіб та підстави оплати: " 30% передоплата, 70% оплата по оригіналам документів 3 дні".

В зазначених положеннях локальних актів не визначено перелік яких саме оригіналів документів визначено як підставу для здійснення відповідачем 2 оплати вартості перевезення.

В п.6.3. договору від 10.04.2015р. визначено, що "для оплати послуг перевізник повинен надавати наступні документи: акт виконаних робіт; договір; замовлення; оригінал СМR; рахунок за надані послуги; податкову накладну".

В п.6.3. договору визначено саме обов'язок позивача надавати документи без зазначення безпосередньо обов'язку направляти перелік зазначених документів відповідачу 2.

Перелік документів згідно п.6.3. договору містить документи, які у сторони договору наявні (договір, замовлення).

Вважає безпідставним акцентування уваги відповідачем 2 на відсутності податкової накладної, як однієї з підстав для оплати вартості перевезення.

Крім надіслання відповідачу 2 переліку документів щодо здійснення перевезення, позивачем у встановлений законодавством спосіб складено та подано податкову накладну в електронній формі.

Оподаткування господарських зобов'язань між сторонами за нульовою ставкою жодним чином не впливає на обсяги податкових зобов'язань відповідача 2.

За вказаних обставин твердження відповідача 2 про неотримання документів та відсутність підстав для оплати вартості перевезення є намаганням уникнути виконання господарських зобов'язань.

Окрім направлення відповідачу 2, як стороні за договором на транспортне обслуговування, документів щодо здійснення позивачем перевезення, позивачем направлено претензію (від 13.01.2017р. за №11), якою додатково та повторно скеровано копії зазначених документів.

Відповідь на претензію позивачу не надано, зауваження щодо необхідності додаткового надання документів не повідомлялися.

Також вважає безпідставним посилання відповідача 2 щодо ненастання обов'язку здійснити оплату вартості перевезення на відсутність коштів від замовника.

Сторонами договору від 08.04.2015р. є позивач, як перевізник, та відповідач 2, як експедитор.

Сторонами не визначено та не обумовлено зміст поняття "замовник", його права та обов'язки за вказаним правочином.

Відповідно існування правовідносин між відповідачем 2 та ТзОВ "РОСТ АГРО", наявність судового спору між вказаними особами жодним чином не впливає на зміст зобов'язань відповідача 2 перед позивачем.

Вважає, що відповідач 2 намагається на власний розсуд тлумачити положення договору від 08.04.2015р., редакція якого для підписання була запропонована позивачу саме відповідачем 2.

Долучив докази відправлення та отримання відповідачем 2 поштового відправлення - поштову квитанцію від 23.09.2016р., повідомлення про вручення рекомендованого листа 26.09.2016р., податкові накладні від 12.08.2016р., 07.09.2016р.

Відповідач 1 у судове засідання не з'явився, ухвала суду від 27.02.2017р. повернута органами поштового зв'язку із відміткою "за не запитом"

У пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, куди і направлялась ухвала суду.

Відповідач 2 у письмових поясненнях від 14.04.2017р. на у судовому засіданні 18.04.2017р. позов заперечив, мотивуючи тим, що СМR WAT-160829-1 викладена іноземною мовою.

Водночас, згідно зі ст. 3 ГПК України мова господарського судочинства статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про засади державної мовної політики" сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Вважає, що викладена іноземною мовою СМR не може бути доказом у справі. З метою посилання на CMR, як на доказ належного виконання зобов'язань за договором, замовленням, позивачеві необхідно надати до суду нотаріально засвідчений переклад вказаного документу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 2 заборгованість щодо оплати послуг позивача за договором, замовленням в національній валюті. При цьому, відповідно до п. 12 Замовлення вартість перевезення складає 6 500 Євро.

Згідно зі ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Позовна заява не містить жодного розрахунку, згідно з яким позивач визначив еквівалент 6 500 Євро в національній валюті.

Крім цього, згідно з п. 12 Замовлення розрахунок за надані позивачем послуги проводиться в гривні за курсом НБУ на момент розмитнення вантажу.

З метою перерахунку 6 500 Євро (вартість послуг позивача за договором) в національну валюту необхідно визначити момент розмитнення вантажу. Проте, позивач не подав до суду жодного доказу, який би підтверджував момент розмитнення вантажу. Таким чином, сума, яку позивач просить стягнути з відповідача 2 є необґрунтованою.

У відзиві на позовну заяву право позивача отримати оплату за договором та замовленням виникає виключно у випадку одночасного настання двох обставин: отримання відповідачем 2 коштів від замовника; надання відповідачеві 2 повного пакету документів (акт виконаних робіт; договір; замовлення; оригінал СМР; рахунок за надані послуги; податкова накладна).

Про неотримання відповідачем 2 коштів від замовника (ТзОВ "РОСТ АГРО") було зазначено у відзиві на позовну заяву.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що для оплати послуг перевізник повинен надавати відповідачеві 2 наступні документи: акт виконаних робіт; договір; замовлення; оригінал СМR; рахунок за надані послуги; податкову накладну.

Вирішуючи спір про стягнення заборгованості за договором вирішальним є встановлення та дослідження виконання позивачем свого обов'язку направлення документів відповідачеві 2.

Аналогічний висновок викладений в постанові Вищого господарського суду України від 26.11.2014 р. у справі № 916/269/14.

При цьому, позивач вважає, що доказом направлення відповідачеві 2 документів є повідомлення про вручення поштового відправлення №806. Іншим доказом направлення зазначених документів позивач вважає опис вкладення до претензії позивача. Позивач вважає, що він двічі відправляв відповідачеві 2 документи.

Однак, ні повідомлення про вручення, ні опис вкладення не можуть бути доказом направлення документів відповідачеві 2.

Так, повідомлення про вручення не містить опису вкладення до нього, а тому невідомо які саме документи позивач направив відповідачеві 2.

У свою чергу опис вкладення не містить дати його складання, підпису відправника, номеру відправлення, найменування підрозділу спеціального зв'язку, а тому неможливо встановити якого саме поштового відправлення цей опис стосується.

Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № В-00000372, наявний в матеріалах справи, не підписаний відповідачем 2 та відсутні будь-які заперечення відповідача 2 щодо його підписання, а тому очевидно, що відповідач 2 вказаного акту не отримував.

Враховуючи зазначене, неможливо встановити чи взагалі виникав у відповідача 2 щодо здійснення оплати послуг позивача за договором, замовленням. Враховуючи докази наявні в матеріалах справи, вказаний обов'язок станом на сьогодні ще не виник, а тому звернення позивача з позовом є передчасним.

Аналогічні висновки викладені в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 р. у справі № 903/1331/14.

В судовому засіданні 18.04.2017р. були оглянуті оригінали документів, долучених до позовної заяви.

На підставі ухвали суду від 18.04.2017 р. розгляд справи було відкладено на 15.05.2017р. на 11.30год. Зобов'язано позивача: подати обґрунтований розрахунок суми позову з врахуванням п. 12 замовлення №741-1 від 10.08.2016р.; докази надіслання відповідачу 2 документів відповідно до п.п. 6.2, 6.3 договору (опис вкладень до цінного листа). Відповідача 1: пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог.

Позивач у додаткових письмових поясненнях від 13.05.2017 р. (вх.. № 01-54/4496/17) посилається на доводи, викладені в попередньо поданих поясненнях. Крім того, зазначає, що в п.12 Замовлення від 10.08.2016 р. сторонами погоджено, що «вартість перевезення складає 6 500, 00 євро по курсу НБУ на момент розмитнення вантажу».

Як вбачається з CMR позивачем, як перевізником, подано документи на розмитнення 05.09.2016 р.

Відповідно курс валют згідно відомостей НБУ (долучає до матеріалів справи) становив:

- на 05.09.2016 р. - 2 981, 00 грн. за 100 євро;

- на 06.09.2016 р. - 2 988, 00 грн. за 100 євро.

Загальна вартість послуг Позивача з перевезення вантажу склала 193 767, 00 (виходячи з курсу НБУ 2 981, 00 грн. за 100 євро).

При подачі позову враховано, що Відповідачем 2 здійснено часткову оплату вартості послуг в розмірі 54 000, 00 грн.

Відповідач 2 у додаткових поясненнях від 12.05.2017 р. просить відкласти розгляд справи, посилаючись на неотримання від Замовника ТОВ «РОСТ АГРО» коштів згідно рішення господарського суду Полтавської області по справі № 910/22747/16, яке не набрало на даний час законної сили. Водночас, після отримання наказу про примусове виконання рішення суду ним у найкоротший строк буде погашена заборгованість перед позивачем.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши уповноважених представників сторін, господарський суд встановив:

08.04.2015 року між ТзОВ «ВестАвтоТрейд» (Перевізник) та ТзОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт - Авто» (Експедитор) укладений договір № 08/04/15-279-1 на транспортно-експедиційне обслуговування.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобов'язання виникли з договору № 08/04/15-279-1 від 08.04.2015 року.

Згідно умов договору даний договір регулює та визначає порядок взаємовідносин Перевізника та Експедитора, які пов'язані здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування по організації перевезень експортно-імпортних транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в Замовленнях та Доповненнях до даного Договору, і які є невід'ємною частиною Договору.

Організація кожного міжнародного перевезення оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення. Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами підтверджується актом виконаних робіт.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем-2 було погоджено Замовлення №741-1 від 10.08.2016р. на транспортно-експедиційні послуги. У відповідності до п.12 Замовлення вартість перевезення складає 6 500 EUR, безготівковий рахунок по курсу НБУ на момент розмитнення вантажу.

На виконання взятих на себе зобов'язань згідно договору №08/04/15-279-1 та замовлення №741-1 позивачем надано послуги з перевезення за маршрутом порт Бремерхафен - с.Погреби Полтавська обл.

Доказів пред'явлення Експедитором претензій щодо належного та якісного надання послуг з перевезення не надано.

Факт перевезення підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) з відповідними відмітками.

Як вбачається з CMR позивачем, як перевізником, подано документи на розмитнення 05.09.2016 р.

Згідно витягу з офіційного веб-сайту НБУ курс валют становив: на 05.09.2016 р. - 2 981, 00 грн. за 100 євро; на 06.09.2016 р. - 2 988, 00 грн. за 100 євро.

Загальна вартість послуг Позивача з перевезення вантажу склала 193 767, 00 (виходячи з курсу НБУ 2 981, 00 грн. за 100 євро).

Згідно п.6.2. договору від 08.04.2015р. визначено, що розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом перерахування коштів до 20-ти банківських днів з дати отримання оригіналів документів, якщо інше не вказано у замовленні.

В п.12 Замовлення від 10.08.2016р. визначено наступний спосіб оплати: 30% передоплата, 70% оплата протягом 3 днів по отриманню оригіналів документів.

Експедитором здійснено передоплату в обумовленому розмірі 54 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4208 від 12.08.2016р.

Пунктом 6.3. договору від 10.04.2015р. визначено наступне: «Для оплати послуг перевізник повинен надавати наступні документи: акт виконаних робіт; договір; замовлення; оригінал СМR; рахунок за надані послуги; податкову накладну».

На виконання умов договору позивачем направлено Відповідачу 2 необхідні для оплати документи, що підтверджується поштовою квитанцією від 23.09.2016р.

Зазначені документи 26.09.2016р. отримано адресатом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Окрім зазначеного, у зв'язку з невиконанням зобов'язань, позивачем направлено відповідачу 2 претензію № 11 від 13.01.2017р. та повторно скеровано копії документів щодо здійснення перевезення (рахунок фактури, акту виконаних робіт, платіжного доручення, повідомлення про вручення, CMR, замовлення на перевезення, договору).

Відповідач 2 відповіді на претензію не надав, оплату наданих позивачем послуг не здійснив.

Водночас, факт отримання послуг по перевезенню підтвердив у судовому засіданні 18.04.2017р. Існування боргу визнає, зазначивши у додаткових поясненнях від 12.05.2017 р., що в жодному разі не прагне уникнути виконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Між тим, посилання Відповідача-2 щодо ненастання обов'язку здійснити оплату вартості перевезення на відсутність коштів від замовника не взято судом до уваги, враховуючи, що сторонами договору № 08/04/15-279-1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 08.04.2015р. є Перевізник - ТзОВ «ВестАвтоТрейд» (позивач у справі) та Ексмпедитор - ТзОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт - Авто» (відповідач-2 у справі) і обов'язок щодо оплати послуг за договором покладено на Експедитора - ТзОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт - Авто».

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заборгованість Відповідача 2 - ТзОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт - Авто» в сумі 139 767, 00 грн. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, підставна і підлягає до стягнення.

Водночас, 10.08.2016 року між ТОВ "ВестАвтоТрейд" та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання зобов'язань боржником - ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт - Авто» по проведенню розрахунків за виконані роботи (надані послуги) згідно договору № 08/04/15-279-1 від 08.04.2015 року на транспортно-експедиційне обслуговування та Замовлення на транспортно-експедиційні послуги № 741-1 від 10.08.2016 року в сумі 1 000 грн. 00 коп. Строк дії договору - з моменту його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, але не пізніше 01.10.2017 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частинами 1, 2 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За змістом статті 33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Беручи до уваги вищезазначене, вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів 1 000, 00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 543, 553, 554, 599 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» (03056, м. Київ, вул. Польова, 21 оф. 114, ) на користь

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВестАвтоТрейд" (м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2-а, ) 138 767, 00 грн. заборгованості та 2 081, 51 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» (03056, м. Київ, вул. Польова, 21 оф. 114, ) та Підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВестАвтоТрейд" (м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2-а, ) 1 000, 00 грн. заборгованості та 15, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 17.05.2017 р.

Суддя Пахолюк В.А.