ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 р. Справа № 917/396/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т.Шевченка, 18, м. Київ, 01601) в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком", вул. Соборності, буд. 33, м. Полтава, 36000

до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради ( вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1 управління виконавчого комітету Полтавської міської ради;

2. Фінансове управління виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради;

3. Управління Державної казначейської служби України у місті Полтаві Полтавської області

про стягнення 922 629,28 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. №864 від 12.12.2016 року

від відповідача: ОСОБА_3 дов. №13-3294 від 10.04.2017 року;

ОСОБА_4 дов. №08-3624 від 10.04.2017 року

від третьої особи №1:Кагамлик Т.А. дов. №01-01/03/26 від 10.01.2017 року

від третьої особи №2: ОСОБА_5 дов. №01.1-17/219 від 16.05.2017 року

від третьої особи №3:відсутні

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуги зв'язку) на пільгових умовах в сумі 922 629,28 грн.

Суд ухвалою від 20.03.2017 року порушив провадження у справі №917/396/17 та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 11.04.2017 року.

11.04.2017 року від позивача до суду надійшов лист (арк. с. 89). В поданому листі позивач повідомляє суд про відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо предмету спору та інших документів щодо спірних правовідносин між сторонами чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами. До листа позивач додав акт звіряння розрахунків (арк. с. 90) .

10.04.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 61-64). В поданому відзиві відповідач зазначає, що проблемне питання, що є предметом позову, виникло у зв'язку з тим, що Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік відповідні видатки на відшкодування наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам не були передбачені. Відповідач вважає, що вини управління у відсутності коштів у державному бюджеті немає, а тому нести відповідальність за рішення та дії, вчинені іншими органами, у т.ч. на законодавчому рівні, не повинно. Також відповідач наголошує на тому, що управління вчинило усіх можливих дій щодо вирішення питання погашення кредиторської заборгованості, яка виникла перед позивачем, а саме були направлені численні запити, листи до компетентних органів з метою висвітлення проблеми наявності боргів перед організаціями, що надають відповідні послуги населенню, у т.ч. послуг зв'язку на пільгових умовах, прохали надати роз'яснення щодо можливості їх погашення. Тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До відзиву відповідач додав копії листів, копії роз'яснень та копію запиту (арк. с. 65-87).

Крім того, від відповідача до суду 10.04.2017 року надійшло клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (арк. с. 86-87). В поданому клопотанні відповідач просив суд залучити до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 управління виконавчого комітету Полтавської міської ради, Фінансове управління виконавчого комітету Шевченківської у місті Полтаві ради та Управління Державної казначейської служби України у місті Полтаві Полтавської області.

В судовому засіданні 11.04.2017 року суд розпочав слухання справи по суті.

Суд ухвалою від 11.04.2017 року (арк. с. 96) відклав розгляд справи на 16.05.2017 року та залучив до часті у справі ОСОБА_1 управління виконавчого комітету Полтавської міської ради, Фінансове управління виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради та Управління Державної казначейської служби України у місті Полтаві Полтавської області в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

16.05.2017 року від третьої особи №1 та третьої особи №2 до суду надійшли письмові пояснення по справі.

Третя особа №3 в судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час його проведення була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні 16.05.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб в судовому засіданні виклали зміст письмових пояснень.

В судовому засіданні 16.05.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (позивач) є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Згідно із ст.87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України ( ч.2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

В пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно Закону України від 20.12.2016 № 1789-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" було внесено зміни до ст. 91 Бюджетного кодексу та доповнено її пунктом 20-4, згідно з яким до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів належать видатки на пільги з послуг зв'язку. Згідно роз'яснень Міністерства фінансів України від 31.08.2016 року за №31-09010-16-16/24984 року, надання вказаних пільг в 2016 році здійснюється місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів (арк. с. 52).

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення Шевченківського району м. Полтави є Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (відповідач), а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню Шевченківського району м. Полтави послуг зв'язку на пільгових умовах повинен здійснювати відповідач.

Як вказує позивач, у період з січня 2016 року по грудень 2016 року (включно) ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" надавало телекомунікаційні послуги (послуги зв'язку) на пільгових умовах населенню Шевченківського району м. Полтави, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п.18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальні захисту , п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захисті 5 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей 4 ч. 3 ст. 13 Закону України Про охорону дитинства. Всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) відповідачем відшкодовані не були і за ним рахується заборгованість в сумі 922 629,28 грн.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) у 2016 році підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги звязку форми 3-пільга, затвердженим наказом Мінпраці України від 28.03.2003 № 83 (арк. с. 8-19).

Крім того, позивач вказує на те, що ним на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб які мають право на пільги подавались на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг наданих пільговикам у минулому місяці (арк. с. 20-44). Поіменні списки абонентів за формою 2-пільга щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача: , що підтверджується витягами з електронної пошти позивача щодо відправлення вихідних повідомлень на вищезазначену електрону адресу (арк. с.45-48). За таких обставин, Публічне акціонерне товариства Укртелеком в особі Полтавської філії ПАТ Укртелеком звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) на пільгових умовах в сумі 922 629,28 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. № 3551-XII; Про жертви нацистських переслідувань від 23.03.2000 р. № 1584-ІІІ; Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ; Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР; Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. № 2011-XII; Про охорону дитинства від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ та Про прокуратуру від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ.

В вище перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікації надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Факт надання позивачем пільговій категорії населення Шевченківського району м. Полтави телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) підтверджується оформленими між сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги звязку форми 3-пільга, затвердженим наказом Мінпраці України від 28.03.2003 № 83 (арк. с. 8-19).

Отже, позовні вимоги про стягнення 922629,28 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуги зв'язку) на пільгових умовах, підтвердженні належними доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 530 ЦК якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 617 ЦК особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №3-77гс17.

Питання погашення існуючої заборгованості за послуги зв'язку, надані на пільгових умовах, відповідачем не вирішено, заборгованість за січень - грудень 2016 року (включно) у сумі 922 629,28 грн. не сплачена, чим порушено законні права та інтереси позивача.

Крім того судом враховано лист Міністерство фінансів України від 31.08.2016р. за вих. № 31-09010-16-16/24984 де вказано, що оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших визначених законодавством пільг не передбачено, надання вказаних пільг може бути здійснено місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

Згідно зі ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради ( вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ідентифікаційний код 03195317) на користь Публічного акціонерного товари Укртелеком в особі Полтавської філії ПАТ Укртелеком (вул. Соборності, 33, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 21560766) 922629,28 грн. боргу по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 13839,44 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.05.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.