ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Справа № 5006/37/152пн/2012

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівБарицької Т.Л.,
Кролевець О.А.,
розглянувши касаційну скаргуРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017 (головуючий суддя Татенко В.М., Ломовцева Н.В., Стойка О.В.)
та ухвалуГосподарського суду Донецької області від 18.01.2017 (головуючий суддя Мальцева М.Ю., Осадча А.М., Ніколаєва Л.В.)
у справі№ 5006/37/152пн/2012 Господарського суду Донецької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ"
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
1.Міністерство інфраструктури України, 2.Фонд державного майна України,
проукладення додаткової угоди № 5 до договору оренди від 17.06.2003 № 1055/03 в редакції позивача
за участю представників
позивачане з'явились,
відповідачане з'явились,
третьої особи-1не з'явились,
третьої ососби-2не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.06.2013 у справі №5006/37/152пн/2012, залишеним у силі постановою Вищого господарського суду України від 24.04.2014, задоволено позовні вимоги про укладання додаткової угоди № 5 до договору оренди від 17.06.2003 № 1055/03 в редакції позивача, а саме вирішено:

доповнити пункт 3.1 статті 3 договору абзацом 4 наступного змісту: "При визначенні орендної плати використовується ставка 20% від вартості основних засобів та нематеріальних активів за незалежною оцінкою на час оцінки об'єкту оренди";

викласти пункт 3.2 статті 3 договору у наступній редакції: "Орендар за власний рахунок здійснює незалежну оцінку вартості основних засобів та нематеріальних активів протягом 45 днів з дня затвердження результатів інвентаризації. До дня затвердження результатів незалежної оцінки Орендар сплачує орендну плату без змін. Після затвердження результатів незалежної оцінки протягом 30 днів Орендар зобов'язується сплатити різницю між сплаченою орендною платою (в т.ч. авансових оплат) та орендною платою, визначеною за правилами абз. 4 п. 3.1 ст. З Договору, за період з 18.06.2013 до дня затвердження результатів незалежної оцінки без пені";

пункт 10.1 статті 10 Договору викласти в наступній редакції: "Цей договір укладено строком на тринадцять років, що діє з 17 червня 2003 року до 17 червня 2016 року включно";

викласти пункт 10.2. статті 10 договору у наступній редакції: "Умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря. Припинення строку дії договору не звільняє Орендаря від сплати орендної плати за період фактичного користування Підприємством";

інші положення Договору оренди № 1055/03 від 17.06.2003 року залишити незмінними;

ця Додаткова угода складена в 4-х (чотирьох) примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу, - по два для Орендодавця і Орендаря.

04.01.2017 від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до господарського суду першої інстанції надійшла заява про роз'яснення рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2013.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.01.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017, в задоволенні заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про роз'яснення рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2013 у справі № 5006/37/152пн/2012 відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого суду та постанову апеляційної інстанції скасувати, а заяву про роз'яснення судового рішення направити до місцевого суду для розгляду по суті.

Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права, зокрема ст. 89 ГПК України. Доводи касаційної карги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для роз'яснення судового рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники учасників судового процесу не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 89 ГПК України суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту; про роз'яснення рішення виноситься ухвала; подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Аналогічні приписи містить стаття 34 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої: у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення; суд або орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути заяву у десятиденний строк з дня її надходження і у разі необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту документа, не змінюючи їх редакції.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, відповідач порушує питання саме щодо способу та умов виконання рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2013 у справі №5006/37/152пн/2012.

При цьому роз'яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення, а не засобом визначення дій спрямованих на досягнення кінцевого результату у справі, визначеному в резолютивній частині рішення суду.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" зазначено, що здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду; якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення; роз'яснено може бути лише таке судове рішення, яке набрало законної сили та не змінене й не скасоване на момент звернення по його роз'яснення; в іншому разі господарський суд відмовляє в його роз'ясненні, а якщо рішення змінено чи скасовано в певній частині, - роз'яснює його в тій частині, в якій рішення залишено без змін, а в решті відмовляє у роз'ясненні; про відмову в роз'ясненні рішення виноситься ухвала, яка може бути оскаржена.

Пунктом 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що: відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення або зміст наказу є незрозумілими, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення такого рішення чи змісту документа; господарський суд першої інстанції, який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути заяву державного виконавця у десятиденний строк з дня її надходження і за необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту виконавчого документа, не змінюючи їх редакції.

В ухвалі про роз'яснення судових рішень господарський суд не може визначати порядок та умови здійснення виконавчого провадження.

В кожному конкретному випадку порядок виконання рішення суду визначається державним виконавцем на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та виходячи зі змісту резолютивної частини рішення господарського суду.

З врахуванням наведеного колегія суду зазначає, що, здійснюючи роз'яснення судового рішення у справі, суд тим самим усуває неясності цього судового рішення, опираючись на норми законодавства та фактичні обставини справи, які були застосовані судом при винесенні такого рішення.

Поряд з тим правове обґрунтування прийняття рішення судом, що зазначається у мотивувальній частині рішення, та правові наслідки, пов'язані з виконанням судового рішення, не можуть бути предметом роз'яснення відповідно до вимог статті 89 ГПК України. Роз'яснення ж порядку застосування норм законодавства в розумінні статті 89 ГПК України, виходячи з приписів цієї норми, теж не допускається.

Як встановлено судами і підтверджується змістом заяви про роз'яснення рішення, відповідач порушує питання саме про спосіб виконання рішення. З огляду на встановлені вище обставини колегія суду також не вбачає неясності та невизначеності у рішенні суду.

Крім того питання механізму виконання даного рішення можуть бути вирішені в порядку ст. 121 ГПК України.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок судів про відсутність фактичних та правових підстав для роз'яснення судового рішення є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи та наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування оскаржуваних ухвали та постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 5006/37/152пн/2012 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіТ.Л. Барицька
О.А. Кролевець