номер провадження справи 32/25/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

26.04.2017 справа № 908/326/17

За позовом Заступника прокурора Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах

позивача ОСОБА_1 освіти і науки України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 10)

до відповідачів: 1. Таврійського державного агротехнологічного університету (72310, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, 18) в особі Відокремленого структурного підрозділу Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету (72100, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Морська, 84)

2. Приватне сільськогосподарське підприємство Приморський (72100, Запорізька області, м. Приморськ, вул. Центральна, 49)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)

про визнання недійсним договору та звільнення земельної ділянки,

Суддя Колодій Н.А.

За участю представників:

Від прокуратури ОСОБА_3 (посв. № 023837 від 24.12.13)

Від позивача - не зявився

Від відповідача 1: Таврійського державного агротехнологічного університету ОСОБА_4 (посвідчення № 240, дійсне до 25.07.16); ОСОБА_5 (дов. № 01/1-696 від 12.04.17); Відокремленого структурного підрозділу Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету ОСОБА_6 (дов. № 01/1-471 від 15.03.17)

Від відповідача 2 ОСОБА_7 (дов. № б/н від 29.09.16); ОСОБА_8 (дов. № б/н від 29.09.16)

Від третьої особи ОСОБА_9 (дов. № 18 від 15.02.17)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про визнання недійсним договору від 18.03.2014р. № 16 про спільну діяльність по організації виробничої практики студентів, укладений між ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету та ПСП Приморський та про зобовязання ПП Приморський звільнити займані земельні ділянки (кадастровий номер :12:027:0010 (64,7656 га), кадастровий номер :12:028:0010 (51,4631 га), кадастровий номер :12:029:0010 (85,3130 га) державної форми власності на території Приморської міської ради Приморського району Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.02.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/326/17, судове засідання призначено на 15.03.2017р. Ухвалою суду від 15.03.2017р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду спору у справі, розгляд справи відкладено.

Прокурор підтримав позовні вимоги, в обґрунтування позову зазначив наступне. 18.03.2014р. між ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету та ПСП Приморський укладено договір спільної діяльності по організації виробничої практики за № 16, предметом якого є спільна діяльність по організації виробничої практики студентів та виробнича діяльність по вирощуванню сільськогосподарських культур на площі, що виділяється для цієї мети. Пунктом 2 договору передбачено, що замовник зобовязується виділити землю для вирощування зернових і технічних культур тощо. Виділені земельні ділянки належать державі, а тому їх використання може здійснюватися у суворій відповідності з вимогами чинного земельного законодавства. Вказаний договір укладено всупереч вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним з наступним підстав. По-перше, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 296 затверджено Порядок укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків договорів про спільну діяльність. Згідно з п. 4 вказаної постанови орган управління подає у встановленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладеного договору. Однак, відповідач-1 не звертався до ОСОБА_1 освіти та науки України зі зверненням щодо погодження укладення договору, а в подальшому проект договору не узгоджувався і не погоджувався. По-друге, землекористувачем є саме Таврійський державний агротехнологічний університет. ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету, взявши на себе зобовязання виділення земельних ділянок ПСП Приморський, позбавив землекористувача - Таврійський державний агротехнологічний університет, права самостійного господарювання на земельних ділянках. Надавши оцінку договору № 16 від 18.03.2014р., прокурор прийшов до висновку, що даний договір не є договором про спільну діяльність, а є прихованим договором оренди землі. Однак його зміст суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про оренду землі», а тому підлягає визнанню недійним, виходячи з наступного. ПСП Приморський використовує земельну ділянку із недодержанням сторонами в момент вчинення правочинну встановленого законом порядку, з порушенням приписів ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі», а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності. У звязку з чим договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним. Крім того, ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету фактично передав у користування земельні ділянки, якими не мав права розпоряджатися, за відсутності рішення відповідного органу виконавчої влади. Отже в даному випадку використання земельних ділянок державної форми власності здійснюється із порушенням вимог чинного законодавства, а саме: - шляхом укладання удавального правочину з метою приховання орендних відносин; - умови договору не відповідають вимогами земельного законодавства, що регулює орендні відносини; - розпорядження вказаними земельними ділянками здійснено неуповноваженим субєктом; - фактичне передання вказаної земельної ділянки у користування субєкту господарювання без згоди територіального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. На підставі ст. ст. 203, 215, 235 ЦК України, ст.207 ГК України, ст.ст. 92, 93, 95 Земельного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про управління обєктами державної власності» просить позов задовольнити.

Відповідач-1 (ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету) у своєму відзиві, зокрема зазначив, що, з метою усунення можливих порушень чинного законодавства, 20.02.2017р. відповідачами було розірвано договір про спільну діяльність № 16 від 18.03.2014р.

Відповідач 2 (ПСП Приморський) також підтвердив, що 06.04.2017р. сторони уклали угоди про розірвання договору про спільну діяльність по організації виробничої практики студентів № 16 від 18.03.2014р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд встановив наступне.

17.07.2009р. розпорядженням голови Приморської райдержадміністрації за № 618 Таврійському державному агротехнологічному університету надано у постійне користування земельні ділянки державної форми власності загальною площею 201,54 га:

- кадастровий номер :12:027:0010 (64,7656 га), що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 116549;

- кадастровий номер :12:028:0010 (51,4631 га), що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 116547;

- кадастровий номер :12:029:0010 (85,3130 га), що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 116548, для ведення дослідницьких та навчальних цілей.

У подальшому, 18.03.2014р. між ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету (замовник, відповідач-1 у справі) та ПСП Приморський (виконавець, відповідач-2) укладений договір спільної діяльності по організації виробничої практики студентів № 16, предметом якого є спільна діяльність по організації виробничої практики студентів та виробнича діяльність по вирощуванню сільськогосподарських культур на площі, що виділяється для цієї мети, знаходиться у власності замовника (п.1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору учасники за цим договором приймають на себе зобовязання обєднати свої можливості щодо досягнення мети договору (п.1.2).

Пунктом 2.1 договору замовник зобовязався виділити 201,54 га ріллі, придатної для вирощування зернових та технічних культур, ведення дослідних та навчальних цілей, без зміни її цільового призначення, відповідно до плану землекористування з правом контролю порядку використання землі з метою недопущення її псування.

Пунктом же 2.2. виконавець зобовязався в рамках цього договору самостійно своїми силами і засобами провести новий технологічний цикл вирощування сільськогосподарських культур, згідно структури посівних площ, а саме: - створити умови для навчання студентів; - виконати основну обробку ґрунту; - виконати передпосівну обробку ґрунту; - посів сільськогосподарських культур; - виробляти догляд за посівами; - придбання, вивіз та очищення отриманого врожаю; ... замовник самостійно забезпечує відбір та формування груп студентів для проходження практики занять.

Умовами п. 2.5 договору передбачено, що вирощений врожай на наданих сільськогосподарських площах є власністю замовника.

Згідно з п. 3.1, п. 3.2 договору по завершенню циклів вирощування зернових культур та соняшнику сторони підписують Акт виконаних робіт. Розрахунок з виконавцем за виконані роботи та матеріали в рамках цього договору здійснюються замовником в грошовому еквіваленті за фактичними видатками, згідно акту виконаних робіт, підписаного сторонами після закінчення технологічного процесу робіт.

Відповідно до п. 6.1 договору він вступає в силу з дня його підписання і діє до 01.01.2019р.

Пунктом 6.5 договору передбачена можливість його розірвання за згодою сторін.

Звертаючись з даним позовом до суду прокурор заявив вимоги про визнання недійсним договору від 18.03.2014р. № 16 про спільну діяльність по організації виробничої практики студентів та про зобовязання ПП Приморський звільнити займані земельні ділянки державної форми власності на території Приморської міської ради Приморського району Запорізької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор, зокрема, зазначив, що надавши оцінку договору № 16 від 18.03.2014р. він дійшов до висновку, що даний договір не є договором про спільну діяльність, а є прихованим договором оренди землі. Однак його зміст суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про оренду землі», а тому підлягає визнанню недійним.

Використання земельних ділянок державної форми власності здійснюється із порушенням вимог чинного законодавства, а саме: - шляхом укладання удавального правочину з метою приховання орендних відносин; - умови договору не відповідають вимогами земельного законодавства, що регулює орендні відносини; - розпорядження вказаними земельними ділянками здійснено не уповноваженим субєктом; - фактичне передання вказаної земельної ділянки у користування субєкту господарювання без згоди територіального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У приписах п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 9 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ГК України (яка кореспондується зі ст. 236 ЦК України) виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

За змістом ст.ст. 651, 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (ч. 1 ст. 792 ЦК України).

Із правової природи такого зобов'язання вбачається, що фактичне користування земельною ділянкою на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків наслідки недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України, оскільки використання майна - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Тому, визнаючи договір оренди недійсним, необхідно серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

В ході розгляду даної справи, а саме 06.04.2017р. ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету та ПСП Приморський уклали угоду про розірвання договору про спільну діяльність по організації виробничої практики студентів від 18.03.2014р. № 16.

З матеріалів справи також вбачається, що у звязку з розірванням договору ВСП Ногайський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету повернуто ПСП Приморський земельні ділянки державної форми власності для ведення дослідних навчальних цілей, а саме: земельна ділянка розміром 64,7656 га кадастровий номер :12:027:0010, земельна ділянка розміром 51,4631 га кадастровий номер :12:028:0010, земельна ділянка розміром 85,3130 га кадастровий номер :12:029:0010.

Тобто, у справі, що розглядається, позовні вимоги прокурора зводяться до визнання недійсним договору, який сторони розірвали, а майно (земельні ділянки) повернули, тобто зобов'язання за спірним договором є припиненими.

Враховуючи встановлені у справі обставини, визнання недійсним договору про спільну діяльність по організації виробничої практики студентів від 18.03.2014р. № 16 та про зобовязання ПП Приморський звільнити займані земельні ділянки є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування.

Згідно з п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі № 908/326/17 підлягає припиненню в порядку п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Приймаючи судове рішення у даній справі суд застосовував норми права з урахуванням правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 23.12.2015р. у справі № 918/144/15.

За приписами ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, суд вважає за необхідне повернути Прокуратурі Запорізькій області із Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 3200 грн.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80 , ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 908/326/17 припинити за відсутністю предмета спору.

Повернути Прокуратурі Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а; ) із Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн., сплачений за платіжним дорученням № 152 від 07.02.2017р. на суму 3088 грн. та за платіжним дорученням № 189 від 14.02.2017р. на суму 112 грн. (оригінали платіжних доручень міститься в матеріалах справи № 908/326).

Суддя Н.А. Колодій