КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 910/19586/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Скрипки І.М.

Іоннікової І.А.

За участі представників:

від позивача: Миколенко С.С. - представник

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

від Департаменту ДВС:не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2017 у справі № 910/19586/15 (суддя Привалов А.І.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпром»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвестиція»

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарна»

про стягнення 25 004 049, 73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2017 у справі № 910/19586/15 (суддя Привалов А.І.) скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено повністю.

Визнано незаконним рішення (повідомлення) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. № 610/16 від 21.10.2016 щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва № 910/19586/15 від 01.04.2016 і відкрити виконавче провадження відповідно до поданої Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» заяви про відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2017 у справі № 910/19586/15 з доданими до неї документами повернуто скаржнику без розгляду по суті на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Усунувши недоліки які стали підставою для повернення апеляційної скарги, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги. До апеляційної скарги заявником було додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.04.2017.

Представник департаменту ДВС та представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши думку представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників департаменту ДВС та відповідачів.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

21.10.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу (наказу Господарського суду міста Києва № 910/19586/15 від 01.04.2016р.) стягувачу без прийняття до виконання за №610/16 від 21.10.2016р., яке отримано стягувачем (скаржником) 03.11.2016р. В повідомленні головний державний виконавець в якості підстави для повернення та відмови в прийнятті до виконання виконавчого документу послався на вимоги п. 8 ч. 4 ст. 4 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначив, що банком до заяви про відкриття виконавчого провадження не додано квитанції про сплату авансового внеску.

Відповідно до статті 115 ГПК України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій Державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Матеріалами справи підтверджується, що заява ПАТ «Укргазбанк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.04.2016р. № 910/19586/15 була надіслана на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ 04.10.2016р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком поштової установи від 04.10.2016р.

Відтак, суд вважає датою пред'явлення вказаного судового наказу до виконання саме 04.10.2016р.

Між тим, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. обґрунтовано повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав, наведених у частині другій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діє з 05.10.2016р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату пред'явлення наказу до виконання), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату пред'явлення наказу до виконання), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату пред'явлення наказу до виконання), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Виконавчим документом у відповідності до наведеної статті є, в тому числі, судові накази.

Частинами 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату пред'явлення наказу до виконання), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу Державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частиною 6 пункту 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату пред'явлення наказу до виконання), державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Зокрема, положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату пред'явлення наказу до виконання) та Законом в цілому, не визначено обов'язку стягувача додавати до заяви про відкриття виконавчого провадження квитанцію про сплату авансового внеску.

Такий обов'язок встановлено положеннями Закону в редакції, що діє з 05.10.2016р.

Натомість, судом вище встановлено, що наказ № 910/19586/15 від 01.04.2016р. було пред'явлено стягувачем до виконання 04.10.2016р., тобто до вступу в дію Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції, яка передбачає додавати до заяви про відкриття виконавчого провадження докази сплати авансового внеску.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем було неправомірно застосовано положення Закону в редакції, яка ще не набула чинності станом на момент пред'явлення наказу до виконання, а тому скарга Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України правомірно задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду по даній справі обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2017 по справі № 910/19586/15 залишити без змін.

Матеріали оскарження ухвали від 19.01.2017 у справі № 910/19586/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.М. Скрипка

І.А. Іоннікова