ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.01.2017р. Справа №905/3021/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

до відповідача: ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь,

про стягнення 112662,23 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за дов.

від відповідача: ОСОБА_3 нач. юр. служб.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 23.11.2016р. по 19.12.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за реактивну електроенергію, спожиту за січень 2015 року - квітень 2016 року, у розмірі 8755,97 грн;

- боргу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за червень, жовтень 2015 року у розмірі 1702,09 грн;

- 3% річних, нарахованих у період з 01.02.2015р. по 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в липні-вересні 2014 року, листопаді 2014 року березні 2016 року, реактивної електроенергії, спожитої в липні вересні 2014 року, грудні 2014 року березні 2016 року у розмірі 12186,33 грн;

- інфляційних, нарахованих з 01.02.2015р. до 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в липні-вересні 2014 року, листопаді 2014 року лютому 2016 року, реактивної електроенергії спожитої в липні вересні 2014 року, грудні 2014 року березні 2016 року у розмірі 90017,84 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №69/06-115 від 19.10.2006р. про постачання електричної енергії, внаслідок чого у ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» утворилась заборгованість за реактивну електроенергію в сумі 8755,97 грн (січень 2015 року квітень 2016 року).

Крім того, наявність обставин несвоєчасної оплати відповідачем активної електроенергії, яка була отримана в липні-вересні 2014 року, листопаді 2014 року березні 2016 року, реактивної електроенергії, спожитої в липні вересні 2014 року, грудні 2014 року березні 2016 року, стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Одночасно, за твердженням позивача, у червні, жовтні 2015 року відповідачем було перевищено ліміт електроспоживання, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено до стягнення 1702,09 грн.

Відповідач у відзиві №2654 від 12.12.2016р. з розрахунком основного боргу за реактивну електроенергію та боргу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії погодився. Крім того, за твердженням відповідача, з огляду на домовленість сторін про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови №375 від 04.06.2015р. Кабінету Міністрів України (договір №375Е/70 від 13.08.2015р.), підстави для стягнення 3% річних та інфляційних збитків відсутні. Водночас, як вказує відповідач, відповідно до постанови №20 від 11.01.2005р. «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та на підставі протокольного рішення №20/5354 від 21.03.2016р. за рахунок пільг та субсидій з відповідачем була сплачена сума боргу за спожиту електричну енергію в період з січня по грудень 2015 року та з січня по березень 2016 року в сумі 633435,02 грн.

У клопотанні №2655 від 12.12.2016р. відповідач просив відстрочити виконання рішення суду у справі на 1 рік.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 19.10.2006р. між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго») (постачальник) та ОСОБА_1 підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (споживач) було підписано договір №69/06-115 про постачання електричної енергії.

Згідно із розділом 1 договору №69/06-115 від 19.10.2006р. постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 10,8 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.9.5 договору №69/06-115 від 19.10.2006р. останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Водночас, як вказує позивач, сторонами не було заявлено про припинення дії означеного договору, відтак постачання електричної енергії здійснюється споживачу за вказаним правочином до теперішнього часу.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові докази продовження дії договору шляхом поставки та споживання електричної енергії після грудня 2009 року на підставі спірного договору, а саме акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), підписані відповідачем та скріплені його печаткою.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи наявні докази фактичного існування між сторонами правовідносин з постачання/споживання електроенергії саме за договором №69/06-115 від 19.10.2006р., з урахуванням письмових пояснень позивача, які були надані суду 09.11.2016р., з огляду на відсутність заперечень відповідача у цій частині, виходячи з того, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається, а доказів існування між сторонами будь-яких інших договірних відносин з постачання електроенергії крім визначених договором №69/06-115 від 19.10.2006р. матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою продовжились та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

За приписами п.2.2.2 договору №69/06-115 від 19.10.2006р. постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару.

Як свідчать матеріали справи, в січні 2015 року - квітні 2016 року постачальником надано послуги з перетікання реактивної електроенергії на загальну суму 8755,97 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), а саме:

- за січень 2015 року на суму 496,03 грн (7279 кВАр/год),

- за лютий 2015 року на суму 343,19 грн (5761 кВАр/год),

- за березень 2015 року на суму 532,04 грн (7203 кВАр/год),

- за квітень 2015 року на суму 480,79 грн (7336 кВАр/год),

- за травень 2015 року на суму 484,96 грн (7608 кВАр/год),

- за червень 2015 року на суму 705,02 грн (8207 кВАр/год),

- за липень 2015 року на суму 604,56 грн (8567 кВАр/год),

- за серпень 2015 року на суму 626,02 грн (8974 кВАр/год),

- за вересень 2015 року на суму 560,90 грн (8608 кВАр/год),

- за жовтень 2015 року на суму 515,64 грн (8203 кВАр/год),

- за листопад 2015 року на суму 686,08 грн (8146 кВАр/год),

- за грудень 2015 року на суму 516,63 грн (7932 кВАр/год),

- за січень 2016 року на суму 580,32 грн (7688 кВАр/год),

- за лютий 2016 року на суму 546,13 грн (6976 кВАр/год),

- за березень 2016 року на суму 520,16 грн (7399 кВАр/год),

- за квітень 2016 року на суму 557,50 грн (7507 кВАр/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті наданих послуг з перетікання реактивної електричної енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення боргу за реактивну електроенергію в сумі 8755,97 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами №69/06-115 від 19.10.2006р. споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно із умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору.

За приписами п.10 додатку №5 до вказаного договору розрахунки за активну електричну енергію, в тому числі за обсяги недорахованої електричної енергії, визначеної на підставі акта порушень споживачем ПКЕЕ, за перевищення договірних (граничних) величин споживання електричної енергії та потужності і перетікання реактивної електричної енергії здійснюється споживачем грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 10 операційних днів від дня отримання рахунку.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на оплату реактивної електроенергії №69 від 26.01.2015р., №69 від 24.02.2015р., №69 від 24.03.2015р., №69 від 24.04.2015р., №69 від 25.05.2015р., №69 від 25.06.2015р., №69 від 24.07.2015р., №69 від 25.08.2015р., №69 від 24.09.2015р., №69 від 27.10.2015р., №69 від 25.11.2015р., №69 від 24.12.2015р., №69 від 25.01.2016р., №69 від 24.02.2016р., №69 від 24.03.2016р., №69 від 25.04.2016р., поставленої у січні 2015 року квітні 2016 року були вручені представнику відповідача, а саме ОСОБА_4 за довіреністю №03-114 від 28.12.2015р. Факт отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Відтак, з урахуванням змісту п.10 додатку 5 до договору №69/06-115 від 19.10.2006р., господарським судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати заявленої до стягнення вартості реактивної електричної енергії настав.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь позивача суми боргу за реактивну електроенергію в розмірі 8755,97 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» у разі перевищення договірних величин електроспоживання споживач зобовязаний сплатити постачальнику двократну вартість різниці між фактично спожитою та встановленою договірною величиною електроспоживання.

За змістом п.4.2.2 договору №69/06-115 від 19.10.2006р. за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини.

Додатком №8 «Договірні величини споживання електричної енергії» до вказаного договору було встановлено обсяг постачання електричної енергії у червні 2015 року на рівні 28 тис. кВт/год, у жовтні 2015 року на рівні 28 тис. кВт/год.

При цьому, у червні 2015 року відповідач фактично спожив 28148 кВт/год, у жовтні 2015 року 28980 кВт/год, що перевищує встановлені договором ліміти на: 148 кВт/год, 980 кВт/год відповідно.

Відтак, з огляду на наявність обставин перевищення договірних величин енергоспоживання, позивач оформив та надав відповідачу наступні рахунки на компенсацію двократної вартості різниці між фактично спожитою та встановленою договірною величиною електроспоживання:

- №04/69.092824 від 27.10.2015р. на суму 1490,38 грн;

- №04/69.104222 від 25.06.2015р. на суму 211,71 грн.

Вказані документи отримані представником відповідача за довіреністю без зауважень та заперечень.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи приписи ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» та зміст п.4.2.2 договору №69/06-115 від 19.10.2006р., позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь позивача 1702,09 грн за перевищення договірних величин електроспоживання також підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

У п.7.1 вказаної постанови розяснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як було зазначено судом вище, в період з січня 2015 року по квітень 2016 року позивач надав відповідачу послуги з перетікання реактивної електроенергії на суму 8755,97 грн, за які Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» не розрахувалось.

Аналогічні послуги були надані Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» у липні 2014 року на суму 226,68 грн (3551 кВАр/год), серпні 2014 року на суму 207,77 грн (3246 кВАр/год), вересні 2014 року на суму 157,56 грн (2354 кВАр/год), грудні 2014 року на суму 322,97 грн (4852 кВАр/год), про що свідчать наявні у матеріалах справи акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії).

Крім того, постачальник поставив споживачу активну електроенергію у липні 2014 року на суму 18504,59 грн (13001 кВт/год), у серпні 2014 року на суму 16692,70 грн (11728 кВт/год), у вересні 2014 року на суму 4365,11 грн (2949 кВт/год), у листопаді 2014 року на суму 36331,51 грн (24545 кВт/год), у грудні 2014 року на суму 37087,70 грн (24564 кВт/год).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.05.2015р. по справі №908/2049/15-г позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача борг за активну електроенергію у розмірі 112981,61 грн, борг за реактивну електроенергію у розмірі 914,98 грн, 6694,39 грн пені, 744,17 грн 3% річних, 9065,38 грн збитків від інфляції, судовий збір у розмірі 2608,01 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, у мотивувальній частині рішення суд дослідив обставини укладання договору №69/06-115 від 19.10.2006р., здійснення позивачем поставки активної електроенергії в період з липня-вересень, листопада-грудень 2014 року, надання послуг з перетоку реактивної електроенергії у липні-вересні, грудні 2014 року.

Крім того, відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи та підтверджуються даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення від 20.05.2015р. по справі №908/2049/15-г в апеляційному, касаційному порядках та з підстав, передбачених ст.112 Господарського процесуального кодексу України не переглядалось.

Враховуючи приписи ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.35 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що рішення від 20.05.2015р. господарського суду Запорізької області по справі №908/2049/15-г (яке у встановленому законом порядку не скасовано та є дійсним), має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Відтак, з огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних за період з 01.02.2015р. по 30.04.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в липні-вересні 2014 року, листопаді 2014 року березні 2016 року, реактивної електроенергії спожитої в липні вересні 2014 року, грудні 2014 року березні 2016 року у розмірі 12186,33 грн.

Як свідчать матеріали справи, 13.08.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області (сторона перша), Департаментом фінансів Донецької облдержадміністрації (сторона друга), Департментом житлово-комунального господарства Донецької облдержадміністрації (сторона третя), ОСОБА_1 підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (сторона четверта), Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» (сторона пята), Державним підприємством «Енергоринок» (сторона шоста), Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (сторона сьома) було укладено договір №375Е/70 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови №375 від 04.06.2015р. Кабінету Міністрів України.

За приписами п.1 вказаного правочину предметом останнього є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеної п.16 ст.14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою №375 від 04.06.2015р. Кабінету Міністрів України.

За приписами п.п.7, 12, 17 договору №375Е/70 від 13.08.2015р. сторона четверта перераховує на рахунок сторони пятої кошти в сумі 35000000 грн, у тому числі податок на додану вартість 5833333,33 грн, для погашення заборгованості за електричну енергію спожиту, зокрема, у 2014 році згідно з договором від 19.10.2006р. №69/06-115, рішення суду від 20.05.2015р. №908/2049/15-г у сумі 112981,61грн. З метою виконання договору сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Виходячи зі змісту наявного у матеріалах справи платіжного доручення №5 від 18.08.2015р., грошові кошти в сумі 35000000 грн були перераховані ОСОБА_1 підприємством «Компанія «Вода Донбасу» на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в порядку і строки, встановлені договором №375Е/70 від 13.08.2015р.

Правова позиція щодо подібних правовідносин викладена, зокрема, у постанові №3-322гс15 від 01.07.2015р. Верховного Суду України по справі №924/1230/14, в якій зазначено про відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за енергоносії, поставлені відповідно до договору про постачання електричної енергії.

За приписами ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, для застосування штрафних санкцій, передбачених договором про постачання електричної енергії, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Водночас, виходячи зі змісту акту звірки розрахунків №69 від 19.10.2006р. за договором №69/06-115 від 19.10.2006р., який підписано та скріплено печатками сторін, 09.09.2015р. в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з перетікання реактивної електроенергії у липні - вересні, грудні 2014 року відповідачем було здійснено оплату на загальну суму 751,14 грн. Вищезазначене відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Відтак, розрахунок за спожиту активну електроенергію у липні-вересні, листопаді, грудні 2014 року відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі №375Е/70 від 13.08.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови №375 від 04.06.2015р. Кабінету Міністрів України.

З огляду на наведене, враховуючи правову позицію, яка викладена у постанові №3-322гс15 від 01.07.2015р. Верховного Суду України по справі №924/1230/14, підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, у цій частині спірних правовідносин відсутні.

Разом з тим, за надані послуги з перетікання реактивної електроенергії у липні-вересні, грудні 2014 року на загальну суму 751,14 грн розрахунки проведені безпосередньо за договором №69/06-115 від 19.10.2006р. про постачання електричної енергії та не охоплені договором про організацію взаєморозрахунків №375Е/70 від 13.08.2015р.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що частину вартості спожитої активної електроенергії за спірним договором протягом січня-жовтня, грудня 2015 року, січня-березня 2016 року було погашено з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» на загальну суму у розмірі 633435,02 грн, що підтверджується листом №19 Э3/303 від 28.03.2016р. ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на адресу директора з продажу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», у якому відповідач просить розподілити оформлені та перераховані у березні 2016р. 15452872,67 грн за електроенергію січня-жовтня, грудня 2015 року, січня-березня 2016 року (633435,02 грн), додатком до листа ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» Розподіл погашення заборгованості за спожиту електроенергію Доноблдержадміністрації; спільним протокольним рішенням №20/5354 від 21.03.2016р., в тому числі, на суму 633435,02 грн. за січень-жовтень, грудень 2015 року, січень-березень 2016 року, визнання яких вбачається з представленого позивачем розрахунку ціни позову.

У розділі 5 спільного протокольного рішення передбачено, що усі сторони не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти стороні наступній.

Відповідачем у доповненні №2702 від 16.12.2016р. до відзиву на позовну заяву пояснено, що спільне протокольне рішення №20/5354 від 21.03.2016р. не надано до матеріалів справи, так як пільги і субсидії в березні 2016р. були зараховані на підставі наданих розрахунків по пільгам і субсидіям в Департамент житлово-комунального господарства Донецької облдержадміністрації без прямого перерахування коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Вищезазначене позивачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст.12 вказаного кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова КМУ №20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з постачанням електричної енергії населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на споживання електроенергії.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ №20 від 11.01.2005р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Такі висновки викладені у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016р. у справі №924/13/16.

З огляду на те, що уклавши спільне протокольне рішення №20/5354 від 21.03.2016р. про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, сторони договору у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за електричну енергію, надану на підставі договору №69/06-115 від 19.10.2006р., тому для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було проведено поза межами порядку і строків, визначених спільним протокольним рішенням.

Водночас, виходячи зі змісту акту звірки розрахунків №69 від 19.10.2006р. за договором №69/06-115 від 19.10.2006р., який підписано та скріплено печатками сторін, 09.09.2015р. в рахунок погашення заборгованості за активну електроенергію, спожиту у листопаді 2015 року, 30.12.2015р. відповідачем було здійснено оплату на суму 50562,34 грн.

Відтак, розрахунок за спожиту активну електроенергію січня-жовтня, грудня 2015 року, січня-березня 2016 року на загальну суму 633435,02 грн відбувся у порядку та строки, передбачені спільним протокольним рішенням №20/5354 від 21.03.2016р. про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на виконання приписів постанови №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

З огляду на наведене, підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, у цій частині спірних правовідносин відсутні.

Разом з тим, за спожиту активну електроенергію у листопаді 2015 року на суму 50562,34 грн розрахунки проведені безпосередньо за договором №69/06-115 від 19.10.2006р. про постачання електричної енергії та не охоплені спільним протокольним рішенням №20/5354 від 21.03.2016р.

Одночасно, здійснивши перевірку розрахунку позивача в частині нарахування 3% за простроченими зобовязаннями по оплаті спожитої активної електроенергії у листопаді 2015 року, перетікання реактивної електричної енергії у період липень-вересень, грудень 2014 року, січень 2015 року березень 2016 року, з урахуванням того, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, з огляду на наведені вище правові позиції Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті активної електроенергії у листопаді 2015 року, реактивної електроенергії за період з липня по вересень, грудні 2014 року, з січня 2015 року по березень 2016 року становить 252,38 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 90017,84 грн за період з 01.02.2015р. до 30.04.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в липні-вересні 2014 року, листопаді 2014 року лютому 2016 року, реактивної електроенергії спожитої в липні вересні 2014 року, грудні 2014 року березні 2016 року.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Водночас, платіж за зобовязаннями по оплаті активної електроенергії у листопаді 2015 року мав бути здійснений не пізніше 09.12.2015р. включно (з урахуванням п.10 додатку №5 «Порядок розрахунків» до договору №69/06-115 від 19.10.2006р.). Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з січня 2016 року. При цьому позивачем відповідне нарахування розпочато з грудня 2015 року. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за поставкою активної електроенергії у листопаді 2015 року 30.12.2015р., то інфляційні взагалі не підлягають нарахуванню.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії за період з липня по вересень, грудень 2014 року, з січня 2015 року по березень 2016 року, за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 1038,69 грн.

При цьому, суд зазначає, що інфляційні збитки за поставками активної електроенергії у липні - вересні, листопаді-грудні 2014 року, січні-жовтні, грудні 2015 року, січні-березні 2016 року взагалі не підлягали нарахуванню, з огляду на наявність обставин укладання договору №375Е/70 від 13.08.2015р. про організацію взаєморозрахунків та підписання сторонами спірного протокольного рішення №20/5354 від 21.03.2016р. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка наведена, зокрема, у постанові №3-322гс15 від 01.07.2015р. та у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016р. у справі №924/13/16.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 252,38 грн та 1038,69 грн.

Відносно клопотання №2655 від 12.12.2016р. відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду у справі на 1 рік, суд зазначає про наступне:

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити його виконання.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Одночасно, судом також повинні прийматися до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на збитковість господарської діяльності ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Зокрема, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, основним джерелом надходження грошових коштів для оплати спожитої електроенергії є грошові надходження від водокористувачів (абонентів) за надані послуги з водопостачання та водовідведення, які вносяться не вчасно і не в повному обсязі. Тарифи, встановлені для ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є збитковими та не покривають витрат підприємства. Водночас, як зазначає відповідач, відповідно до звіту про фінансові результати та балансу за 2015 рік та за 1 півріччя 2016 року непокритий збиток від господарської діяльності за 2015 рік склав 1901190 тис. грн, за 1 півріччя 2016 року 2232682 тис. грн, поточна кредиторська заборгованість за 1 півріччя 2016 року складає 2283923 тис. грн. Крім того, станом на 20.10.2016р. заборгованість по заробітній платі з нарахуваннями на підприємстві склала 291464,9 тис. грн, в тому числі заборгованість по заробітній платі 14124,8 тис. грн, заборгованість по єдиному соціальному внеску 184300,2 тис. грн.

На підтвердження своєї заяви відповідачем представлено до матеріалів справи інформацію про організаційну структуру ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» станом на 01.01.2015р.; довідку №12/10/4841 від 29.07.2014р. Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області «Щодо кваліфікації надзвичайних ситуацій»; довідку №07/380 від 16.10.2014р. Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації «Про порушення нормальних умов життєдіяльності населення Донецької області щодо забезпечення питного водопостачання»; лист 01/35-299 від 06.10.2014р. Управління з питань цивільного захисту, мобілізаційної та оборонної роботи Донецької обласної державної адміністрації; довідку №12/10/5942 від 19.11.2014р. Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області «Щодо кваліфікації надзвичайних ситуацій»; експертний висновок №8/2014 (№05/14789/162 від 22.10.2014р. Державної служби України з надзвичайних ситуацій; перелік пошкоджених обєктів ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» у результаті озброєного конфлікту станом на 01.08.2016р.; висновок №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. Донецької торгово-промислової палати; сертифікат (висновок) №1735(№5270/05-4 від 25.11.2014р.), №1736 (№5268/05-4 від 25.11.2014р.) про настання обставин непереборної сили; звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік; баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015р.; баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2016р., звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2016р.; довідку №06/1351 від 20.10.2016р.; додвіку №17/1/2-69-15 від 03.07.2015р. слідчого 2 слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області; телефонограму №59 від 21.07.2016р.; розрахунок обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на послугу з водовідведення, що надана споживачам, які є субєктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, населенню ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» станом на 01.07.2016р.; копію постанови №2869 від 26.11.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Компанія «Вода Донбасу».

За висновками суду, негайне виконання рішення суду від 10.01.2017р. може призвести до блокування роботи відповідача, призупинення діяльності щодо стягнення заборгованості з осіб, які є боржниками ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» що, в свою чергу, може мати наслідком загрозу повного виконання відповідного судового акту.

У заяві №2655 від 12.12.2016р. Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» просило відстрочити виконання рішення на 1 рік. Проте, з урахуванням матеріальних інтересів стягувача, а також з огляду на те, що обставини, які слугують підставою для відстрочки, можуть змінитись значно раніше цього строку, суд вважає можливим надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2017р. по справі №905/3021/16 на 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили, внаслідок чого заява №2655 від 12.12.2016р. ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», про надання відстрочки виконання рішення на 1 рік, підлягає частковому задоволенню.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1690 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ до ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за реактивну електроенергію, спожиту за січень 2015 року - квітень 2016 року, у розмірі 8755,97 грн;

- боргу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за червень, жовтень 2015 року у розмірі 1702,09 грн;

- 3% річних, нарахованих у період з 01.02.2015р. по 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в липні-вересні 2014 року, листопаді 2014 року березні 2016 року, реактивної електроенергії, спожитої в липні вересні 2014 року, грудні 2014 року березні 2016 року у розмірі 12186,33 грн;

- інфляційних, нарахованих з 01.02.2015р. до 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої в липні-вересні 2014 року, листопаді 2014 року лютому 2016 року, реактивної електроенергії спожитої в липні вересні 2014 року, грудні 2014 року березні 2016 року у розмірі 90017,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вулиця К.Лібкнехта, буд.177А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вулиця Островського, буд.8, ) борг за реактивну електроенергію 8755,97 грн, борг за перевищення договірних величин споживання електричної енергії - 1702,09 грн, 3% річних 252,38 грн, суму інфляційних 1038,69 грн, а також судовий збір у розмірі 176,24 грн.

Відстрочити виконання рішення від 10.01.2017р. господарського суду Донецької області по справі №905/3021/16 на 2 місяці з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 10.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 16.01.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця