ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа № 917/2134/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1011 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 28.02.17 у справі

за позовом ТОВ "Віссманн", с. Чайки,

до ТОВ "Полум'я Кремінь", м. Кременчук,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

За результатами розгляду позовної заяви ТОВ "Віссманн" про стягнення з відповідача, ТОВ "Полум'я Кремінь", заборгованості за накладними на відвантаження № 8 від 09.10.2013 року в розмірі 50 443,76, з яких: 25000,00 грн. - основна заборгованість; 23 132,12 грн. - інфляційне збільшення та 2 311,64 грн. - 3 % річних, господарським судом Полтавської області (суддя Гетя Н.Г.) 28.02.2017 року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

На підставі накладної на відвантаження № від 09.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Віссманн" поставило у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Полум'я Кремінь" товар-котельне обладнання на суму 383236,43 грн. Факт отримання товару підтверджується Довіреністю №624/1 від 02.10.2013р. виданою на ім'я комерційного директора ОСОБА_3

Відповідно до виписки банку відповідач - ТОВ "Полум'я Кремінь" частково розрахувався за поставлений товар.

Статтею 692 ЦК України, визначено що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар , що станом на 10.10.2013р. становить 25 000,00 грн.

Крім того, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу інфляційні втрати в розмірі 23 132,12 грн. та 3% річних в розмірі 2311,64 грн.

28 лютого 2017р. від представника відповідача на адресу господарського суду першої інстанції надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, що його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

В ході розгляду справи судом встановлено, що заборгованість виникла 10 жовтня 2013 року, тоді як відповідно до матеріалів справи позивач звернувся до суду за захистом свого права 07 листопада 2016 р.

Позивачем не подано доказів наявності обставин, що свідчили б про зупинення або переривання позовної давності, або про поважність причин пропущення позовної давності.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини та заяву відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення 50 443,76 грн., колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, договір поставки товару було укладено сторонами 06 грудня 2012 року, про що зазначено в накладній № від 09.10.2013 року на загальну суму 382236,43 грн., а саме: замовлення № 055450 від 06.12.2012 року.

Позивач для оплати товару надав рахунок для сплати за товар № 055450 від 06.12.2012 року.

Отже, сторони ТОВ "ВІССМАНН" та ТОВ "Полум"я кремінь", 06 грудня 2012 року уклали договір купівлі-продажу товару, визначили найменування товару та визначили його ціну, а також сторони визначили порядок розрахунків-предоплата, надавши для оплати рахунок № 055450 від 06.12.2012 року

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач повинен був здійснити передплату за товар по рахунку № 055450 від 06.12.2012 року, однак цього здійснено не було, а тому позивач вже 07.12.2012 року знав про порушення його прав, не отримавши передплату за договором.

Таким чином, строк позовної давності у даній справі вплив 07.12.2015 року - тобто позивач звернувся із претензією до відповідача вже поза межами строку позовної давності, так само і відповідач - здійснював оплату поза межами її строків.

Щодо листів відповідача № 78/П від 29.04.2016 року та № 113/П від 04.07.2016 року, колегія суддів зазначає, що такі листи не свідчать про переривання строків позовної давності, оскільки вони складені поза межами строку позовної давності.

Відповідно до пункту 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 28.02.17 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27.04.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.