ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" травня 2017 р.Справа № 916/619/17

Позивач : Державне підприємство „Держінвестконсалтинг

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Березівський завод натуральних продуктів

Про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1- згідно довіреності від 31.03.2017р., ОСОБА_2- згідно довіреності від 18.04.2017р.

Від відповідача: Злакоман І,М. згідно довіреності №06/04 від 06.04.2017р., ОСОБА_3- згідно довіреності №26/12 від 26.12.2016р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_2- згідно довіреності від 18.04.2017р.

Від відповідача: Злакоман І,М. згідно довіреності №06/04 від 06.04.2017р.

Суть спору: Позивач, Державне підприємство (далі ДП) „Держінвестконсалтинг, звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) „Березівський завод натуральних продуктів про стягнення заборгованості у сумі 1 980 112 грн. 90 коп. , пені у сумі 389 783 грн. 69 коп., інфляційних втрат у сумі 158 893 грн. 67 коп., 3% річних у сумі 39 548 грн.

20 квітня 2017р. позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів заборгованість у сумі 1 980 112 грн. 90 коп. , пеню у сумі 1 844 002 грн. 11 коп., інфляційних втрат у сумі 1 257 299 грн. 07 коп., 3% річних у сумі 133 581 грн.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях .

В ході розгляду справи, 03.05.2017р. позивач , на підставі ст.ст.66, 67 ГПК України, надав до суду заяву про забезпечення позову , згідно якої просить суд накласти арешт на майно ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул..Колонічна,7 та на грошові кошти , що знаходяться на п/р 1 в АБ „Укргазбанк м.Ужгород, МФО 320478. В обгрунтування заяви позивач посилається на значний розмір заявлених ним до стягнення позовних вимог , а також розміщення відповідачем на сайті https//www/olx/ua/obyavlenie/zavod-naturalnyh-produktov-berezovka-IDk2SWU/html, http://domsk/uahimostberezovka-prodam-kompleks-za-chertoj-goroda-ul-sd6343689.html оголошення про продаж заводу як цілісного майнового комплексу. Зазначене, на думку позивача, може унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідач проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оголошення в Інтернет мережі щодо продажу обєкта зроблено саме ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів. Крім того, відповідач вважає, що вжиття такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все майно відповідача , у даному випадку , не є спів розмірним заявленим позовним вимогам позивача, адже, загальна вартість всього майнового комплексу ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів становить приблизно 3 600 000 дол.США( що найменше 95 484,33 млн. грн..) , а розмір позовних вимог становить лише 5 214 995 грн. 08 коп.

Розглянув заяву позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову, заслухав пояснення сторін, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, за таких підстав: дійсно, згідно ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відпо відача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кіль кістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпе чення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Обираючи засіб забезпечення позову, суд повинен виходити із вимог позовного провадження. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретними заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову , що застосовується господарським судом , визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави на наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з тексту позовної заяви, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів. Отже, спів розмірним та адекватним у даному випадку є такий засіб забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на його рахунках. При цьому, підставою для вжиття судом такого засобу забезпечення позову є наявність належних та допустимих доказів того, що зазначений позивачем у заяві рахунок дійсно належить відповідачу - ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів, а також наявність належних та допустимих доказів того , що на рахунку відповідача дійсно знаходяться грошові кошти, та відповідач вчиняє дії , спрямовані на ухилення від виконання судового рішення.

17 травня 2017р. позивач надав до суду клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просить суд витребувати від ДПІ у Малиновському райні м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області копії документів податкової звітності ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів щодо податкового кредиту по ПДВ по контрагенту ДП „Держінвестконсалтинг у 2014р.

Зазначене клопотання судом залишено без задоволення, з урахуванням недотримання позивачем вимог ст..38 ГПК України та ненадання до суду доказів неможливості самостійного витребування таких доказів, зокрема, у ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін , суд встановив:

20 березня 2014р. між ДП „Держінвестконсалтинг (Постачальник) та ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів (Покупець) був укладений Договір поставки №2003/ДП ДІК, згідно якого, в порядку та на умовах цього Договору Постачальник зобовязується передати у власність Покупця продукцію , а Покупець зобовязаний оплатити та прийняти цю продукцію. Під продукцією у цьому Договорі розуміється сільськогосподарська продукція рослинного походження насіння соняшнику.

Строк дії Договору- з дати укладання до 31.12.2014р. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до п.1.4 Договору загальна ціна Договору складається з сум усіх видаткових накладних та становить 5 976 000 грн. +/- 10% , у тому числі ПДВ. Остаточна кількість продукції та остаточна загальна ціна Договору визначається у видаткових накладних на момент поставки всієї партії товару ( п.1.5. Договору).

Згідно п.1.6 Договору строк оплати продукції, що поставляється за цим Договором , становить 90 днів після надання рахунку-фактури Постачальником. Сторони також домовилися, що розрахунки за цим Договором вважаються здійсненими в момент списання грошових коштів з банківського рахунку Покупця у відповідності до реквізитів, що зазначені Постачальником в наданому рахунку-фактурі ( п.1.7 Договору).

За умовами розділу 2 Договору Постачальник зобовязався передати у власність Покупцю продукцію за ціною 4 980 грн. за одну тону (з ПДВ), у кількості 1200 тон +/- 10% в строк до 15.05.2014р. Передача товару здійснюється на умовах DDP („Інкотермс-2000), за адресою: вул..Цегельна, 40, с.Новоселівка, Березівський р-н, Одеська обл.., Україна. Постачальник також зобовязався підготувати продукцію до передачі Покупцеві з відповідними супровідними документами (товаро -транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, в обумовлені цим Договором строки. Покупець зобовязався в порядку та на умовах цього Договору оплатити продукцію, своєчасно прийняти від Постачальника всю продукцію відповідно до цього Договору.

Позивач у справ зазначає, що на виконання своїх зобовязань за Договором поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р. він поставив Покупцю - ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів 30.04.2014р. 534,436 тон зерна соняшнику на загальну суму 2 661 491 грн. 28 коп. , 07.05.2014р. поставив 311,169 тон зерна соняшнику на загальну суму 1 549 621 грн. 62 коп., 08.05.2014р. поставив 300,000 тон зерна соняшнику на загальну суму 1 494 000 грн., а всього 1 142, 605 тон продукції на загальну суму 5 705 112 грн. 90 коп.

За даними позивача, відповідно до видаткових накладних №7 від 30.04.2014р. , №8 від 07.05.2014р, №9 від 08.05.2014р. ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів в особі директора товариства , та на підставі довіреності №93 від 30.04.2014р. , виданої на імя директора Аль-Азаві Мадхат Фейсал на отримання соняшника у кількості 1 310 тон, прийняло зазначену продукцію . З метою отримання оплати за поставлену продукцію, позивач виставив Покупцю для оплати рахунки №7 від 30.04.2014р. на суму 2 661 491 грн. 28 коп. ( з ПДВ), №8 від 07.05.2014р. на суму 1 549 621 грн. 62 коп. ( з ПДВ) та №9 від 08.05.2014р. на суму 1 494 000 грн.

Позивач зазначає, що ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів частково, у розмірі 3 725 000 грн., оплатило отриману продукцію. Але, станом на 31.11.2016р. за відповідачем утворилася заборгованість по оплаті за отриманий товар у розмірі 1 980 112 грн. 90 коп. Розмір зазначеної заборгованості підтверджується також складеним сторонами актом звіряння станом на 30.09.2016р.

Невиконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань щодо оплати вартості отриманої продукції позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у звязку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 1 980 112 грн. 90 коп.

Відповідно до п.3.4 Договору за несвоєчасне проведення розрахунків за прийняту продукцію Постачальник має право стягнути з Покупця суму платежу і пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. На підставі зазначеного пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1 844 002 грн. 11 коп., нараховану за період з 04.12.2014р. по 27.02.2017р.

Позивач також зазначає, що відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у сумі 1 257 299 грн. 07 коп. за період з грудня 2014р. по січень 2017р. та 3% річних у сумі 133 581 грн. за період з 04.12.2014р. по 27.02.2017р. , які також просить стягнути з відповідача.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ст..692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, позивач зазначає, що в силу положень ст..204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Відповідач не оспорює чинність укладеного між сторонами у справі Договору поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р., на виконання якого він здійснював платежі , у тому числі здійснив перерахування пені. За таких обставин, позивач вважає безпідставними намагання відповідача переконати суд у тому, що за цим Договором у ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів відсутні зобовязання.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що надані позивачем у якості доказів поставки та отримання ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів продукції на загальну суму 5 705 112 грн. 90 коп. видаткові накладні №7 від 30.04.2014р. , №8 від 07.05.2014р, №9 від 08.05.2014р. , за відсутності інших документів первинного бухгалтерського обліку , які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, не можуть бути безумовним доказом , що підтверджує здійснення господарської операції з передачі товару покупцю . При цьому, відповідач посилається на положення ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні ( в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, відповідач зазначає, що організація та ведення первинного обліку олійно-жировими підприємствами , їх структурними підрозділами , іншими виробництвами незалежно від форм власності і господарювання , що здійснюють переробку олійної і жирової сировини та виробляють олію, маргаринову продукцію, майонез, соуси з використанням олій, миловарну продукцію та інші види олійно-жирової продукції визначена Порядком обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі ,затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики України від 11.09.2009р. №656 , що зареєстрований в Мінюсті України 03.12.2009р. за №1163/17179. Відповідно до п.1.42 зазначеного Порядку оформлення відвантаження проводиться на підставі наказу на відпуск (відвантаження) продукції зі складу (додаток 39 до цього Порядку) з оформленням товарно-транспортних накладних. При цьому, згідно п.2.3 Порядку приймання від постачальників насіння, доставленого залізничним (водним, автомобільним) транспортом, оформляється актом приймання олійного насіння, що надійшло від постачальників (форма N 9) (додаток 9 до цього Порядку), на паперових носіях або в електронному вигляді. Приймання давальницького насіння безпосередньо від замовників оформляється квитанціями до переробки давальницького олійного насіння і на видачу належної олієпродукції (форма N 5) (додаток 5 до цього Порядку), квитанції оформляються на паперових носіях або в електронному вигляді.

Відповідач також зазначає, що крім вказаного Порядку обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі, в Україні процедура ведення обліку та оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на елеваторах, хлібних базах, хлібоприймальних, борошномельних і комбікормових підприємствах незалежно від їх форм власності визначена Інструкцією про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах , затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008р. №661, що зареєстрований в Мінюсті України 18.11.2008р. за №1111/15802. Відповідно до п.1.9 зазначеної Інструкції при відпуску зерна та продукції оформляється товарно-транспортна накладна встановленої форми №1 ТН. Товарно транспортні накладні на відпуск вважаються недійсними без доданих доручень, без підпису одержувачів та ті, що мають виправлення.

З урахуванням зазначеного, враховуючи те, що матеріали справи не містять інших первинних документів крім видаткових накладних №7 від 30.04.2014р. , №8 від 07.05.2014р, №9 від 08.05.2014р., а також те, що рахунки-фактури на оплату продукції на адресу ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів не направлялись , відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач також вважає, що зазначені видаткові накладні не відповідають критеріям визначеності первинних бухгалтерських документів, оскільки, як вбачається з їх змісту, вони були складені у м.Одеса, тоді як передача товару повинна була відбуватися за встановленою у Договорі адресою: вул..Цегельна, 40, с.Новоселівка, Березівський р-н, Одеська обл.., Україна.

Відповідач також вважає, що видана ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів довіреність №93 від 30.04.2014р. на імя директора Аль-Азаві Мадхат Фейсал на отримання соняшника у кількості 1 310 тон, не відповідає вимогам Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №99 від.16.05.1996р.

Відповідач вважає безпідставними посилання позивача у справі у якості визнання відповідачем наявної заборгованості , на акт звірки взаєморозрахунків , так як даний акт не містить відомостей про особу , яка його підписала, та її посадове становище, з метою встановлення повноважень на підписання такого документу. Крім того, відповідач зазначив, що акт звіряння взаєморозрахунків може бути доказом у справі за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення поставки .

Відповідач , з урахуванням наведеного, вважає недоведеним позивачем факт поставки продукції за Договором поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р. відповідно до накладних №7 від 30.04.2014р. , №8 від 07.05.2014р, №9 від 08.05.2014р., на наявність у ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів заборгованості перед ДП „Держінвестконсалтинг заборгованості у сумі 1 980 112 грн. 90 коп. Вимоги ж щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у звязку з чим відповідач вважає, що вони також не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач вважає, що позивачем невірно зроблено розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних .

При цьому, відповідач не заперечує наявності між ним та ДП „Держінвестконсалтинг укладеного Договору поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р. та отримання за цим Договором певної продукції , а також перерахування на рахунок ДП „Держінвестконсалтинг грошових коштів за продукцію, отриману на підставі Договору поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2014р. між ДП „Держінвестконсалтинг (Постачальник) та ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів (Покупець) був укладений Договір поставки №2003/ДП ДІК, згідно якого, в порядку та на умовах цього Договору Постачальник зобовязується передати у власність Покупця продукцію , а Покупець зобовязаний оплатити та прийняти цю продукцію. Під продукцією у цьому Договорі розуміється сільськогосподарська продукція рослинного походження насіння соняшнику.

Відповідно до п.1.4 Договору загальна ціна Договору складається з сум усіх видаткових накладних та становить 5 976 000 грн. +/- 10% , у тому числі ПДВ. Остаточна кількість продукції та остаточна загальна ціна Договору визначається у видаткових накладних на момент поставки всієї партії товару ( п.1.5. Договору).

Згідно п.1.6 Договору строк оплати продукції, що поставляється за цим Договором , становить 90 днів після надання рахунку-фактури Постачальником. Сторони також домовилися, що розрахунки за цим Договором вважаються здійсненими в момент списання грошових коштів з банківського рахунку Покупця у відповідності до реквізитів, що зазначені Постачальником в наданому рахунку-фактурі ( п.1.7 Договору).

Отже, умовами Договору сторони визначили обовязковість надання Постачальником Покупцеві рахунку фактури , адже саме з моменту надання рахунку фактури починається відлік строку на оплату продукції. Крім того, саме у рахунку-фактурі Постачальником визначаються реквізити для оплати продукції, що також має істотне значення.

При цьому, як вбачається з тексту Договору, дата поставки продукції не має значення для визначення дати оплати за отриману продукцію.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивач у справі - ДП „Держінвестконсалтинг надав до матеріалів справи копії рахунків на оплату №7 від 30.04.2014р. за соняшник у кількості 534,436 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 2 661 491 грн. 28 коп. ( з ПДВ), №8 від 07.05.2014р. за соняшник у кількості 311,169 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 1 549 621 грн. 62 коп. та №9 від 08.05.2014р. за соняшник у кількості 300 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 1 494 000 грн. Але, доказів надання (вручення, надсилання) зазначених рахунків фактури відповідачу - ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів , позивачем до матеріалів справи не надано. Відповідач проти отримання зазначених рахунків заперечує та зазначає, що оплату за отриманий за Договором поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р. товар здійснював самостійно, із посиланням у платіжних документах лише на реквізити цього Договору.

За таких обставин, враховуючи матеріали справи, на думку суду , позивач передчасно звернувся до суду з вимогою щодо стягнення з ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів заборгованості у розмірі у сумі 1 980 112 грн. 90 коп. , так як виходячи з положень Договору поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р. строк оплати ще не настав.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст..712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами розділу 2 Договору Постачальник зобовязався передати у власність Покупцю продукцію за ціною 4 980 грн. за одну тону (з ПДВ), у кількості 1200 тон +/- 10% в строк до 15.05.2014р. Передача товару здійснюється на умовах DDP („Інкотермс-2000), за адресою: вул.Цегельна, 40, с.Новоселівка, Березівський р-н, Одеська обл.., Україна. Постачальник також зобовязався підготувати продукцію до передачі Покупцеві з відповідними супровідними документами (товаро -транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні), в обумовлені цим Договором строки. Покупець зобовязався в порядку та на умовах цього Договору оплатити продукцію, своєчасно прийняти від Постачальника всю продукцію відповідно до цього Договору.

Суд не погоджується з позицією відповідача у справі щодо відсутності документів, які підтверджують поставку йому продукції соняшника, відповідно до умов Договору, адже, виходячи з матеріалів справи, поставка всієї обумовленої Договором продукції здійснювалася за трьома видатковими накладними- №7 від 30.04.2014р. на поставку соняшника у кількості 534,436 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 2 661 491 грн. 28 коп. ( з ПДВ), №8 від 07.05.2014р. на поставку соняшника у кількості 311,169 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 1 549 621 грн. 62 коп. та №9 від 08.05.2014р. на поставку соняшника у кількості 300 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 1 494 000 грн. Таким чином, загальна кількість поставленого товару становить 1145,605 тон , а загальна вартість продукції становить 5 705 112 грн. 90 коп. Інших поставок за зазначеним Договором позивачем не здійснювалося. При цьому, відповідач у справі- ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів, згідно наявних у матеріалах справи банківських виписок, перерахував на рахунок ДП „Держінвестконсалтинг у грошові кошти у розмірі 3 725 000 грн. із посиланням у призначенні платежу на Договір поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р.

Дійсно, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні ( в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, видаткова накладна відповідно до чинного законодавства є первинним документом, що підтверджує поставку та отримання товару, а надані позивачем у підтвердження виконання своїх зобовязань за Договором поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р. видаткові накладні №7 від 30.04.2014р. на поставку соняшника у кількості 534,436 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 2 661 491 грн. 28 коп. ( з ПДВ), №8 від 07.05.2014р. на поставку соняшника у кількості 311,169 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 1 549 621 грн. 62 коп. та №9 від 08.05.2014р. на поставку соняшника у кількості 300 тон, за ціною 4 980 грн. на загальну суму 1 494 000 грн. містять назву документа, дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції ( у даному випадку посади осіб та їх прізвища, ім'я та по-батькові ), а також печатки підприємств.

За таких обставин, враховуючи наявність у справі видаткових накладних, суд вважає доведеним факт поставки позивачем на виконання умов Договору поставки №2003/ДП ДІК від 20.03.2014р. соняшника загальною кількістю 1145,605 тон , вартість якого становить 5 705 112 грн. 90 коп.

Вимоги позивача щодо стягнення з ТОВ „Березівський завод натуральних продуктів пені, 3% річних та інфляційних втрат у даному випадку є похідними від позовної вимоги щодо стягнення заборгованості, тому станом на даний час не підлягають задоволенню у звязку із відмовою у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення основного боргу.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду. Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного вище, позовна заява ДП „Держінвестконсалтинг є необґрунтованою, матеріалами справи не підтверджена, у звязку з чим задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову державного підприємства „Держінвестконсалтинг відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17 травня 2017 р.

Суддя Н.В. Рога