ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 року Справа № 904/9643/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Верхогляд Т.А. - доповідач

суддів: Паруснікова Ю.Б., Пархоменко Н.В.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

за участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_1, посвідчення №000865 від 17.08.2012р.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність №7/10-2554 від 28.12.16 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреністьб/н від 03.01.2017 р.;

представники третіх осіб-1, 2, 3 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Тулс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року у справі № 904/9643/16

за позовом Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Тулс", м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємства "Цесія", м. Дніпро

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя", м. Дніпро

третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства", м.Дніпро

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року у справі № 904/9643/16 (суддя Фещенко Ю.В.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Витребувано від ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Тулс" на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Стягнуто з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Тулс" на користь прокуратури Дніпропетровської області 2 067,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано доведеністю того факту, що спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської (зараз Дніпровської) міської ради поза волею власника, що є підставою для витребування його у відповідача, як добросовісного набувача, в порядку ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків оскаржуваного рішення обставинми справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає на безпідставне застосування судом положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України та безпідставне прийняття обставин, які, на думку суду, не підлягають доведенню та встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6636/2012.

Скаржник доводить, що Дніпропетровська міська рада знала про те, що спірне майно має бути відчужено для погашення вимог кредиторів у процедурі припинення (ліквідації), а висновок суду що про наявність такого волевиявлення має свідчити рішення, прийняте на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради, є неправомірним.

Апелянт вказує, що хоч територіальна громада міста і є власником майна, закріпленого за банкрутом КЖЕП "Лівобережжя", але її повноваження як представника власника майна банкрута припинились відповідно до ст.23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Також відповідач вважає, що суд не надав належну оцінку тому факту, що

рішення Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011року прийнято до визнання боржника банкрутом, виконано не було і не могло бути виконано, оскільки усі активи КЖЕП "Лівобережжя" знаходились у податковій заставі.

Фактично майно з балансу та володіння КЖЕП "Лівобережжя" знято не було та не вилучено з володіння міськради.

Також апелянт посилається на положення ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України, норми якої, на думку апелянта, мали бути застосовані при вирішенні спору.

Просить апеляційний суд скасувати оскаржуване ним рішення, в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року апеляційну скаргу призначено до розгляду на 24.04.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Верхогляд Т.А., суддів Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.

24.04.2017 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 574/17 у звязку з перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М. здійснено її заміну на суддю Пархоменко Н.В. (протокол автозаміни від 03.04.2017 року).

У відзиві на апеляційну скаргу представник прокуратури Дніпропетровської області спростував доводи скаржника, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники судового процесу відзив на апеляційну скаргу не надали.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро, перебувало на балансі ОСОБА_6 житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя".

Рішенням Дніпропетровської обласної ради № 232-10/ХХIV від 23.10.2003 року "Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області" в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 року "Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства "Лівобережжя".

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя", до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство "Лівобережжя" з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 року (пункт 1 рішення міської ради).

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 року № 232-10/ХХІV, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 23.05.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності нежитлового приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ОСОБА_6 житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Судом встановлено, що 06.08.2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради. На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради в повному обсязі виконано не було. Нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі № 38/5005/6636/2012 Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП "Лівобережжя" призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7, яким нежитлове приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів, переможцем яких визначено Приватне підприємство "Цесія".

На підставі протоколу № 51 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда», будинок 127-А в м. Дніпро, 20.06.2013 між КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_5 підприємством "Цесія" укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 943, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, вказане нерухоме майно ОСОБА_5 підприємства "Цесія" було відчужено на користь ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Тулс" за договором купівлі-продажу № 5605 від 18.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП "Лівоборежжя" Дніпропетровської міської ради задоволено скаргу прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора.

Визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП "Лівоборежжя" Дніпропетровської міської ради - арбітражного керуючого ОСОБА_7 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема: нежитлового приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро.

Визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП "Лівоборежжя" Дніпропетровської міської ради - арбітражного керуючого ОСОБА_7 щодо продажу його з відкритих біржових торгів нерухомого майна, зокрема: нежитлового приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро.

Визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 року Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу нерухомого майна, зокрема: нежитлового приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро, загальною площею 89,7 кв. м., оформлених протоколом № 51 від 27.12.2012 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 943 від 20.06.2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_10 та ОСОБА_5 підприємством "Цесія" з відчуження нежитлового приміщення № 69, що розташоване за адресою: проспект Газети "Правда", будинок 127-А в м. Дніпро, загальною площею 89,7 кв. м.

Таким чином, судовим рішенням, що набрало законної сили встановлені факти щодо неправомірності відчудження спірного майна.

Доводи апелянта про безпідставне прийняття судом обставин, які встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6636/2012, безпідставне застосування судом положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України спростовуються наступним:

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Вищим господарським судом України в постанові пленуму від 26.12.2011 року № 18 розяснено, що не потребують доказуванню преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (п. 2.6).

Суд першої інстанції вірно послався на рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, та згідно якого визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

В силу ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини, є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судове рішення у справі № 38/5005/6636/2012 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення не можуть йому суперечити.

Отже, доводи апелянта в цій частині апеляційної скарги безпідставні.

Щодо посилання скаржника на порушення судом норм матеріального права слід зазначити наступне:

Відповідно до ст. 318 Цивільного кодексу України одним з суб'єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно з ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Отже, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятого виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міськради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, норма ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30.09.2014 року по справі № 43/440-6/231, від 11.06.2014 року по справі № 6-52цс14 та від 08.06.2016 року по справі № 6-3089ц15.

Так, у відповідності до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з нормами ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради поза волею власника іншим шляхом, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача, як добросовісного набувача, в порядку ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог прокурора, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів апеляційного господарського суду України зазначає наступне.

Право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 Цивільного кодексу України). А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 Цивільного кодексу України не застосовуються (правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 року № 3-604гс16, ВГСУ України від 08.11.2016 року № 916/1624/15) та доводи апелянта в цій частині апеляційним судом відхиляються.

Доводи відповідача відносно вибуття спірного майна з володіння позивача за його волею, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, які свідчать про відсутність волевиявлення позивача на відчуження спірного майна відповідно до встановленої законом форми та незаконність дій арбітражного керуючого щодо реалізації майна.

Вищевикладені обставини є вирішальними при вирішенні спору, а тому інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на оцінку правомірності рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду. Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта) по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року у справі № 904/9643/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Н.В. Пархоменко

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови складено 28.04.2017 року.