ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

11.05.2017 Справа № 904/4586/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтехкомп" "Науково-виробниче підприємство" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за поставлений товар у загальному розмірі 418 895 грн. 93 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 24.04.2017)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтехкомп" "Науково-виробниче підприємство" (далі - відповідач) заборгованість за поставлений товар у загальному розмірі 418 895 грн. 93 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 408 709 грн. 27 коп. - основний борг;

- 7 181 грн. 20 коп. - інфляційні втрати;

- 3 005 грн. 46 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки, укладеним сторонами у спрощений спосіб, в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем в період з 29.09.2014 по 31.03.2016 товару та, відповідно, наявністю боргу у сумі 408 709 грн. 27 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року у сумі 7 181 грн. 20 коп. та 3% річних за період прострочення з 01.12.2016 по 07.04.2017 у сумі 3 005 грн. 46 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 11.05.2017.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 25990/17 від 10.05.2017), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази, які були витребувані судом.

Від позивача надійшла заява про відмову від позову (вх.суду 25991/17 від 10.05.2017), в якій позивач просив суд прийняти його відмову від позову та припинити провадження у справі. Вказана заява була мотивована тим, що відповідачем було у повному обсязі погашено основний борг.

У судове засідання 11.05.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 11.05.2017 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив.

Судом наголошено, що про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 499 (№ 951), яке повернулося з відміткою про отримання ухвали суду відповідачем 26.04.2017 (а.с.57).

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні його представника та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

У судовому засіданні 11.05.2017 представником позивача було підтримано заяву про відмову від позову.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Суд виходить із того, що для надання документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські відносини, що виникли за конкретним правочином, укладеним між сторонами.

Так, згідно з досягнутими між позивачем та відповідачем домовленостями щодо поставки продукції - вакуумного та автоматичного вимикачів, корзини та дверної рамки, позивачем було поставлено відповідачу обумовлений товар на загальну суму 617 695 грн. 13 коп., що підтверджується видатковими накладними, а саме:

- видатковою накладною № 888 від 29.09.2014 на суму 48 150 грн. 73 коп. (а.с.21);

- видатковою накладною № 903 від 01.10.2014 на суму 48 150 грн. 73 коп. (а.с.22);

- видатковою накладною № 904 від 01.10.2014 на суму 211 670 грн. 28 коп. (а.с.19);

- видатковою накладною № 987 від 24.10.2014 на суму 55 719 грн. 05 коп. (а.с.24);

- видатковою накладною № 223 від 31.03.2016 на суму 254 004 грн. 34 коп. (а.с.26).

В оплату поставленого товару позивачем були виставлені відповідачу такі рахунки на оплату:

- рахунок-фактура № 994 від 26.09.2014 на суму 96 301 грн. 46 коп. (а.с.16);

- рахунок-фактура № 1019 від 30.09.2014 на суму 211 670 грн. 28 коп. (а.с.15);

- рахунок-фактура № 1124 від 24.10.2014 на суму 55 719 грн. 05 коп. (а.с.17);

- рахунок-фактура № 234 від 18.03.2016 на суму 254 004 грн. 34 коп. (а.с.18).

Однак, на виконання взятих на себе зобов'язань, відповідачем вказані рахунки було оплачено лише частково - в сумі 208 985 грн. 87 коп., наступним чином:

- 26.09.2014 оплачено за автоматичні вимикачі за рахунком № 994 від 26.09.2014 у розмірі 48 150 грн. 73 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с.62);

- 30.09.2014 оплачено за вакуумні вимикачі за рахунком № 1019 від 30.09.2014 у розмірі 106 835 грн. 14 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с.63);

- 04.11.2014 оплачено за вакуумні вимикачі за рахунком № 1019 від 30.09.2014 у розмірі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с.64);

- 14.11.2014 оплачено за вакуумні вимикачі за рахунком № 1019 від 30.09.2014 у розмірі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с.64);

- 29.12.2014 оплачено за вакуумні вимикачі за рахунком № 1019 від 30.09.2014 у розмірі 20 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с.65);

- 17.03.2015 оплачено за вакуумні вимикачі за рахунком № 1019 від 30.09.2014 у розмірі 15 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с.66).

При цьому, статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обставина, яка пов'язана із поставкою продукції, виставленням відповідачем рахунку на оплату та фактом її часткової оплати позивачем, свідчить про укладення між сторонами спору договору у спрощений спосіб, який за своєю правовою природою є договором поставки, а тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України. В силу статті 655 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору поставки є предмет (товар) та ціна, які узгоджені сторонами спору у вищевказаних видаткових накладних.

Отже, з урахуванням вищенаведених обставин та норм права, суд відзначає, що між сторонами спору укладено договір поставки у спрощений спосіб, що відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки правочин між сторонами може бути укладений в будь-який спосіб і сторони вільні у виборі форми правочину.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, надані до суду видаткові накладні слугують належним підтвердженням отримання відповідачем товару від позивача на загальну суму 617 695 грн. 13 коп.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, зобов'язання з оплати поставленого в період з 29.09.2014 по 31.03.2016 товару виникло у відповідача відразу після його прийняття.

При цьому, отриманий в період з 29.09.2014 по 31.03.2016 товар відповідачем оплачений у строки, визначені частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України не був, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 408 709 грн. 26 коп. Вказане і є причиною спору.

При цьому, суд виходить із того, що позивачем було допущено описку у тексті позовної заяви щодо суми заборгованості, оскільки загальна вартість поставленого товару складає 617 695 грн. 13 коп., а часткова оплата - 208 985 грн. 87 коп., отже заборгованість становила 408 709 грн. 26 коп.

При цьому, в подальшому, від позивача надійшла заява про відмову від позову (вх.суду 25991/17 від 10.05.2017), в якій позивач просив суд прийняти його відмову від позову та припинити провадження у справі. Вказана заява була мотивована тим, що відповідачем було у повному обсязі погашено основний борг.

На підтвердження вказаних обставин, позивач долучив до матеріалів справи банківську виписку, з якої вбачається що 05.05.2017 відповідач сплатив на користь позивача 408 709 грн. 26 коп.

Суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову та припинити провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно з частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Позивач скористався вказаним правом та відмовився від позову, подавши до суду відповідну заяву за підписом представника підприємства-позивача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" - ОСОБА_1, якому відповідно до довіреності від 04.04.2017 надане таке процесуальне право. Оригінал вказаної довіреності наявний в матеріалах справи (а.с.68).

Частиною 2 статті 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

При цьому, частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається, про що судом і було роз'яснено сторонам у судовому засіданні 11.05.2017.

Так, у судовому засіданні 11.05.2017 представник позивача зазначив, що наслідки припинення провадження у справі йому відомі і зрозумілі. Також, представник позивача підтвердив наявність підстав для припинення провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд не приймає, зокрема, відмови від позову, якщо така дія суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Так, перевіривши повноваження особи, яка підписала заяву про відмову від позову, на вчинення таких дій, враховуючи, що позивачу відомі правові наслідки відмови від позову та припинення провадження у справі, суд дійшов до висновку, що дана відмова не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів та приймає її.

Відповідно до частини 4 статті 78 Господарського процесуального кодексу України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову та припинити провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні до суду із позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 6 283 грн. 44 коп. (1,5 % ціни позову).

При цьому, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статтею 80 Господарського процесуального кодексу України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати у даній справі залишаються на позивачеві.

Керуючись частинами 1, 2, 4 статті 78, пунктом 4 частини 1 статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову позивача від позову.

Провадження у справі № 904/4586/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтехкомп" "Науково-виробниче підприємство" про стягнення заборгованості за поставлений товар у загальному розмірі 418 895 грн. 93 коп. - припинити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_2