ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017р. Справа № 914/503/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК", м.Львів Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Дрогобич Львівської області
про: Стягнення заборгованості за кредитним договором. Ціна позову : 41199,78 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

при секретарі Папроцькій Б.С.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК", м.Львів до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Дрогобич Львівської області про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ціна позову : 41199,78 грн.

Ухвалою суду від 15.03.2017р. за даним позовом порушено провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 29.03.2017р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

Ухвалою суду від 29.03.2017р. відкладено розгляд справи на 26.04.2017р.

Ухвалою суду від 26.04.2017р. відкладено розгляд справи на 10.05.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання овердрафту із лімітом заборгованості в розмірі 20 000 грн. 00 коп. Відповідач зобов'язувався протягом дії договору сплачувати проценти за користування коштами та повернути суму кредиту у визначений в договорі строк, а в разі неналежного виконання обов'язків по договору - на вимогу позивача повернути суму кредиту достроково. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору про надання овердрафту, позивач звернувся з вимогою про дострокове повернення суми кредиту, нарахованих та прострочених відсотків. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо сплати відсотків та повернення суми кредиту виконав частково, на дату подання позову до суду заборгованість становить 34012,52 грн. неповернутої суми кредиту, 6518,76 грн. прострочених відсотків та 453,50 грн. нарахованих відсотків. За порушення строків сплати відсотків відповідачу нараховано 215,00 коп. пені. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 41199,78 грн.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвали суду у справі не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_1), що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представників сторін та відзиву відповідача на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

09 червня 2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір №АО752998 про надання овердрафту.

За цим договором банк (позивач) зобов'язувався надати позичальнику (відповідачу) овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язувався повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що максимальний ліміт заборгованості по овердрафту становить 20 000 грн.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу грошові кошти в межах ліміту, що підтверджується випискою по банківському рахунку відповідача.

За використання кредитних коштів овердрафту п. 2.2. договору встановлена процентна ставка в розмірі 32% річних.

Відповідно до п. 4.1. договору позичальник зобов'язаний повернути банку овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього.

Згідно п. 2.4. договору дата остаточного повернення овердрафту - 6 грудня 2016 р.

Відповідно до п. 3.3. договору, позичальник сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії.

Згідно п. 4.7. договору банк у випадках, передбачених п. 2.10. цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 4.8. договору, позичальник зобов'язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п. 4.7.) достроково повернути овердрафт, проценти, комісії та інші, належні до сплати платежі за цим договором.

У зв'язку з порушенням строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позивач надіслав відповідачу вимогу за вих. №АО752998/1 від 26.09.2016 р., в якій вимагав сплатити суму кредиту, нараховані, прострочені відсотки та пеню. Вказана вимога залишена відповідачем без розгляду та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії не виконав, станом на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 34012,52 грн. неповернутої суми кредиту, 6518,76 грн. прострочених відсотків, 453,50 грн. нарахованих відсотків та 215,00 грн. пені. Докази зворотнього сторони суду не надали.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як підтверджується матеріалами справи, сторони уклали договір №АО752998 про надання овердрафту від 09.06.2016р., у зв'язку з чим набули взаємних прав і обов'язків: банк зобов'язався надати позичальнику овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник - повернути його (тобто, овердрафт) і сплатити проценти та комісії за користування ним .

Банк надав позичальнику овердрафт в обумовленому сторонами у договорі максимальному ліміті, тобто в максимальній сумі у межах якої позичальник може здійснювати платежі протягом одного операційного дня зі свого поточного рахунку понад фактичний залишок на ньому, а позичальник прийняв його, зокрема, на таких умовах: максимальний ліміт заборгованості по овердрафту - 20 000,00 грн.; процентна ставка - 32,00% річних; дата остаточного повернення овердрафту - 06 грудня 2016 року; обов"язковий рівень щомісячних надходжень на поточний рахунок - не менше 20 000,00 гривень; підстава надання банком овердрафту - подання позичальником в банк розрахункових документів на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України констатує, що договір є обов'язковий для виконання сторонами.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ст.612 вказаного кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У пункті 3.2. договору сторони погодили, що проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно, 360 днів у році), за ставкою, вказаною у п.2.2. (32,00 % річних) цього договору з урахування строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту: до терміну, вказаного в п.2.4. цього договору (п.3.2.1. договору); до дати звернення банку до суду із вимогою про дострокове повернення суми овердрафту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів (п.3.2.2. договору).

На виконання договірних зобов"язань позивачем надано відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених Договором овердрафту, що підтверджується випискою про рух коштів по особовому рахунку відповідача за період з 10.06.2016р. по 16.02.2017 року, долученою позивачем до матеріалів справи.

Неналежне (з порушенням умов договору овердрафту) виконання позичальником (відповідачем) грошових зобов"язань обумовило звернення банку із досудовою вимогою до позичальника щодо виконання договірних зобов"язань. Це, досудова вимога від 26.10.2016 року №АО752998/1.

У вимогах Банк вимагав від позичальника протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги погасити заборгованість за Договором овердрафту №АО752998 від 09.06.2016 року. Банк попереджував позичальника про те ,що у разі невиконання скерованих вимог Банк змушений буде звертатися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду, з метою стягнення існуючої заборгованості в судовому порядку.

На досудові вимоги Банку позичальник (відповідач) не відреагував належним чином, заборгованість не погасив. Таким чином, станом на 16.02.2017 року ( як і станом на момент прийняття рішення у справі, оскільки доказів зворотнього матеріали справи не містять) неповернута сума кредиту склала 34012,52 грн. Крім того, прострочені відсотки склали 6518,76 грн. і нараховані відсотки - 453,50 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На момент розгляду справи по суті відповідач не спростував наявності у нього перед банком заборгованості по договору овердрафту №АО752998 від 09.06.2016р. в заявленій сумі неповернутого кредиту та прострочених відсотків; доказів погашення заборгованості по тілу кредиту та по відсотках відповідач суду не подав тоді як отримання коштів по овердрафту і їх подальший рух підтверджено випискою про рух коштів по рахунку позичальника з моменту укладення договору і станом на 16 лютого 2017 року.

В ході судового розгляду відповідач обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду, доказів оплати позивачу заборгованості за договором овердрафту не надав.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши матеріали справи у відповідності до ст.43 ГПК України, перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором № АО752998 про надання овердрафту від 09.06.2016р., а тому заявлені вимоги про стягнення з відповідача 20 000,00 грн. неповернутої суми кредиту, 6518,76 грн. прострочених відсотків і 453,50 грн. нарахованих відсотків підлягають до задоволення.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком(ст.546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Так, відповідно до п.6.1 за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань (неповернення овердрафту, неоплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) Банк має право стягнути з позичальника пеню в розмірі, визначеному п.2.6 цього Договору.

Відповідно до п.2.6. пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором - 0,03 процента за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочки, за весь час прострочки.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі , якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Згідно розрахунку позивача нарахована пеня в розмірі 215,00 грн. за період з 01.07.2016 року по 31.01.2017 року.

Здійснивши розрахунок пені, з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору (2.6 та 6.1 договору), судом встановлено, що розрахований за вказаний позивачем період розмір пені, із врахуванням подвійної облікової ставки НБУ, а також розрахований виходячи із розміру пені, погодженому сторонами у п. 2.6 договору, є більшими ніж заявлено позивачем до стягнення.

Оскільки із заявами про збільшення розміру заявлених позовних вимог, зокрема в частині пені позивач до суду не звертався, то вимога про стягнення 215,00 грн. пені підлягає до задоволення.

У відповідності із п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач доводів позивача не спростував, доказів належного виконання кредитних зобов'язань суду не надав.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись , ст.ст.1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України , суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Суб"єкта підприємницької діяльності - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ідентифікаційний код 09807862) 34012,52 грн. неповернутої суми кредиту, 6518,76 грн. прострочених відсотків, 453,50 грн. нарахованих відсотків та 215,00 грн. пені, а також стягнути 1378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.05.2017 р.

Суддя Кітаєва С.Б.