ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017р. cправа № 914/1293/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело", м. Черкаси

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Львівське обласне підприємство "Агротехобмін", Львів

до відповідача-2: управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Лапаївська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, село Лапаївка Пустомитівського району Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Мале підприємство "Сніжинка", м Жидачів Львівської області

про встановлення земельного сервітуту

колегія суддів у складі:

головуючий суддя Юркевич М.В.

суддя Запотічняк О.Д.

суддя Крупник Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Максимів Р.Й. - представник

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: не з'явився

На розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівського обласного підприємства "Агротехобмін" (відповідач-1), Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради (відповідач-2) про встановлення земельного сервітуту.

Ухвалою господарського суду від 16.05.2016р. (суддя Долінська О.З.) порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 26.05.2016р.

26.05.2016р. було винесено ухвалу, якою задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" про забезпечення позову у даній справі шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме:до вирішення справи №914/1293/16 по суті заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівське обласне підприємство "Агротехобмін" (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 371, ) та третім особам з відома відповідача-1, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівське обласне підприємство "Агротехобмін", вчиняти будь-які дії щодо закриття проходу та проїзду до території та майна, яке знаходиться на земельній ділянці площею 1,2990 га., яка розташована в селі Холодновітка на вул. Кільцевій, 5 г Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :02:001:0526. Проїзд (прохід) до якої проходить через земельну ділянку по вул. Городоцькій, 367 у м. Львові, яка знаходиться на праві постійного користування землею у відповідача-1.

В подальшому, ухвалою господарського суду Львівської області до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору було залучено Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області та Мале підприємство «Сніжинка».

Ухвалами суду від 21.06.2016р. та 13.07.2016р. розгляд справи відкладався.

Крім того, ухвалою від 19.07.2016р. (суддя Долінська О.З.) розгляд справи зупинявся з підстав викладених в останній.

Після поновлення розгляду справи (ухвала від 01.02.2017р.) судом 13.02.2017р. було призначено колегіальний розгляд даної справи у складі трьох суддів.

Колегією суддів у складі головуючої судді Долінської О.З, суддів Запотічняк О.Д. та Галамай О.З. розгляд справи було призначено на 15.03.2017р.

У зв'язку із закінченням терміну повноважень головуючої судді Долінської О.З. (колегія у складі суддів Запотічняк О.Д., судді Галамай О.З.), 14.03.2017р. автоматизованою системою документообігу суду вказану справу передано для розгляду головуючому судді Юркевичу М.В.

15.03.2017р., у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Галамай О.З., автоматизованою системою документообігу суду членом колегії визначено суддю Крупника Р.В.

Колегією суддів у складі головуючого судді Юркевича М.В., суддів Крупника Р.В. та Запотічняк О.Д., через неявку представників сторін, розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 15.03.2017р. та 29.03.2017р.

В останнє судове засідання з'явився представник позивача, через канцелярію суду подав додаткові пояснення по справі.

Відповідачі та треті особи, повторно явку своїх уповноважених представників в засідання не забезпечили, причини неявки суд не повідомили, вимоги попередніх ухвал суду не виконали.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу передбачені ст. 22ГПК України права, як сторони в процесі (зокрема відкладався розгляд справи для надання можливості реалізації своїх прав сторонами), а тому суд, в межах процесуального Закону (ст.ст.43,69, ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" (позивач) являється власником та користувачем земельної ділянки площею 1,2990 га, яка розташована в с. Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області по вул. Кільцевій, 5г (кадастровий номер: :02:001:0526), що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №545613 від 05.04.2011р.

Цільове призначення вказаної земельної ділянки:для обслуговування складських приміщень.

На земельній ділянці знаходяться належні на праві власності позивача виробничі потужності, а саме: колія, козлові крани та об'єкт нерухомості - ангар склад загальною площею 475,9 м.кв.

Як зазначає позивач, вказана вище земельна ділянка площею 1,2990 га межує із земельною ділянкою площею 2,4 га по вул. Городоцькій, 367 у м. Львові, що знаходиться на праві постійного користування товариства з обмеженою відповідальністю "Львівське обласне підприємство "Агротехобмін" (відповідача - 1) на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЛВ №30512002, виданого 06.09.1994р.

Крім того, позивач наголошує на тому, що як вбачається з Публічної кадастрової карти України через земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні відповідача - 1 безпосередньо проходить прохід та проїзд транспортних засобів до земельної ділянки позивача, а іншого проїзду на належну позивачу земельну ділянку з виробничими потужностями немає.

Разом з тим, позивач покликається на лист Лапаївської сільської ради від 28.04.2016р. №153, в якому зазначено, що технічно неможливо облаштувати інший проїзд до земельної ділянки позивача, ніж через суміжну земельну ділянку площею 2,4 га.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач стверджує, що відповідач - 1 не дотримується вимог добросусідства і не дає позивачу можливості користуватися цим проходом (проїздом), чинити різні перешкоди, які зокрема виражаються у закритті в'їзду на територію позивача шляхом блокування автомобілями Малого підприємства «Сніжинка» (третьою особою по даній справі), власником якого є директор ТОВ ЛОП «Агротехобмін».

З огляду на вищенаведені обставини, оскільки немає іншого проходу та проїзду, окрім як через земельну ділянку відповідача - 1, а останній відмовляється від обговорення можливості укладення договору сервітуту, позивач звернувся до господарського суду Львівської області з вимогою встановити постійний безкоштовний земельний сервітут на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» щодо земельної ділянки загальною площею 2,4 га по вул. Городоцькій, 371, для визначення проходу та проїзду на транспортному засобі на власну земельну ділянку позивача площею 1,2990 га, яка розташована в с. Холодновідка Пустомитівського району Львівської області на вул. Кільцевій, 5г з наступними істотними умовами сервітуту:

- вид сервітуту - право проходу та проїзду на будь-якому виді транспортного засобу по наявному шляху;

- строк сервітуту - без визначення строку;

- площа на яку поширюється сервітут - 0,04 га, що є частиною земельної ділянки площею 2,4 га, яка знаходиться в постійному користуванні відповідача- 1;

- плата за встановлення сервітуту - безоплатно.

Крім того, позивач просив суд зобов'язати управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради - зареєструвати такий сервітут.

У своєму відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях представник відповідача - 1 проти позову заперечував. Зокрема,останній зазначив, що позивачем не дотримано порядку досудового звернення до відповідача з пропозицією встановлення такого земельного сервітуту відповідно до ст. 401-404 ЦК України. А тому, останній просив суд в задоволенні позову - відмовити.

Разом з тим, в ході розгляду даної справи, відповідачем - 1 було подано суду клопотання про призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи для можливості з'ясування чи технічно можливо облаштувати заїзд за земельну ділянку позивача та чи існує технічно можливість встановлення земельного сервітуту на право проїзду за земельну ділянку площею 1,2990 га не через земельну ділянку площею 2,4 га., що перебуває у користуванні відповідача-1.

Крім того, в судовому засіданні 25.04.2017р. від представника позивача поступило клопотання про долучення додаткових доказів до справи, а також представлення додаткових письмових пояснень.

Так, із вказаних доказів вбачається, що позивач в ході розгляду даної справи з'ясував нові обставини, які, як стверджує останній, не були йому відомі під час звернення до суду із даним позовом.

Зокрема, позивач зазначає, що згідно розпорядження Львівської міської ради народних депутатів від 14.07.1994р. №1046 та державного акта від 06.09.1994р., земельна ділянка по вул. Городоцькій, 367 у м. Львові площею 2,4 га передана в постійне користування відповідачу у справі для виробничих потреб. Так, підставою надання земельної ділянки в користування слугував акт передачі основних засобів від 01.04.1992р. відповідачу - 1.

Однак, як стверджує позивач, основні засоби передані відповідачу - 1 вибули з власності останнього на користь АТ «Укрінбанк» згідно додаткової угоди від 25.06.1998р. про що свідчить долучений позивачем лист АТ «Укрінбанк» Львівської філії (вих. №12/1-1028 від 02.07.1998р.).

В подальшому, такі основні засоби АТ «Укрінбанк» були передані Малому підприємству «Сніжинка» (третій особі по даній справі) на підставі договору фінансового лізингу від 18.08.1998р. Відтак, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2016р, власником основних засобів значиться МП «Сніжинка».

З огляду на вищенаведені обставини, позивач наголошує на тому, що обєкти нерухомого майна, які стали підставою для передачі відповідачу - 1 земельної ділянки у постійне користування вибули із його власності, про що свідчать наведені факти. А відповідно, такі обставини є підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. е ст. 141 ЗК України.

На думку позивача, встановлені вище обставини дають підстави стверджувати, що право користування ТОВ ЛОП «Агротехобмін» земельною ділянкою площею 2,4 га по вул. Городоцькій, 367 у м. Львові припинилося, у зв'язку з вибуттям з власності відповідача - 1 нерухомого майна, що на ній знаходилося.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. При цьому, суд виходить з наступних мотивів:

Згідно положень статті 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі і у користувача земельною ділянкою, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту.

Статтею 404 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Спеціальні норми стосовно такого об'єкта сервітуту, як земельна ділянка, передбачені Земельним кодексом України.

Згідно із пунктом 1 статті 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Статтею 99 Земельного кодексу України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема і право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути.

Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Він повинен звернутися до власника (користувача) суміжної ділянки за дозволом на обмежене постійне або тимчасове користування цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту.

Відповідно до ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно зі статтею 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Зі змісту вказаних вище норм вбачається, що встановлення сервітуту здійснюється у правових формах, як договір, закон, заповіт або рішення суду. Цей перелік є вичерпним.

Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. При цьому, підставою для такої форми сервітуту є відсутність домовленості сторін.

При вирішенні даного спору господарський суд виходить з того, що обов'язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення (позивачем), заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки (пункт 2.33 постанови пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»).

Позивачем не було дотримано процедуру звернення із пропозицією про встановлення сервітуту до врегулювання спору у судовому порядку. Доказів зворотного суду представлено не було.

Відповідно до п. 3.5.5. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України були надані Рекомендації від 02.02.2010р. "Про практику застосування господарськими судами земельного законодавства" обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Пунктом 3.5.6. вищезазначених Рекомендацій передбачено, що у вирішенні спорів про встановлення сервітуту суд має враховувати, що обов'язок обґрунтування площі і меж чужої земельної ділянки, встановлення сервітуту на яку вимагає позивач, а також виготовлення проекту технічного (кадастрового) плану спірної земельної ділянки покладається на позивача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачем не доведено факт неможливості використання майна без встановлення сервітуту, відсутнє обґрунтування розміру та меж земельної ділянки, що є предметом сервітуту. Також не наданий проект технічного кадастрового плану земельної ділянки.

Крім того, однією з обов'язкових умов для встановлення земельного сервітуту є доведення належності двох суміжних землекористувачів.

Так, заслуговують на увагу суду доводи позивача, які ставлять під сумнів той факт, що відповідач-1 є належним землекористувачем спірної земельної ділянки площею 2,4 га щодо якої позивач просить суд встановити земельний сервітут.

Зокрема, в матеріалах справи наявні докази, які не спростовані відповідачем - 1, стосовно вибуття із власності останнього нерухомого майна, яке знаходилося на спірній земельній ділянці на підставі додаткової угоди від 25.06.1998р. та акта №2 прийому-передачі споруд від відповідача - 1 по даній справі до АТ «Укрінбанк», про що свідчить також долучений позивачем лист АТ «Укрінбанк» Львівської філії (вих. №12/1-1028 від 02.07.1998р.).

В свою чергу, саме належність на праві власності такого майна і було підставою для надання відповідачу - 1 земельної ділянки у постійне користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 редакції ЗК України (Верховна Рада УРСР; Кодекс України, Закон від 18.12.1990 № 561-XII), чинної на час вчинення вказаних вище відповідних дій, при передачі підприємствами, установами і організаціями

будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Згідно ж чинного земельного законодавства, а саме п. «е» ч.1 ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Аналогічна правова позиція щодо припинення права користування земельною ділянкою у зв'язку із набуттям іншою особою права власності на будівлі та споруди, які розташовані на цій земельній ділянці, викладена в постанові Верховного Суду України від 12.10.2016р. у справі №6-2225цс16.

З огляду на вищенаведені та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку про існування неспростованих відповідачем - 1 обставин, які можуть свідчити про неналежність його як користувача спірної земельної ділянки площею 2,4 га, а відповідно - і про можливу неналежність його як відповідача по даній справі.

А враховуючи, що заміна первісного відповідача чи залучення іншого належним допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано (що має місце в розглядуваній справі), то господарський суд залежно від конкретних обставин справи - розглядає останню в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в задоволені позову.

Така правова позиція колегії господарського суду повністю кореспондується із висновками зробленими Пленумом Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. у Постанові №18 «Про деякі питання застосування ГПК України судами першої інстанції» (п.1.3).

Відтак, суд констатує, що наведені вище обставини слугують ще однією окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Матеріалами справи не підтверджено, а позивачем не доведено наявність підстав для встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки загальною площею 2,4 га по вул. Городоцькій, 371, а тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Крім того, суд звертає увагу відповідача - 1 на те, що у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, клопотання про призначення земельно-технічної експертизи по даній справі втрачає свою актуальність, а тому суд відмовляє в його задоволенні.

Разом з тим, як зазначалося вище, 26.05.2016р. у даній справі було винесено ухвалу, якою задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" про забезпечення позову до вирішення справи №914/1293/16 по суті.

Відтак, враховуючи те, що суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову, то вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню на підставі ст. 68 ГПК України, а відповідно ухвала суду від 26.05.2016р. у справі №914/1293/16 втрачає свою чинність.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,82,84,85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 26.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.04.2017р.

Головуючий суддя Юркевич М. В.

Суддя Запотічняк О.Д.

Суддя Крупник Р.В.