РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017Справа №910/93/17

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки»

до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Ленінград»

про стягнення 24915,59 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Петренко Ю.О. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки» звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Ленінград» про стягнення 24915,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2008 між сторонами було укладено Договір №ТО8-133/03 про технічне обслуговування обладнання системи пожежної сигналізації, на виконання умов якого позивачем було надано відповідачеві послуги на загальну суму 14148 грн. проте відповідач надані послуги не сплати, у зв'язку з чим позивач просить стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість пеню в розмірі 636,61 грн., 3% річних в сумі 1739,61 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8391,34 грн. за порушення грошового зобов'язання.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24915,59 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що дійсно між сторонами було укладено зазначений вище договір, проте 22.05.2013 Київською міською радою було ухвалено рішення №336/9393 «про реорганізацію кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким передбачалось здійснити реорганізацію, зокрема, Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Ленінград», шляхом їх приєднання до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм». В подальшому, 26.06.2013 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізі зичних осіб-підприємців було внесено запис про припинення юридичної особи в результаті реорганізації. Разом з тим, розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» було надано два місяці для заявлення кредиторами своїх вимог до комунальних підприємств з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи, вказане повідомлення було опубліковане 27.06.2013. Проте позивач у встановлений законом термін не звернувся із відповідною кредиторською вимогою щодо сплати відповідачем грошових коштів за зобов'язанням згідно умов Договору №ТО8-133/03 від 31.05.2008.

Разом з тим, відповідач зазначив, що позивачем пропущено строки позовної давності передбачені положеннями ст.258 ЦК України.

На підставі викладеного просив відмовити позивачу в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст.902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 31.06.2008 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки» (виконавець) та Державним комунальним підприємством кінотеатр «Ленінград» (замовник) укладено Договір №ТО8-133/03 про технічне обслуговування обладнання системи пожежної сигналізації, згідно з умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню технічних засобів і систем автоматичної пожежної сигналізації (СПС), далі послуги, а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх на умовах, в строки та розмірах, які обумовлені цим договором (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, послуги надаються на об'єкті замовника: приміщення ДКП кінотеатру «Ленінград», за адресою: м. Київ, просп. Гагарина, 7, далі об'єкт.

Згідно з п.2.3.5 Договору, замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх в строки та розмірах, які обумовлені в цьому договорі.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що вартість послуг на місяць встановлюється відповідно до домовленості сторін та Додатку №1 і складає - 1310 грн., крім того ПДВ - 262 грн. Загальна вартість послуг складає - 1572 грн. і перераховується замовником щомісячно на розрахунковий рахунок виконавця згідно даного договору шляхом передоплати на пізніше 30 числа поточного місяця, в якому надаються послуги.

До закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірники акта приймання наданих послуг, які останній зобов'язаний до 30 числа поточного місяця підписати і повернути один примірник підписаного акта виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник має право не підписувати акт та зобов'язаний в той же строк, у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення (п.3.3 Договору).

У відповідності до п.3.4 Договору, за умови неповернення замовником підписаного акта приймання наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, в строк визначений п.3.3 даного договору вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Відповідно до п.5.1 Договору, цей договір вступає в силу з 01.04.2008 і укладається строком на один рік, тобто до 01.04.2009. У випадку, якщо жодна з сторін письмово не повідомить іншу про бажання припинити дію даного договору за один календарний місяць до дати його припинення, даний договір вважається продовженим на той самий строк і на тих же умовах.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки» належним чином надало відповідачеві зумовлені договором послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ТБ-7 від 31.03.2013, №ТБ-2 від 30.04.2013, №ТБ-3 від 31.05.2013, №ТБ-0 від 30.06.2013, №ТБ-4 від 31.07.2013, №ТБ-9 від 31.08.2013, №ТБ-9 від 30.09.2013, №ТБ-3 від 31.10.2013 та №ТБ-4 від 30.11.2013, на загальну суму 14148 грн. вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень щодо якості та кількості наданих позивачем послуг матеріали справи не містять.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг в повному обсязі не виконав, внаслідок чого, у останнього утворилася заборгованість в сумі 14148 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.1.2 Договору визначено, що замовник несе відповідальність за порушення термінів оплати послуг - у вигляді обов'язку по сплаті виконавцю штрафних санкцій в розмірі облікової ставки НБУ, за кожний прострочений день.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене позивач вправі нараховувати Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Ленінград» інфляційні втрати, три відсотки річних та пеню, передбачені договором та чинним законодавством, за порушення останнім зобов'язання щодо своєчасної оплати наданих послуг.

Разом з тим, щодо заявленого в ході розгляду справи відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтями 261, 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) позивачем надавались послуги у період з березня 2013 року по листопад 2013 року. За умовами п.3.1 Договору оплата наданих послуг здійснюється замовником шляхом передоплати на пізніше 30 числа поточного місяця, в якому надаються послуги.

Таким чином, позивач був обізнаний про порушення відповідачем свого зобов'язання з оплати наданих послуг за актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №ТБ-7 починаючи з 31.03.2013, за актом №ТБ-2 починаючи з 01.05.2013, за актом №ТБ-3 починаючи з 31.05.2013, за актом №ТБ-0 починаючи з 01.07.2013, за актом №ТБ-4 починаючи з 31.07.2013, за актом №ТБ-9 починаючи з 31.08.2013, за актом №ТБ-9 починаючи з 01.10.2013, за актом №ТБ-3 починаючи з 31.10.2013 та за актом №ТБ-4 починаючи з 01.12.2013.

Таким чином враховуючи складання сторонами актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) щомісяця, суд приходить до висновку, що позовна давність має відраховуватись по кожному акту окремо.

Так, зокрема по останньому акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №ТБ-4 від 30.11.2013 строк позовної давності сплив 01.12.2016.

Разом з тим, як вбачається з відбитку календарного штемпеля УДППЗ «Укрпошта» на конверті в якому надійшла позовна заява, позивач направив вказану позовну заяву до суду 30.12.2016, яка була зареєстрована в господарському суді міста Києва 03.01.2017, тобто з пропуском строків позовної давності, визначених ст.258 Цивільного кодексу України.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що 22.05.2013 Київською міською радою було ухвалено рішення №336/9393 «Про реорганізацію кінотеатрів комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким було передбачено здійснення реорганізації, зокрема, Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Ленінград», шляхом його приєднання до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм».

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 21.06.2013 №1005 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконання рішення Київської міської ради від 22.05.2013 №336/9393» було створено в тому числі комісію з припинення Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Ленінград», та визначено порядок його реорганізації шляхом приєднання до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київкінофільм».

В подальшому, 26.06.2013 щодо КП «Кінотеатр «Ленінград» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про рішення засновників юридичної особи щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації, про що 27.06.2013 у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації «Бюлетень Державної Реєстрації» №252(17) було опубліковано відповідне повідомлення.

Разом з тим, п.10 вказаного вище розпорядження зазначено, що строк заявлення кредиторами своїх вимог до комунальних підприємств становить два місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Згідно з п.5 ст.105 Цивільного кодексу України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Відтак позивач не був обмежений у своїх правах щодо заявлення кредиторської вимоги до відповідача у встановленому законом поряду. Проте з пояснень представників сторін наданих в судовому засіданні вбачається, що позивач не звертався у встановлений законом строк до відповідача із відповідною кредиторською вимогою.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин та обґрунтування заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 04.05.2017

Суддя Я.В. Маринченко