ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 травня 2017 р. Справа № 903/1010/16
за позовом Державного агентства резерву України, м. Київ

до державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", с. Рованці, Луцького району, Волинської області

про зобов'язання провести освіження зерна державного резерву, стягнення 7287181,60 грн.,

Головуюча суддя Якушева І.О.,

Судді Пахолюк В.А.,

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Хомич О.В.

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: ОСОБА_2 адвокат (витяг з договору про надання юридичних послуг від 10.01.2017р.)

Суть спору: позивач в позовній заяві на підставі договору відповідального зберігання цінностей державного резерву №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р. просить зобов'язати відповідача провести освіження зерна державного резерву, а саме: пшениці 2 класу в кількості 0,400 тонн, пшениці 3 класу в кількості - 12,9 тонн, пшениці 4 класу в кількості - 4450,93 тонн, жита 3 класу в кількості - 0,009 тонн з поданням до Держрезерву акта за формою Р-17; стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 20% вартості матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення, а саме: 7 287 181,60 грн.

На обґрунтування вимоги про зобов'язання провести освіження зерна державного резерву позивач посилається на те, що 08.01.2009р. між Держрезервом та ДП Луцький КХП № 2 було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/356-2009.

Згідно з п.п. 2.6 договору зберігач зобов'язаний проводити освіження (поновлення) та заміну цінностей на продукцію аналогічного асортименту і якості самостійно без залучення додаткових коштів з поданням Держрезерву акта форми Р-17 протягом 3-ох днів після здійснення операції.

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України Про державний матеріальний резерв підприємства, установи, організації всіх форм власності, яким встановленні мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами.

Абзацом 2 пункту 7 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою КМУ від 08.10.1997р. № 1129 (далі - Порядок) передбачено, що закладення до державного резерву матеріальних цінностей, що знаходиться на зберіганні у відповідальних зберігачів в порядку освіження, заміни провадиться зберігачами із дотриманням вимог Держрезерву щодо якості матеріальних цінностей.

Абзацом 3 пункту 12 Порядку визначено, що освіження матеріальних цінностей державного резерву, що знаходяться у відповідальних зберігачів, а також заміна їх продукцією аналогічного асортименту та якості здійснюються ними самостійно без залучення додаткових бюджетних коштів.

Пунктом 5.3. Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, затвердженої наказом Мінекономрозвитку України від 24.09.2012 № 1042, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16.11.2012 р. № 1925/22237, визначено, що освіження (поновлення) матеріальних цінностей оформлюється актом про освіження товарів (матеріалів) державного резерву (без розриву у часі) за формою № Р-17 та формою 1 мр (для службового користування) для матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

На обґрунтування вимоги про стягнення 7287181,60 грн. позивач посилається на те, що частиною 12 ст. 14 Закону України Про державний матеріальний резерв визначено, що у разі порушення правил і умов зберігання, несвоєчасного освіження та заміни матеріальних цінностей державного резерву, а також зберігання матеріальних цінностей, що не відповідають затвердженій номенклатурі, діючим стандартам і технічним умовам, несвоєчасного подання встановленої звітності підприємства, установи і організації - відповідальні зберігачі сплачують штраф у розмірі 20 % вартості матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення.

У відповідності до спільного наказу Держрезерву та Мінагрополітики від 27.07.2007р. № 241/539 Про затвердження строків зберігання зерна державного резерву та продуктів його переробки термін зберігання зерна становить 2 роки.

Востаннє підприємством здійснювалось лише часткове освіження матеріальних цінностей державного резерву у 2013 році.

Оскільки загальна вартість матеріальних цінностей державного резерву, які підлягають освіженню станом на 31.03.2016р. становить 36 435 908 грн., то 20% розмір штрафних санкцій від вартості цих цінностей, у відповідності до ч. 12 ст. 14 Закону України Про державний матеріальний резерв становитиме 7 287 181,60 грн.

Ухвалою суду від 29.12.2016р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.01.2017р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення, в яких обґрунтувати сплату судового збору в розмірі 109307,72 грн.; зобов'язано відповідача подати обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження.

11.01.2017р. на виконання вимог ухвали суду від 29.12.2016р. позивач електронною поштою надіслав пояснення №56/0/4-17 від 10.01.2017р.

В судове засідання 11.01.2017р. представники сторін не з'явились, відповідач вимог ухвали суду від 29.12.2016р. щодо подачі суду обґрунтованих письмових пояснень на заявлений позов, доказів на їх підтвердження, не виконав.

У зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 29.12.2016р., відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про судовий розгляд, розгляд справи ухвалою суду від 11.01.2017р. було відкладено на 01.02.2017р., зобов'язано відповідача подати обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження.

30.01.2017р. відповідач через канцелярію суду подав заперечення на позов №1/1-30 від 30.01.2017р., в яких проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити.

30.01.2017р. відповідач через канцелярію суду подав клопотання №1/1-31 від 30.01.2017р., в якому просив витребувати у позивача:

1) докази направлення відповідачу нарядів на відпуск зерна в зв'язку з його освіженням щодо усього зерна, з приводу якого позивачем пред'являються вимоги про стягнення штрафу;

2) обґрунтування включення до складу вимог про зобов'язання Відповідача провести освіження зерна, вимог щодо зерна, яке було списано відповідачем, а саме:

зерно пшениці 2 класу в кількості 0,400 тонн (акт зачистки від 19.05.2016р. №3);

зерно пшениці 3 класу в кількості 12,900 тонн (акт зачистки від 29.04.2016р.№4, акт зачистки від 18.05.2016р. №7);

зерно пшениці 4 класу в кількості 0,600 тонн (акт зачистки від 18.05.2016р. №5);

жито 3 класу в кількості 0,009 тонн (акт зачистки від 18.05.2016р. №6);

3) обґрунтування матеріальних вимог про стягнення штрафу із зазначенням дати передачі матеріальних цінностей на зберігання та обґрунтування кінцевого терміну освіження щодо кожного виду матеріальних цінностей за несвоєчасне освіження яких позивач застосовує штрафні санкції;

4) обґрунтування включення до складу матеріальних вимог, з яких нараховано штраф, цінностей, що не були передані за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р. (який є підставою позову): пшениця 3 класу (закладена 2007 року) - у кількості 1000 тонн; пшениця 4 класу (закладена 2006 року) - у кількості 100 тонн; пшениця 4 класу (закладена 2007 року) - у кількості 7464,3 тонн.

В клопотанні відповідач зазначає, що документи минулих років були вилучені у ДП Луцький КХП №2 в ході розгляду кримінальних справ щодо попередніх керівників, а тому підприємство не має можливості перевірити обставини, що підтверджуються вказаними доказами самостійно.

Клопотання відповідача №1/1-31 від 30.01.2017р. про витребування доказів було задоволено частково.

В судовому засіданні 01.02.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні 01.02.2017р. представники відповідача позовні вимоги заперечили з підстав, викладених в запереченні №1/1-30 від 30.01.2017р.

Ухвалою суду від 01.02.2017р. розгляд справи було відкладено на 15.02.2017р. у зв'язку з необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів.

13.02.2017р. представник відповідача через канцелярію суду подав письмові пояснення № 1/1-54 від 13.02.2017р., в яких зазначає наступне:

- позивачем обєднано у позовній заяві вимоги про стягнення штрафу за несвоєчасне освіження зерна, яке було закладене за різними договорами зберігання (предявлені вимоги мають різні підстави їх виникнення). Як на підставу вимог Державне агентство резерву України посилається на договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р. Водночас, позов містить вимоги, що стосуються закладених у 2006-2007 роках на підставі інших договорів матеріальних цінностей.

- ухвалою господарського суду Волинської області від 10.03.2015 року порушено провадження у справі за заявою сільськогосподарського приватного підприємства Рать до ДП Луцький КХП №2 про банкрутство, введено процедуру розпорядження майном, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів державного підприємства Луцькій комбінат хлібопродуктів №2. Процедура розпорядження майном триває і до сьогодні, розгляд вказаної справи не завершено.

До складу матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення та з вартості яких обчислена сума штрафу, включено пшеницю 2 класу в кількості 58 тонн та пшеницю 3 класу в кількості 150,84 тонн, які були закладені у 2013 році.

Термін зберігання закладеної у 2013 році пшениці закінчився 19.08.2015 року та 15.09.2015 року відповідно, тому право вимоги штрафу за порушення порядку освіження цих матеріальних цінностей у позивача виникло не раніше 19.08 2015 року та 15.09.2015 року відповідно, тобто, в період дії мораторію. В звязку із забороною нарахування в період дії мораторію штрафних санкцій, вартість пшениці 2 класу в кількості 58 тонн (складає 249 400,00грн.) та пшениці 3 класу в кількості 150,84 тонн (643 332,60грн.), на загальну суму - 892 732,60 грн. підлягає виключенню з суми, що береться до розрахунку штрафу.

15.02.2017р. представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні 15.02.2017р. представник позивача клопотання не підтримав, просив його не розглядати.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.207р. позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні 15.02.2017р. представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в письмових поясненнях № 1/1-54 від 13.02.2017р.

У звязку з частковим невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 01.02.2017р. та у звязку з необхідністю витребування додаткових пояснень і доказів розгляд справи слід відкласти.

Відповідно до ст.69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

З урахуванням необхідності відкладення розгляду справи, враховуючи клопотання представників позивача та відповідача, поданих в судовому засіданні 15.02.2017р., строк розгляду спору слід продовжити на 15 днів - до 14.03.2017р. включно.

Ухвалою суду від 15.02.2017р. розгляд справи відкладено на 01.03.2017р.

13.02.2017р. представник відповідача через канцелярію суду подав письмові пояснення № 1/1-54 від 13.02.2017р., в яких зазначає наступне:

- позивачем обєднано у позовній заяві вимоги про стягнення штрафу за несвоєчасне освіження зерна, яке було закладене за різними договорами зберігання (предявлені вимоги мають різні підстави їх виникнення). Як на підставу вимог Державне агентство резерву України посилається на договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р. Водночас, позов містить вимоги, що стосуються закладених у 2006-2007 роках на підставі інших договорів матеріальних цінностей.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 10.03.2015 року порушено провадження у справі за заявою сільськогосподарського приватного підприємства «Рать» до ДП «Луцький КХП №2» про банкрутство, введено процедуру розпорядження майном, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів державного підприємства «Луцькій комбінат хлібопродуктів №2». Процедура розпорядження майном триває і до сьогодні, розгляд вказаної справи не завершено.

До складу матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення та з вартості яких обчислена сума штрафу, включено пшеницю 2 класу в кількості 58 тонн та пшеницю 3 класу в кількості 150,84 тонн, які були закладені у 2013 році.

Термін зберігання закладеної у 2013 році пшениці закінчився 19.08.2015 року та 15.09.2015 року відповідно, тому право вимоги штрафу за порушення порядку освіження цих матеріальних цінностей у позивача виникло не раніше 19.08 2015 року та 15.09.2015 року відповідно, тобто, в період дії мораторію. В звязку із забороною нарахування в період дії мораторію штрафних санкцій, вартість пшениці 2 класу в кількості 58 тонн (складає 249 400,00грн.) та пшениці 3 класу в кількості 150,84 тонн (643 332,60грн.), на загальну суму - 892 732,60 грн. підлягає виключенню з суми, що береться до розрахунку штрафу.

15.02.2017р. представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні 15.02.2017р. представник позивача клопотання не підтримав, просив його не розглядати.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.207р. позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні 15.02.2017р. представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в письмових поясненнях № 1/1-54 від 13.02.2017р.

Ухвалою суду від 15.02.2017р. строк розгляду спору продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 01.03.2017р. у звязку з частковим невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 01.02.2017р. та у звязку з необхідністю витребування додаткових пояснень і доказів.

16.02.2017р. представник відповідача через канцелярію суду подав додаткові пояснення №1/1-62 від 15.02.2017р.

17.02.2017р. представник позивача надіслав на адресу суду пояснення на виконання вимог ухвали суду від 01.02.2017р., в яких просить позовні вимоги задовольнити.

24.02.2017р. представник позивача надіслав суду пояснення на виконання вимог ухвали суду від 15.02.2017р. з урахуванням заперечень відповідача № 1/1-54 від 13.02.2017р., та копії приймальних актів за формою Р-16.

28.02.2017р. представник відповідача через канцелярію суду подав письмові пояснення № 1/1-72 від 28.02.2017р. про кількість залишків пшениці 4-го класу на ДП «Луцький КХП №2».

В судовому засіданні 01.03.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.03.2017р. позову не визнав з підстав, викладених в додаткових поясненнях № 1/1-62 від 15.02.2017р. та письмових поясненнях № 1/1-72 від 28.02.2017р.

В судовому засіданні 01.03.2017р. було оголошено перерву до 09.03.2017р. для ознайомлення позивача із додатковими поясненнями відповідача № 1/1-62 від 15.02.2017р. та подачі позивачем пояснень, враховуючи додаткові заперечення відповідача.

09.03.2017р. представник позивача на адресу суду надіслав пояснення № 19/юр від 07.03.2017р. на пояснення відповідача № 1/1-72 від 28.02.2017р., в яких повідомляє про таке:

- щодо тверджень відповідача про безпідставність позовних вимог Держрезерву в частині зобовязання провести освіження пшениці 4 класу у звязку з наявністю розпорядження (наряду) від 07.02,2017 №. 0.64/25 про переміщення матеріальних цінностей державного резерву слід зазначити, факт наявності порушень законодавства у сфері державного матеріального резерву з боку ДП «Луцький КХП № 2» стосовно не освіження матеріальних цінностей - наявний, а заходи Агентства, які в свою чергу спрямовані виключно на запобігання виникнення подальших порушень з боку недобросовісного зберігала не позбавляють можливості порушника ліквідувати наслідки своєї діяльності, зокрема провести освіження щодо тієї кількості зерна, яка заявлена позивачем у позовних вимогах. Така позиція відповідача націлена виключно на уникнення відповідальності за допущенні ним порушення та тягне за собою нанесення збитків державі.

- щодо посилань ДП «Луцький КХП № 2» на договір відповідального зберігання укладеного у 2009 року як виключну підставу позовних вимог Агентства та відсутність правових підстав для зобовязання відповідача здійснити освіження та відповідно стягнення штрафних санкцій слід зазначити, що як умовами договору від 2007р. так і договору 2009р. визначені чіткі вимоги щодо проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, крім цього важливим залишається факт розповсюдження приписів самого Закону України «Про державний матеріальний резерв» та вимог відповідних інструкцій, які регулюють даний вид правовідносин.

Крім цього, представник позивача в поясненнях повідомив про те, що в звязку з відсутністю бюджетного фінансування, а також значною кількістю судових засідань у господарських судах різних ланок, в яких приймають участь представники Держрезерву, Держрезерв не має змоги направити представника для участі у судовому засіданні, яке відбудеться 09.03.2017р.

Також представник позивача подав судову практику у вирішенні аналогічних спорів, зокрема рішення господарського суду Чернігівської області у справі № 927/1212/16 та рішення господарського суду Харківської області у справі №922/4456/16.

09.03.2017р. представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання № 1/1-84 від 09.03.2017р. про приєднання документів до матеріалів справи: документи, що підтверджують факт переміщення на ДП «Чортківський КХП» на виконання розпорядження (наряду) Держрезерву № 0.64/25 від 07.02.2017р. пшениці 4 класу; копію протоколу обшуку від 09.06.2010р., проведеного в межах кримінальної справи № 50-031-10 щодо вилучення документів у ДП «Луцький КХП № 2»; копію наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 621 від 21.10.2013р. «Про приймання цілісних майнових комплексів Державного агентства резерву України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України», копію ОСОБА_1 приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Луцький КХП № 2» Державного агентства резерву України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України станом на 01.11.2013р.; копію фіскального чека від 24.02.2017р. та опису вкладення до цінного листа, що підтверджує факт відправлення Державному агентству резерву України листа № 1/1-66 від 21.02.2017р. щодо проведення звірки матеріальних цінностей та ОСОБА_1 звірки станом на 20.02.2017р.

В судовому засіданні 09.03.2017р. представник відповідача подав клопотання б/н від 09.03.2017р., в якому просив призначити розгляд справи №903/1010/16 в колегіальному складі господарського суду, посилаючись на складність спору, яке судом було задоволено.

У звязку із задоволенням клопотання представників відповідача про колегіальний розгляд справи та необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів, розгляд справи ухвалою суду від 09. 03.2017р. було відкладено на 30.03.2017р.

Ухвалою суду від 09.03.2017р. розгляд справи призначено в колегіальному складі.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 09.03.2017р. визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Якушева І.О., судді Демяк В.М., Кравчук А.М.

Ухвалою суду від 09.03.2017р. колією суддів Якушева І.О., Демяк В.М., Кравчук А.М. справу прийнято до провадження.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.03.2017р. у звязку із перебуванням судді Кравчук А.М. визначено інший склад колегії суддів: головуюча суддя Якушева І.О., судді Демяк В.М., Бондарєв С.В.

Ухвалою суду від 30.03.2017р. в складі: головуюча суддя Якушева І.О., судді Демяк В.М., Бондарєв С.В. справу прийнято до провадження.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України в ч. 4 п.п.3.8 п. 3 постанови №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі залучення до участі у справі іншого відповідача або заміни неналежного відповідача розгляд справи починається заново (стаття 24 ГПК), заново розгляд справи починається і в разі прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), а отже, спочатку починається й перебіг строку вирішення спору.

16.03.2017р. позивач надіслав до суду письмові пояснення б/н і дати.

24.03.2017р. позивач на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2017р. надіслав до суду копії договорів.

28.03.2017р. відповідач на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2017р. подав клопотання №1/1-100 від 28.03.2017р. про приєднання документів до матеріалів справи (141 додаток), до якого додав інформацію про рух матеріальних цінностей Державного агентства резерву України, що зберігалися на ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" за період з 01.04.2016р. по 27.03.2017р., копії товарно-транспортних накладних, копії з журналу реєстрації зважування.

В судовому засіданні 30.03.2017р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю аналізу додаткових матеріалів, доданих до справи відповідачем, та підготовки позивачем заперечень на них.

Відповідно до ст.4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З метою дотримання принципу рівності сторін, забезпечення позивачу можливості ознайомитися із достатньо значними за обсягом додатковими матеріалами, поданими відповідачем, клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи судом було задоволено, розгляд справи відкладено на 11.05.2017р.; зобовязано відповідача подати суду письмові пояснення та докази щодо закладення позивачем зерна на зберігання до державного матеріального резерву на підставі договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 05.05.2017р. у звязку із перебуванням судді Демяк В.М. у відпустці визначено інший склад колегії суддів: головуюча суддя Якушева І.О., судді Пахолюк В.М., Бондарєв С.В.

Ухвалою суду від 10.05.2017р. колегією суддів: головуюча суддя Якушева І.О., судді Пахолюк В.М., Бондарєв С.В. справу прийнято до провадження.

10.05.2017р. відповідач через канцелярію суду надіслав письмові пояснення №1/1-142 від 10.05.2012р.

10.05.2017р. позивач надіслав до суду клопотання №33/юр від 05.05.2017р. про відкладення розгляду справи, посилаючись на великий обсяг претензійно-позовної роботи, обмеженою кількістю працівників та з метою належної підготовки до розгляду справи.

Умовами відкладення розгляду справи є такі обставини, які не дають можливості розглянути її в даному судовому засіданні, але вони можуть бути усунені судом і особами, які беруть участь у справі, до наступного судового засідання. Обставин, через які спір не може бути вирішено в судовому засіданні 11.05.2017р. позивач не навів, необхідності участі представника в судовому засіданні не обгрунтував, явка представника позивача в судове засідання, призначене на 11.05.2017р., не визнавалась обовязковою.

Враховуючи те, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності представника позивача, зважаючи на те, що позивач належним чином був повідомлений про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відхиляючи клопотання, судом також враховано вимоги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обовязок здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створеним учасникам справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (параграфи 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі „Смірнова проти України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

в с т а н о в и в:

Державне агентство резерву України як правонаступник Державного комітету України з державного матеріального резерву має функції щодо організації відповідального зберігання матеріальних цінностей, в т.ч. мобілізаційного резерву відповідно до встановлених мобілізаційних та інших спеціальних завдань, а також функції щодо контролю за виконанням підприємствами - відповідальними зберігачами зобовязань по зберіганню, освіженню матеріальних цінностей державного резерву, за дотриманням порядку їх відпуску, своєчасного повернення позичених матеріальних цінностей, а також за відповідністю даних цінностей затвердженій номенклатурі.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву це - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей (прийнятих на зберігання) у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву. При цьому зберігач має забезпечувати якісне зберігання закладених до держрезерву товарно-матеріальних цінностей та звітувати перед Держрезервом України в установленому законодавством порядку.

08.01.2009 року між Державним комітетом України з державного матеріального резерву (надалі комітет) і державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" як зберігачем було укладено договір відповідального зберігання цінностей державного резерву №юр-2зб/356-2009 (надалі договір).

Відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010р. №1085/2010 «Про організацію системи центральних органів виконавчої влади» Державний комітет України з державного матеріального резерву реорганізовано в Державне агентство резерву України.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 517 Державне агентство резерву України є центральним органом виконавчої влади, основним завданням якого є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву.

Згідно з п.1.2. договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16.

Згідно з п.2.6. договору зберігач зобовязувався проводити освіження (поновлення) та заміну цінностей на продукцію аналогічного асортименту і якості самостійно без залучення додаткових коштів з поданням комітетові акта форми.

Згідно з розділом 6 договору за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за договором комітет і зберігач несуть відповідальність згідно із законодавством, зокрема, згідно із Законом України «Про державний матеріальний резерв», іншими актами законодавства.

Загальні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного матеріального резерву (далі - державний резерв) визначає Закон України «Про державний матеріальний резерв» (надалі Закон) і регулює відносини в цій сфері.

Відповідно до ст.2 Закону відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву;

- освіження запасів державного резерву - відпуск матеріальних цінностей з державного резерву у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання матеріальних цінностей, тари, упаковки, а також внаслідок виникнення обставин, які можуть призвести до псування або погіршення якості продукції до закінчення терміну її зберігання, за умови одночасної або наступної поставки і закладення до державного резерву тієї ж кількості аналогічних матеріальних цінностей в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 11 Закону визначено, що запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Згідно з п.4 вказаної статті Закону, підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами.

Згідно з п. 4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997р. №1129, розміщення запасів матеріальних цінностей державного резерву здійснюється Держрезервом на підприємствах, в установах і організаціях системи державного резерву, а також на інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Відповідно до п. 10 вказаного Порядку матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акта про їх приймання, розміщення на місці постійного зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обліку.

В п.12 Порядку визначено, що освіження матеріальних цінностей державного резерву, що знаходяться у відповідальних зберігачів, а також заміна їх продукцією аналогічного асортименту та якості здійснюються ними самостійно без залучення додаткових бюджетних коштів.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012р. № 1042, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.11.2012р. за № 1925/22237, затверджено Інструкцію про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву (надалі Інструкція).

Згідно з п.п.1.1., 1.2. ця Інструкція визначає процедуру оформлення документів для проведення операцій із закладення, переміщення, освіження (поновлення) та відпуску матеріальних цінностей з державного матеріального резерву (далі - державний резерв) та їх відображення в обліку Державного агентства резерву України (далі - Держрезерв).

Оформлення операцій закладення матеріальних цінностей до державного резерву здійснюється на підставі таких документів: акта Кабінету Міністрів України; протоколу оцінки пропозицій конкурсних торгів (цінових пропозицій); договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти; договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву; приймального акта за формами: № Р-11 і № Р-13 - у разі закладення матеріальних цінностей організаціями, що належать до сфери управління Держрезерву (готується організацією, що належить до сфери управління Держрезерву); № Р-16 - у разі закладення матеріальних цінностей підприємствами - відповідальними зберігачами або підприємствами, що належать до сфери управління Держрезерву (готується підприємством - відповідальним зберігачем або підприємством, що належить до сфери управління Держрезерву, самостійно); документів, що засвідчують якість матеріальних цінностей (оригінал або завірена в установленому порядку копія паспорта (сертифіката) якості виробника, декларація виробника, сертифікат відповідності, висновок санітарно-епідеміологічної експертизи, ветеринарне свідоцтво); акта виконання договору про закупівлю матеріальних цінностей до державного резерву (далі - акт), який складається у довільній формі; рахунку або рахунку-фактури на оплату поставлених матеріальних цінностей та податкової накладної, які надаються постачальником матеріальних цінностей до Держрезерву.

Документи, передбачені підпунктами 1.2.2 - 1.2.4 і 1.2.7 цього пункту, готуються Держрезервом.

Згідно із п.п.1.3., 1.4. Інструкції підприємство - відповідальний зберігач або підприємство, установа, організація, що належать до сфери управління Держрезерву, не пізніше наступного робочого дня після оформлення приймального акта надсилає його із супровідним листом постачальнику матеріальних цінностей. Постачальник надає приймальний акт до Українського державного науково-дослідного інституту нанобіотехнологій та ресурсозбереження (далі - УкрНДІНанобіотехнологій) для проведення організації робіт з контролю за якісними показниками матеріальних цінностей.

Після проведення УкрНДІНанобіотехнологій указаних робіт приймальні акти підписуються керівником цього інституту, скріплюються печаткою та надаються до Держрезерву.

Постачальник матеріальних цінностей не пізніше наступного робочого дня після оформлення приймального акта підприємством, установою чи організацією надсилає до Держрезерву разом із супровідним листом рахунок або рахунок-фактуру.

Згідно із статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підтвердження доводів про закладення зерна на зберігання до державного матеріального резерву на підставі договору №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р. з передачею його на зберігання відповідачу позивач подав копії приймальних актів (форми №Р-16) №027885 від 10.08.2016р. (зберігальне зобовязання №10), №2027880 від 30.09.2016р. (зберігальне зобовязання №11), від 31.10.2016р. (зберігальне зобовязання №12), які знаходяться в матеріалах справи на а.с.21-23, т.1.

Однак, ці приймальні акти форми №Р-16 не можна вважати належними доказами, які підтверджують факт закладення матеріальних цінностей до державного матеріального резерву на відповідальне зберігання на підприємстві відповідача на підставі договору № юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р., оскільки згідно з інформацією, яка в них міститься, відбувалося не закладення зерна позивачем на зберігання відповідачем, а переміщення зерна (3,500 т пшениці 4 класу 2007р., , 404,800 т пшениці 4 класу 2007р., 271,350 пшениці 4 класу 2007р., ДСТУ 3768, 2004р.) з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на державне підприємство «Чортківське КХП» Державного агентства матеріального резерву України.

В процесі розгляду справи позивач додатково на підтвердження факту закладення зерна на підприємстві відповідача подав копії приймальних актів (форми №Р-16) №034204 від 15.10.2009р. (зберігальне зобовязання №3), №034518 від 07.03.2007р. (зберігальне зобовязання №2), №034520 від 15.08.2007р. (зберігальне зобовязання №5), №024004 від 25.09.2007р. (зберігальне зобовязання №10), №034521 від 04.09.2007р. (зберігальне зобовязання №9), №034531 від 07.11.2007р. (зберігальне зобовязання №11), №034003 від 27.08.2007р. (зберігальне зобовязання №8), №034523 від 25.07.2007р. (зберігальне зобовязання №3), які знаходяться в матеріалах справи на а.с.169-176, т.1.

Проте, у цих приймальних актах підставою закладення зерна до державного резерву вказано зовсім інші договори, ніж той, на який посилається позивач на обґрунтування своїх вимог: №68/юр.-2009 від 14.07.2009р., №2239 АБ від 15.10.2009р., №юр.-2/900з-2007 від 06.03.2007р., №юр.-2/978з-2007 від 15.08.2007р., №юр.2/1092з-2007 від 25.09.2007р., №юр.-2/1026з-2007 від 04.09.2007р., №юр 2/1213з-2007 від 07.11.2007р., №юр 2/1006з-2007 від 27.08.2007р., №юр 2/940з-2007 від 25.07.2007р. (а.с.14-28, т.2).

Судом було витребувано вказані договори та оглянуто їх в судовому засіданні.

За своєю правовою природою це договори купівлі продажу, один з них договір доручення, а підставою вимог позивача є договір відповідального зберігання цінностей державного резерву №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р.

Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймальних актів, які б містили посилання на договір зберігання №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р., суду подано не було.

Таким чином, приймальні акти (форми №Р-16) №034204 від 15.10.2009р. (зберігальне зобовязання №3), №034518 від 07.03.2007р. (зберігальне зобовязання №2), №034520 від 15.08.2007р. (зберігальне зобовязання №5), №024004 від 25.09.2007р. (зберігальне зобовязання №10), №034521 від 04.09.2007р. (зберігальне зобовязання №9), №034531 від 07.11.2007р. (зберігальне зобовязання №11), №034003 від 27.08.2007р. (зберігальне зобовязання №8), №034523 від 25.07.2007р. (зберігальне зобовязання №3) не можна вважати належними доказами на підтвердження факту закладення зерна до державного резерву на підприємство відповідача за договором №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р., оскільки в них підставою закладення зерна вказано зовсім інші договори.

Разом з цим, позивачем не подано і інших документів, оформлення яких передбачено при закладенні пунктом 1.2. Інструкції.

Отже, позивачем у встановленому законом порядку не доведено, що він закладав зерно на зберігання на підприємстві відповідача на підставі договору №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р.

Разом з цим, за актами №034518 від 07.03.2007р. (зберігальне зобовязання №2), №034520 від 15.08.2007р. (зберігальне зобовязання №5), №024004 від 25.09.2007р. (зберігальне зобовязання №10), №034521 від 04.09.2007р. (зберігальне зобовязання №9), №034531 від 07.11.2007р. (зберігальне зобовязання №11), №034003 від 27.08.2007р. (зберігальне зобовязання №8), №034523 від 25.07.2007р. (зберігальне зобовязання №3) зерно закладалось у 2007 році.

Згідно з п. п. 4, 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв» господарські суди повинні у кожному конкретному випадку з'ясовувати дійсний зміст правовідносин сторін на предмет наявності між ними договірних відносин щодо зберігання відповідних матеріальних цінностей; доказами такої наявності можуть бути, зокрема, документи, зазначені у пункті 10 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою КМ України від 08.10.1997р. № 1129, а саме акт про приймання матеріальних цінностей та належно оформлені бухгалтерські документи складського обліку.

Господарський суд повинен з'ясовувати і оцінювати всі обставини, пов'язані із закладенням матеріальних цінностей до державного резерву і подальшим їх зберіганням, у тому числі: чи укладався сторонами договір зберігання матеріальних цінностей, а якщо ні, - то з яких причин і чи існують інші докази виникнення зобов'язань щодо такого зберігання, у чому конкретно полягає незабезпечення збереження матеріальних цінностей, у який спосіб та з яких підстав здійснювалося їх відпущення тощо.

З метою повного зясування фактичних обставин справи судом було витребувано від відповідача документи про закладення позивачем зерна на зберігання за договором №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р.

Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні та в письмових поясненнях №1/1-142 від 10.05.2017р., на підприємстві відсутні документи, які б дозволяли встановити факт закладення зерна на зберігання Державного агентства резерву України за договором відповідального зберігання №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р., оскільки первинні документи щодо обліку зерна, закладеного в період з 2002 року по 2010 рік було вилучено під час обшуку, проведеного в межах кримінальної справи №50-031-10. На підтвердження цього відповідачем подано копію протоколу обшуку від 09.06.2010р. Зокрема, під час обліку було вилучено папки з написом «Держрезерв наряди Р-16 2007-2009р.р.», «Договори зберігання зерна пшениці 2009 рік», «Держкомрезерв квітень-вересень 2009р.», «Держкомрезерв жовтень-грудень 2009р.», журнал реєстрації форми Р-16 (приймальних актів), журнал обліку товарно-матеріальних цінностей з 05.12.2008р. по 01.04.2009р., журнали «Ввіз обліку ТМЦ з 01.04.2009р. по 03.08.2009р.», «Вивіз облік ТМЦ з 04.08.2009р. по 23.11.2009р.».

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як визначено статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.12. постанови №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на наведені норми законодавства та розяснення, підставою виникнення у відповідача обовязку освіжити зерно та сплатити штраф є саме договір №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р., яким позивач обґрунтовує свої вимоги, і не можуть бути інші договори, оскільки позивач відповідно до ст.22 ГПК України не змінював підстав позову.

Оскільки позивач в процесі судового розгляду не довів факту закладення зерна до державного резерву на підприємстві відповідача за договором зберігання №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р., відтак відсутні правові підстави для задоволення вимоги про зобов'язання відповідача провести освіження зерна державного резерву: пшениці 2 класу в кількості 0,400 тонн, пшениці 3 класу в кількості - 12,9 тонн, пшениці 4 класу в кількості - 4450,93 тонн, жита 3 класу в кількості - 0,009 тонн та стягнення з відповідача 7 287 181,60 грн. штрафу, обчисленого в розмірі 20% від вартості матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення, оскільки ці вимоги позивача ґрунтуються на договорі зберігання №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009р.

Разом з цим, позивач в процесі судового розгляду стверджував, що відповідач був зобовязаний самостійно, без відповідного рішення Держрезерву, здійснювати відпуск (освіження) матеріальних цінностей.

Однак, з такими доводами погодитись не можна.

До 01.11.2013 року відповідач належав до сфери управління Державного агентства резерву України.

Згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.10.2013р. №621 «Про приймання цілісних майнових комплексів Державного агентства резерву України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України» державне підприємство "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" передано до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Розділом 2 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012р. № 104 врегульовано порядок оформлення документів на відпуск матеріальних цінностей з державного резерву.

Згідно з п.2.1. Інструкції оформлення відпуску матеріальних цінностей з державного резерву в порядку освіження (поновлення), заміни та в порядку розбронювання здійснюється, зокрема, на підставі таких документів як розпорядження (наряд) Держрезерву на відпуск матеріальних цінностей.

Відповідно до п.2.2. Інструкції відпуск матеріальних цінностей з державного резерву здійснюється після надходження коштів на рахунок Держрезерву, відкритий у Державній казначейській службі України, на підставі розпорядження (наряду).

Розпорядження (наряд) оформлюється Держрезервом (п.2.4. Інструкції).

Пунктом 5.1. Інструкції передбачено, що освіження (поновлення) матеріальних цінностей державного резерву, а також заміна їх на продукцію аналогічного асортименту та якості проводяться самостійно підприємствами - відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву без залучення додаткових коштів.

Освіження (поновлення) матеріальних цінностей оформлюється актом про освіження товарів (матеріалів) державного резерву (без розриву в часі) за формою № Р-17 згідно з додатком 5 до цієї Інструкції для матеріальних цінностей державного резерву та формою 1мр (для службового користування) для матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (п.5.3. Інструкції).

Як розяснено в п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв» згідно зі статтею 12 Закону державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

У зв'язку з цим господарським судам слід з'ясовувати наявність документів, необхідних для відпуску матеріальних цінностей державного резерву, якими можуть бути відповідне розпорядження Кабінету Міністрів України, довіреність на їх отримання та документ, що підтверджує особу отримувача матеріальних цінностей, тощо. При цьому необхідно враховувати, що відпуск з державного резерву матеріальних цінностей, що піддягають освіженню, здійснюється також за рішенням центрального органу виконавчої влади, яким є Держрезерв України, а тому і в даному випадку слід встановлювати наявність рішення цього органу щодо проведення відповідної операції.

Таким чином, виходячи з приписів статті 2 та 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв», у звязку із освіженням матеріальних цінностей здійснюється їх відпуск.

Разом з цим, в п.п. 2.1, 2.2. Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву визначено, що відпуск матеріальних цінностей здійснюється на підставі, зокрема, розпорядження (наряду) Держрезерву на відпуск матеріальних цінностей.

Вказане положення відображено також в п.2.5 договору відповідального зберігання, в якому передбачено, що відпуск цінностей здійснюється за нарядами Державного комітету України з державного матеріального резерву (повноваження якого на час розгляду справи здійснює Державне агентство резерву України).

Враховуючи наведене, відпуск з державного резерву матеріальних цінностей, що підлягають освіженню, здійснюється на підставі рішення (розпорядження, наряду) Державного агентства резерву України, якого подано не було.

Водночас, за відсутності такого розпорядження (наряду) Держрезерву, не можна стверджувати про порушення відповідачем вимог Закону в частині не здійснення освіження матеріальних цінностей.

Посилання позивача на положення абзацу 2 пункту 4 статті 12 Закону та абзацу 3 пункту 12 Порядку щодо обовязку відповідача проводити освіження самостійно є необгрунтованими, оскільки вказані норми передбачають лише використання власних коштів для заміни матеріальних цінностей, однак, така заміна можлива лише за наявності відповідного рішення уповноваженого органу, яким є Державне агентство резерву України.

Щодо доводів позивача про те, що норми п. 4 статті 12 Закону не поширюється на відповідача, оскільки відповідач не відноситься до категорії підприємств системи державного резерву, то до 01.11.2013 року відповідач належав до сфери управління Державного агентства резерву України, а освіження зерна, як зазначає позивач у позовній заяві, не здійснювалось з 2013 року.

У звязку із відмовою в позові витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 11, 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв», Інструкцією про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, затвердженою наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012р. № 1042, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено: 16.05.2017р.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Головуюча суддя І. О. Якушева

Судді В.А.Пахолюк

ОСОБА_1