ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа № 911/678/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Українського фонду підтримки підприємництва, м.Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Вишеньки

про стягнення 335031,80 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Українського фонду підтримки підприємництва (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 335031,80 грн.

Провадження у справі №911/678/17 порушено відповідно до ухвали суду від 14.03.2017 року та призначено справу до розгляду на 04.04.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 04.04.2017 року без поважних причин не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Розгляд справи відкладався до 18.04.2017 року.

В судовому засідання 18.04.2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, в судове засідання 18.04.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, доказів, на які він посилався би, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав, то відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Український фонд підтримки підприємництва створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.1995 року № 687 з метою сприяння реалізації державної політики розвитку підприємництва. Фонд, виконуючи статутні завдання, проводить фінансування цільових програм та проектів підприємницької діяльності недержавного сектора економіки, у тому числі у формі фінансової підтримки за рахунок державних коштів. Фонд є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку.

13.08.2013 року між Українським фондом підтримки підприємництва (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) був укладений Договір про мікрокредитування № 17-13, з укладанням у подальшому додаткової угоди № 1 від 20.09.2013 року (далі - Договір), згідно якого Фонд зобов'язувався надати ФОП ОСОБА_1 бюджетні кошти в сумі 250 000 грн., а відповідач зобов'язувався використати вказані грошові кошти за цільовим призначенням, сплатити відсотки у розмірі 9,75 % річних, та повернути мікрокредит у визначений Договором термін, а саме відповідно до графіку повернення платежів.

На підставі вказаного Договору, відповідач 20.09.2013 року отримав від позивача 250 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 154 від 21.08.2013 року та випискою з рахунку позивача від 20.09.2013 року.

Згідно з п.3.4.4. Договору відповідачем щомісяця до 10 числа наступного за розрахунковим місяцем вноситься плата за користування мікрокредитом. Відсотки за користування кредитом нараховуються від дати фактичного перерахування коштів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором, був укладений договір застави обладнання від 19.08.2013 року.

Згідно з п. 4.2. Договору про мікрокредитування, мікрокредит надавався відповідачу строком на 36 місяців, з відстрочкою виплати основного боргу на 12 місяців.

Український фонд підтримки підприємництва свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п. 5.2 Договору за несвоєчасне повернення коштів мікрокредитування та за несвоєчасну сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

У зв'язку з неналежним та несвоєчасним виконанням Позичальником (відповідачем) зобов'язань за Договором мікрокредитування, зокрема, неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування, станом на момент звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість за Договором мікрокредитування № 17-13 від 13.08.2013 року в сумі 250 000 грн. заборгованості за основним боргом, 63 559,42 грн. заборгованості по процентам. Також, на підставі п. 5.2 Договору позивачем нараховано відповідачу неустойку у вигляді пені в сумі 21 472,38 грн.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням сплатити заборгованість, однак зобов'язання відповідачем не виконані, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про стягнення даної суми.

Відповідач в ході розгляду спору відповідні обставини не заперечував та не спростував, не надав доказів повернення кредиту та сплати відсотків, проти пені не заперечував та не надав контр розрахунок позовних вимог.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за видами діяльності позивач здійснює за кодом КВЕД 64.92 інші види кредитування та за кодом КВЕД 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення).

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є кредитним договором, за яким, згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

сумі заборгованості за основним боргом, заборгованості по процентам. Також, на підставі п. 5.2 Договору позивачем нараховано відповідачу неустойку у вигляді пені в сумі

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту існування заборгованості Позичальника за Договором мікрокредитування в сумі 250 000 грн. простроченої заборгованості щодо повернення суми кредиту, 63 559,42 грн. нарахованих процентів за користування кредитними коштами, 21 472,38 грн. пені., а отже вимога про їх стягнення є обґрунтованою, відповідачем не запереченою та не спростованою, і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприєця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Українського фонду підтримки підприємництва (01011, м. Київ, вул. Арсенальна буд. 9/11 код 19019491) 250 000 грн. заборгованості по поверненню кредиту, 63 559,42 грн. заборгованості по процентам, 21 472,38 грн. пені та 5025,48 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 28.04.2017 року.