УХВАЛА

27 квітня 2017 року Справа № 913/356/15

Провадження №3/913/356/15

За позовом Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України, м. Харків,

до відповідача Державного підприємства Дослідне Господарство АГРОСПІЛКА Національного наукового центру Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_1, с. Металіст, Словяносербський район Луганської області,

про стягнення 36462 грн. 00 коп.,

орган виконання судових рішень відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

орган виконання судових рішень - Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Суддя Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача представник не прибув;

від відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області - представник не прибув;

від Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області - представник не прибув.

Предметом судового розгляду є скарга №1/2а-05/530 від 16.06.2016 Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії наук України на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області.

Дослідивши обставини справи, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Луганської області від 31.08.2016 (суддя Секірський А.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства "Дослідне господарство "АГРОСПІЛКА" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені ОСОБА_1" на користь Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України заборгованість за ліцензійним договором № 28-13 від 08.04.2013 в розмірі 36462,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827,00 грн.

На виконання вказаного рішення господарським судом Луганської області позивачу було видано відповідний наказ від 14.09.2015 №913/356/16.

09.12.2015 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області було винесено постанову ВП №49610490 про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ предявлений не за місцем виконання згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 01.01.2013.

В постанові виконавчий орган зазначив, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, на підставі виконавчих документів, у порядку черговості надходження таких документів, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

В червні 2016 року Інститут рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України, як стягувач, звернувся до господарського суду Луганської області із скаргою №1/2а-05/530 від 16.06.2016 про:

- визнання бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області незаконною;

- визнання бездіяльності головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області незаконною;

- зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 у справі № 913/356/15;

- зобов'язання головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 у справі № 913/356/15.

В обґрунтування вимог скаржник посилався на те, що ним було пред'явлено до виконання наказ №193/365/15 від 14.09.2015 (а.с.77-78).

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області від 09.12.2015 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження.

За наслідками розгляду скарги стягувача на вказану постанову про відмову прийняти до провадження наказ №913/356/15 від 14.09.2015 та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання цього наказу, начальник відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області листом від 22.01.2016 відмовив у її задоволенні, пославшись на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (т.1, а.с.128).

Стягувач звернувся із заявою від 15.03.2016 про примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 у справі №913/356/15 до головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області, яке листом від 02.06.2016 № 15-04/2185 (а.с.135) повернуло наказ від 14.09.2015 №913/365/15 на підставі п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (далі - Порядок), у зв'язку із ненаданням стягувачем завіреної належним чином копії рішення суду та пред'явлення виконавчого документу не за місцем обслуговування.

У звязку з зазначеним, скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність органів виконання рішень.

Ухвалою від 18.07.2016 господарський суд Луганської області, частково задовольнив скаргу Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва Національної академії аграрних наук України №1/2а-05/530 від 16.06.2016, визнав бездіяльність головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області незаконною, зобов`язав головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2015 по справі № 913/356/15.

В ухвалі суду від 18.07.2016 зазначено про те, що в даному випадку Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області не є виконавцем відповідно до Порядку, тому у задоволенні вимог позивача про визнання бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області незаконною та його зобовязання здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2015 було відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2016 ухвалу господарського суду Луганської області від 18.07.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у справі №913/356/15 касаційну скаргу головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області задоволено частково, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2016 та ухвала господарського суду Луганської області від 18.07.2016 скасовані. Справу №913/365/15 передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у справі №913/356/15 підставами для направлення справи на новий розгляд до господарського суду Луганської області стало те, що судами попередніх інстанцій під час розгляду скарги не надано відповідної оцінки доводам головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області.

Так, при розгляді скарги судами не враховано, що відповідач відсутній в Єдиному державному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, особову справу не заведено, рахунки в органах казначейства не відкрито.

Судами не взято до уваги статус боржника у розумінні Порядку, у зв'язку з чим, місцевий господарський суд ухвалою від 18.07.2016, яку залишено без змін постановою апеляційного господарського суду від 31.10.2016, зобов'язав головне управління здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2015 у справі № 913/356/15 щодо боржника, дані по якому відсутні в органах казначейства Луганської області, оскільки боржник там не обслуговується.

За таких обставин, Вищий господарський суд України постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2016 та ухвалу господарського суду Луганської області від 18.07.2016 скасував, а справу №913/365/15 передав на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Статтею 11112 ГПК України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України було здійснено автоматичний розподіл скарги позивача, за результатами якого її передано на розгляд судді Фоновій О.С.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 06.03.2017 прийнято скаргу до розгляду у судовому засіданні.

ГУДКС України у Луганській області у наданому відзиві на скаргу від 14.03.2017 №15-12/854 заперечує проти скарги з наступних підстав.

Відповідно до абз. 2 пп. 1 п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (зі змінами) затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), яким визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Боржник, визначений у рішенні суду від 14.09.2015 у справі №913/356/15, має бути розпорядником (бюджетною установою)/одержувачем бюджетних коштів або підприємством, установою, організацією, рахунки яких відкрито в органах Казначейства.

Водночас, державне підприємство «Дослідне господарство «Агроспілка» Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім. О.Н. Соколовського» (ідентифікаційний код 34201917) відсутнє в Єдиному державному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, тобто боржник не обслуговується в органах казначейства Луганської області, особову справу не заведено, рахунки не відкрито, будь-яка інформація по боржнику відсутня, здійснити безспірне списання коштів боржника не вбачається можливим.

Згідно з пунктом 11 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 (далі - Тимчасовий порядок), установи, які переміщені в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обовязковими до виконання.

Місцезнаходженням боржника згідно наказу суду та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: с. Металіст, Словяносербського району, Луганської області, яке віднесено до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р.

ГУДКС України у Луганській області вважає, що відмова виконавчої служби прийняти до примусового виконання рішення є необґрунтованою, та посилання державної виконавчої служби на ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є таким, що не відповідає нормам цього Закону.

Відповідно до п.9 Порядку, орган казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не підлягає виконанню органом казначейства.

Враховуючи відсутність боржника - державного підприємства «Дослідне господарство «Агроспілка» Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім. О.Н. Соколовського» (ідентифікаційний код 34201917) в Єдиному державному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, відсутність в Головному управлінні особової справи боржника, відкритих рахунків на імя боржника та будь-якої іншої інформації стосовно боржника, наказ господарського суду Луганської області від 14.09.2015 №913/356/15 не підлягає виконанню органом казначейства.

Враховуючи викладене, ГУДКС України у Луганській області просить відмовити в задоволенні скарги позивача повністю.

Представник позивача (стягувача) у письмових поясненнях від 04.04.2017 №913/356/15-УВС/1 посилається на те, що рішення, винесене господарським судом 31.08.2015 повинно бути виконане відповідно до норм чинного законодавства, а ухилення Державної казначейської служби України у Луганській області від прийняття виданого судом наказу до виконання є необґрунтованим.

Від ГУДКС України у Луганській області до суду надійшов лист від 04.04.2017 №15-12/1124, в якому повідомляється, що згідно даних програмно-технічного комплексу АС «Є-Казна» рахунок №3447 було відкрито на імя ДП «ДГ «Агроспілка» Луганський інститут АПВ УААН». Останній рух коштів за вищезазначеним рахунком відбувся 26.09.2007. рахунок №3447 було закрито 22.10.2012.

ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки невідомі, витребувані судом документи не надав.

Відповідач також відзив на скаргу суду не надав, явку повноважного та компетентного представника у судові засідання 21.03.2017, 18.04.2017 та 27.04.2017 не забезпечив, причини не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Так, з метою належного повідомлення учасника процесу, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції, судом було розміщене оголошення про час та місце розгляду справи на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу Судова влада в Україні в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчать роздруковані сторінки із сайту, які долучені до матеріалів справи.

Оцінивши матеріали скарги, дослідивши доводи учасників судового процесу та надані ними докази, враховуючи вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у цій справі, суд дійшов висновку про наступне.

За змістом статті 1212 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ на момент відмови у відкритті виконавчого провадження органом ДВC та Казначейства, визначався Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників" в редакціях, чинних на дату таких відмов.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.2015 №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі Порядок №845), яким визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до пункту 2 Порядку №845, боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Пунктом 24 Порядку №845 передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Так, у цьому пункті 6 Порядку зазначено, що стягувач повинен надати:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Підпунктом 1 пункту 9 Порядку визначено підстави повернення стягувачу органом Казначейства виконавчого документу:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

- відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем; стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

- наявні інші передбачені законом випадки.

Станом на дату розгляду заяви стягувача про примусове виконання рішення та на даний час, місцезнаходженням боржника згідно з наказом суду від 14.09.2015 та з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є с. Металіст, Словяносербський район Луганської області, яке віднесено до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, згідно пункту 11 якого, установи, які переміщені на контрольовану територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Боржник не здійснив переміщення на територію, підконтрольну українській владі, не відкрив рахунки в органах Державної казначейської служби України у Луганській області.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що стягувачу обґрунтовано повернуто виконавчий документ органом Державної казначейської служби України у Луганській області, а тому вимоги скарги щодо визнання бездіяльності головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області незаконною; та щодо зобов'язання головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 у справі № 913/356/15, слід відхилити.

Щодо вимоги про визнання бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області незаконною; та зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 у справі № 913/356/15, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як визначено у пункті 6 частині 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - орган, установа чи організація, визначена Конституцією України, а також установа чи організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевих бюджетів. Бюджетні установи є неприбутковими.

Водночас, боржник є державним підприємством та не відноситься ані до держаного органу, ані до бюджетної установи.

01.01.2013 року набув чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

У статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", в редакції на дату винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, визначені особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", в редакції на дату винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження).

Згідно з ч.ч.3-8 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у вказаній редакції, протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

У разі відсутності необхідних документів та відомостей кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, про порядок виплати коштів з якого державний виконавець повідомляє в установленому порядку стягувача не пізніше наступного дня після перерахування коштів.

Кошти, що надійшли на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, перераховуються стягувачу протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей.

Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Державний виконавець протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення виносить постанову про заміну стягувача на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, з одночасним направленням повідомлення такому органу.

Державне підприємство або юридична особа, які визнані боржниками за рішеннями суду, зобовязані протягом десяти днів з дня перерахування коштів відкрити рахунки в органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та проводити розрахунки виключно з цих рахунків. Положення цієї частини не поширюються на банки, сто відсотків або частка статутного капіталу яких належить державі.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, старший державний виконавець не врахував особливості виконання рішення відносно боржника державного підприємства та вищевказану законодавчо закріплену процедуру виконання, що призвело до порушення прав стягувача щодо примусового виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду на час її розгляду не виконано.

Згідно абзаців 1-2 пункту 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.10.2012. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Скаржник просить суд визнати бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області незаконною та зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 у справі № 913/356/15.

Щодо першої вимоги, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на загальний характер її змісту та відсутність конкретизації, яку саме бездіяльність органу слід визнати незаконною.

Водночас, вимога про зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 у справі № 913/356/15 є обґрунтованою з огляду на вищезазначене.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Скаргу №1/2а-05/530 від 16.06.2016 Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії наук України на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області задовольнити частково.

2. Зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснити примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 31.08.2015 у справі № 913/356/15.

3. У задоволенні решти вимог за скаргою відмовити.

Суддя О.С. Фонова