ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року № 917/348/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В.
суддів Кондратової І.Д. Корнілової Ж.О.
за участі представників: позивача: відповідача: Чеботарьова І.Г. Данілова Н.Н.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"
на постанову за заявою про Харківського апеляційного господарського суду від 01 березня 2017 року Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" визнання наказу таким, що не підлягає виконанню
у справі№ 917/348/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПолтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"
про стягнення 40 150 588,74 грн
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.09.2016 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 531 969, 57 грн. пені, 337 333, 40 грн. 3% річних, 2 648 532, 17 грн. інфляційних втрат та 181 102,23 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2016року рішення змінено та стягнуто 886 615,95 грн. пені та 206 700 грн. судового збору. В решті рішення залишено без змін.

09.12.2016 року видано наказ.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.01.2017 року у справі №917/348/16 (головуючий - Погрібна С.В., судді - Пушко І.І., Ціленко В.А.) заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу у справі №917/348/16 від 09.12.2016 року задоволено. Визнано наказ господарського суду Полтавської області від 09.12.2016 року у справі №917/348/16, виданий на виконання рішення від 22.09.2016 року та постанови від 22.11.2016 року таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року (головуючий - Медуниця О.Є., судді - Білецька А.М., Гребенюк Н.В.) ухвалу Господарського суду Полтавської області від 13.01.2017 року скасовано.

В задоволенні заяви Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про визнання судового наказу у справі №917/348/16 від 09.12.2016 року таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишивши в силі ухвалу місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2016 року Полтавське обласне комунальне виробничого підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулось господарського суду Полтавської області із заявою №29-17/327827 про визнання наказу від 09.12.2016 року у справі №917/348/16 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 30.11.2016 року набрав чинності Закон від 03.11.2016 року №1730-VIII, ч.3 ст.7 якого передбачено, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка, інфляційні нарахування та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом. Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.09.2016 року у справі №917/348/16 встановлено факт сплати відповідачем суми основного боргу до подання позовної заяви, ( а отже і до набрання чинності вказаного вище Закону) у зв'язку з чим нараховані позивачем 886 615,95 грн. пені, 337 333,40 грн. 3% річних, 2648532,17 грн. інфляційних втрат підлягають списанню з 30.11.2016 року, відповідно до вказаного закону.

Відповідно ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст. 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ч. 2 ст. 117 ГПК України, господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

В ч. 4 ст. 117 ГПК встановлено, що господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року №1730-VIII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 3 цього Закону визначено порядок участі підприємств у процедурі врегулювання заборгованості, відповідно до якого для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 7 Закону регламентовано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність скасування ухвали місцевого господарського суду, якою було задоволено заяву відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що матеріалами справи №917/348/16 підтверджується погашення заборгованості перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний газ до подання позовної заяви та до набрання чинності Законом України від 03.11.2016р. №1730-VIII, а отже, нараховані пеня, інфляційні нарахування та 3% річних підлягають списанню відповідно до норм зазначеного вище Закону.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідно до вимог Закону сам факт повного погашення відповідачем заборгованості за спожитий природний газ, поставлений за договором № 1948/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року, у 2014 році, тобто до вступу в дію 30.11.2016р. цього Закону, не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки такому списанню обов'язково передує включення боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідачем не надано доказів його участі у процедурі врегулювання заборгованості у визначеному Законом порядку та відмови позивача у списанні спірних сум у встановленій Законом процедурі врегулювання заборгованості.

Також судом апеляційної інстанції правильно вказано на те, що Законом були внесені зміни до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 03.11.2016р. №1730-VIII) виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України від 03.11.2016р. №1730-VIII неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед НАК"Нафтогаз України", що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно ч.2 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження", постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Тобто, Законом передбачена можливість закінчення державним виконавцем виконавчого провадження за наявності обставин списання заборгованості згідно Закону, без будь-якого процесуального документу, постановленого судом.

Доводи касаційної скарги про те, що на відповідача не розповсюджуються вимоги ст. ст. 2, 5 Закону, які стосуються, на його думку, лише підприємств, що мають основну заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а в цьому випадку підлягає застосуванню лише положення ч.3 ст. 7 Закону, яка передбачає списання спірних сум без вимог дотримання вищевказаних статтей Закону, є помилковими, оскільки ставлячи питання про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з підстав, визначених Законом, відповідач повинен довести, що вказаний Закон розповсюджує свою дію на нього, тобто він є учасником процедури врегулювання заборгованості, чого ним зроблено не було.

Отже, враховуючи викладене, постанова суду апеляційної інстанції прийнята на підставі наявних у справі доказів та відповідно до вимог закону, що регулює спірні правовідносини, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01 березня 2017 року у справі за № 917/348/16 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя І. Кондратова
Суддя Ж. Корнілова