РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017Справа №910/5394/15-г

а позовом Заступника прокурора Печерського району міста Києва в інтересах держави в

особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «М.Д.Групп»

про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної

ділянки

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від прокуратури Вінник О.О. - посвідчення № 036704 від 15.12.2015

від позивача Безносик А.О. - по дов. № 225-КМР-1194 від 10.04.2017

від відповідача Касперчик З.В. - по дов. № б/н від 18.03.2017

від третьої особи Козуб Б.Ю. - по дов. № б/н від 01.11.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Заступника прокурора Печерського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» про

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 9,33 га (у тому числі площею 5,29 га під водною акваторією) на Набережно-Печерській дорозі, 2 у Печерському районі м. Києва, укладений 20.10.2005 між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славутич», зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів за № 82-6-00322;

- зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 9,33 га (у тому числі площею 5,29 га під водною акваторією) кадастровий номер 8 000 000 000:90:109:0009, яка розташована на Набережно-Печерській дорозі, 2 у Печерському районі м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішень Київради № 809/2219 від 18.11.2004 та № 168/2744 від 17.03.2005 Товариству з обмеженою відповідальністю «Славутич» було передано в оренду земельну ділянку площею 9,43 га (у тому числі площею 5,29 га від водною акваторією) для будівництва, експлуатації та обслуговування зони відпочинку з громадським центром у складі культурно-видовищних установ, фізкультурно-оздоровчих, спортивних та інших підприємств обслуговування на Набережно-Печерській дорозі, 2 у Печерському районі м. Києва. На підставі зазначених рішень між Київрадою та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки від 20.10.2005 загальною площею 9,4315 га (кадастровий номер :90:109:0009) на 49 років, що був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів 20.10.2005 за № 82-6-00322. На підставі рішення Господарського суду міста Києва у справі № 30/428 від 19.11.2007 була укладена додаткова угода про внесення змін до договору оренди, якою внесено зміни до п. 8.4. вказана угода зареєстрована Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.12.2007 за № 82-6-00472. У відповідача існує заборгованість з травня 2014 року по теперішній час з плати за землю, яка станом на 24.02.2015 становить 1 101 408, 80 грн. Наявність заборгованості та несплати орендної плати понад 10 місяців свідчить про істотне порушення умов договору та є підставою для розірвання договору в судовому порядку, а земельна ділянка підлягає поверненню Київській міській раді.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/5394/15-г від 12.05.2015 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/5394/15-г від 14.07.2015 рішення Господарського суду міста Києва № 910/5394/15-г від 12.05.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/5394/15-г від 16.03.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 у справі № 910/5394/15-г скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/5394/15-г були отримані Господарським судом міста Києва 31.03.2017.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 за № 04-23/1285 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.03.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5394/15-г від 03.04.2017 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «М.Д.Групп», справу призначено до розгляду на 20.04.2017.

Відповідачем 19.04.2017 до відділу діловодства суду подано заперечення проти позову, в яких зазначає, що 17.03.2017 відповідачем було сплачено 2 547 815,01грн. в якості орендної плати за землю згідно договору оренди за №82-6-00322 від 20.10.2005 в повному обсязі. Тобто, до ухвалення у справі судового рішення відповідач в повному обсязі погасив заборгованість із сплати орендної плати за землю, а отже, відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки та, відповідно, повернення такої земельної ділянки позивачу. Верховний Суд України у постанові від 21.01.2015 у справі № 910/16306/13, при розгляді аналогічної справи, зазначив, що: залишаючи без змін постанову апеляційного суду про відмову в задоволенні позову щодо розірвання договору з підстав заборгованості з орендної плати, суд касаційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем погашено заборгованість зі сплати орендних платежів.

Прокуратура у поданих 20.04.2017 до відділу діловодства суду поясненнях зазначає, що відповідно до листа Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.04.2017 у ТОВ «Славутич» обліковується заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 991 245,84 грн. Вважає. що ТОВ «Славутич» отримавши в оренду земельну ділянку зобов'язався щомісячно сплачувати Київській міській раді орендну плату за користування нею, проте свої зобов'язання систематично не виконує, а саме не сплатив орендну плату як на момент звернення прокурора з позовом до суду так і на даний час, а отже істотно порушено умови договору, що є підставою для його розірвання та повернення земельної ділянки.

Київська міська рада у поданих в судовому засіданні 20.04.2017 поясненнях зазначає, що У відповідача становила заборгованість по сплаті орендної плати за період з травня 2014 року по 24.02.2015 у сумі 1 101 408,80 грн. Оскільки договором прямо передбачена можливість розірвання договору оренди якщо орендар, зокрема, не вносить орендну плату, а також з урахуванням того, що несплата орендних платежів є істотним порушенням договору оренди, позовні вимоги про розірвання договору підлягають задоволенню.

Прокуратура в судовому засіданні 20.04.2017 позовні вимоги підтримала повністю.

Позивач в судовому засіданні 20.04.2017 позовні вимоги прокуратури підтримав повністю.

Третя особа в судовому засіданні 20.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю.

В судовому засіданні 20.04.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 27.04.2017.

Відповідач у поданих в судовому засіданні 27.04.2017 поясненнях зазначає, що 16.03.2017 ТОВ «Славутич» повністю погасило заборгованість із сплати орендної плати за землю згідно платіжного доручення № 1 від 17.03.2017 на суму 2 260 119,5 грн. Призначення платежу: орендна плата за землю згідно договору оренди від 20.10.2005 року за № 82-6-00322 із змінами та доповненнями в повному обсязі. Також, відсутність у ТОВ «Славутич» заборгованості саме із сплати орендної плати доводиться листом ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.04.2017. Зазначена в листі ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві сума 991 245,84 грн. є нарахованою пенею, а не заборгованістю із сплати орендної плати за землю, що доводиться роздруківкою з Електронного кабінету платника податків - ТОВ «Славутич» (остання колонка таблиці), отриманої станом на 24.04.2017. Умовами спірного договору та чинним законодавством передбачена можливість розірвання договору саме у разі систематичної несплати орендних платежів, а не у разі наявності нарахованих санкцій. Отже, у відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендної плати, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди землі.

Відповідач в судовому засіданні 27.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 27.04.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача, відповідача і третьої особи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 5 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

У відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 (далі - рішення Конституційного Суду України) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста, в тому числі, через Київську міську раду.

Статтею 9 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відноситься до повноважень Київської міської ради.

Згідно із ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно із п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, заступником прокурора Печерського району міста Києва вірно визначено в якості позивача Київську міську раду, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до рішень Київської міської ради № 809/2219 від 18.11.2004 та № 168/2744 від 17.03.2005 Товариству з обмеженою відповідальністю «Славутич» було передано в оренду земельну ділянку площею 9,43 га (у тому числі площею 5,29 га від водною акваторією) для будівництва, експлуатації та обслуговування зони відпочинку з громадським центром у складі культурно-видовищних установ, фізкультурно-оздоровчих, спортивних та інших підприємств обслуговування на Набережно-Печерській дорозі, 2 у Печерському районі м. Києва.

На підставі зазначених рішень 20.10.2015 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славутич» (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, що був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.10.2005 за № 82-6-00322 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками:

місце розташування - Набережно-Печерська дорога, 2 у Печерському районі м. Києва;

розмір - 9,4315 га, в тому числі під водною акваторією площею 5,2900 га;

цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування зони відпочинку з громадським центром у складі культурно-видовищних установ, фізкультурно-оздоровчих, спортивних та інших підприємств обслуговування;

кадастровий номер - :90:109:0009.

Згідно з п. 3.1 договору договір укладено на 49 (сорок дев'ять) років.

На підставі рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2007 у справі № 30/428 була укладена додаткова угода про внесення змін до п. 8.4 договору, яка зареєстрована Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.12.2007 за № 82-6-00472.

Відповідно до п 4.2 договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 2,5 відсотка від її нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 4.3 договору розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесенням змін до цього договору.

Відповідно до п. 4.5 договору орендна плата вноситься орендарем за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно рівними частинами протягом тридцяти календарних днів, наступним за календарним днем звітного (податкового) місяця. Питання сплати податку на додану вартість та інших податкових платежів, що пов'язані з виконанням договору, вирішуються орендарем у установленому законодавством України порядку.

Відповідно до довідки від 26.02.2015 за № Департаменту земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 307 696 555,28 грн.

Пунктом 8.4. договору передбачений обов'язок орендаря своєчасно вносити орендну плату.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У відповідності до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно із ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства ( ст. 13 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

У відповідності до ст. 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючим органом щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Отже, відповідно до чинного законодавства розірвання договору оренди в судовому порядку може бути здійснено тільки у встановленому законом порядку.

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Позов заступника прокурора Печерського району міста Києва мотивований наявністю заборгованості відповідача та несплатою орендної плати понад 10 місяців, що свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору, що згідно його умов є підставою для розірвання договору та повернення земельної ділянки.

Прокуратурою в якості доказів порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки до матеріалів справи додано копію довідки ДПІ у Печерському району ГУ Міндоходів в м. Києві № 1730/9/26-55-25-01 від 27.02.2015 та податкових декларацій позивача, відповідно до яких станом на 24.02.2015 у відповідача існувала заборгованість з плати за землю, починаючи з травня 2014 року.

Проте, на спростування позовних вимог прокуратури у даній справі та в якості відсутності заборгованості зі сплати орендної плати за землю відповідачем надано до матеріалів справи копію платіжного доручення № 1 від 17.03.2017, відповідно до якого позивач сплатив 2 547 815,01 грн. в якості орендної плати за землю згідно договору оренди від 20.10.2005 за № 82-6-00322 із змінами та доповненнями, а отже, погасив існуючу заборгованість до ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у цій справі.

Відсутність у ТОВ «Славутич» заборгованості саме зі сплати орендної плати доводиться листом ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві № 3878/10/26-50-08-10 від 25.04.2017. Зазначена в листі ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві № 1206/9/26-55-12-04 від 20.04.2017 сума 991 245,84 грн. є нарахованою пенею, а не заборгованістю зі сплати орендної плати за землю.

Умовами спірного договору та чинним законодавством передбачена можливість розірвання договору саме у разі систематичної несплати орендних платежів, а не у разі наявності нарахованих санкцій.

Вищий господарський суд України у постанові від 16.03.2017 у даній справі, скасовуючи рішення господарських судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, зазначив про те, що стосується посилання у касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», невзяття до уваги правової позиції Верховного Суду України (постанова від 21.01.2015 у справі № 910/16306/13) про те, що, якщо на дату ухвалення судом рішення орендарем погашено заборгованість зі сплати орендних платежів слід відмовляти в позові про розірвання договору оренди земельної ділянки, обґрунтованому наявністю у орендаря заборгованості із сплати орендної плати за землю, колегія суддів зазначає, що касаційна інстанція в силу ст.111-7 ГПК України не вправі встановлювати коло прав і обов'язків учасників спору, їх правовідносини між собою без з'ясування та оцінки обставин, на яких ґрунтується касаційна скарга, та відповідно робити висновки про правильність застосування норм права. Саме при новому розгляді справи суди мають всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення учасників судового процесу, і в залежності від установлених обставин вирішити спір відповідно до закону та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України.

Пунктом 2.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що у вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із п. 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Оскільки прокуратурою належними та допустимими доказами не доведено факту порушення орендарем умов договору, які в розумінні положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» можуть бути підставою для розірвання спірного договору, вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 20.10.2005 задоволенню не підлягають.

Вимога про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 9,33 га (у тому числі площею 5,29 га під водною акваторією) на Набережно-Печерській дорозі, 2 у Печерському районі м. Києва, є похідною від вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується прокуратури, яка мала довести наявність тих обставин, на підставі яких вона звернулась з позовними вимогами про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора Печерського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради є необґрунтованими нормативно та документально не підтвердженими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.05.2017.

Суддя В.В.Сівакова