ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Справа № 9-200

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоМачульського Г.М. (доповідач),
суддівКравчука Г.А.,
Алєєвої І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду
від20.12.2016
за скаргоюПублічного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"
на дії Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області
у справі№9-200
Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дніпропетровськгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"
простягнення суми

за участю

- відповідача:Кісілевич Є.Є. (довіреність від 28.11.2016),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" (далі - боржник) звернулося до суду зі скаргою разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку, на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ДВС), згідно якої, уточнивши свої вимоги просило визнати його дії протиправними щодо стягнення виконавчого збору у сумі 84 259,51 грн. у виконавчому провадженні № 34170585, скасувати постанову ДВС від 14.01.2013 ВП № 34170585 про стягнення виконавчого збору у сумі 84259,51 грн. (далі - постанова) та зобов'язати ДВС повернути з Державного бюджету України на користь боржника неправомірно стягнуту наведену суму виконавчого збору.

Скарга мотивована тим, що спірна постанова ДВС була винесена державним виконавцем ДВС Макушевою Т.П., але містить підпис головного державного виконавця ДВС Осельського Є.С., який прийняв матеріали до провадження, однак в Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень відомості про прийняття виконавчого провадження до виконання відсутні, що є порушенням вимог чинного законодавства. Також боржник зазначає, що постанову він не отримував, у зв'язку з чим неможливо визначити час з якого державний виконавець мав стягувати виконавчий збір.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2016 (суддя Воронько В.Д.), залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Джихур О.В., судді Чимбар Л.О., Антонік С.Г.), в задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі боржник просить скасувати вказані судові рішення і скаргу задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Учасники судового процесу відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак стягувач та особа, дії якої оскаржено, не використали наданого законом процесуального права на участь своїх представників у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Залишаючи без змін ухвалу місцевого господарського суду, якою було відмовлено у задоволенні скарги боржника, суд апеляційної інстанції погодився із його висновками про відсутність правових підстав для її задоволення та виходив із того, що на протязі 12-ти років рішення місцевого господарського суду боржником, який був обізнаний про нього, виконано не було, а заборгованість була стягнута із боржника саме органом ДВС.

Підстави для скасування оскарженої постанови відсутні виходячи із наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2003, яке набрало законної сили, стягнуто з боржника на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровськгаз" (далі-боржник) 828 957,05 грн. основного боргу, 11 829,93 грн. пені, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На виконання вищевказаного рішення Господарським судом Дніпропетровської області 22.07.2003 видано відповідний наказ (далі-наказ).

18.08.2003 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за цим наказом, а саме про стягнення з боржника на користь стягувача 828 957,05 грн. основного боргу, 11 829,93 грн. пені, 108,19 грн. витрат на інформаційне забезпечення судового процесу, 1700,00 грн. державного мита та надано боржнику семиденний строк для самостійного виконання рішення суду, яка надіслана боржнику листом від 26.08.2003.

18.08.2003 відділом державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська виконавче провадження зупинено, у зв'язку з порушенням 20.02.2003 Господарським судом Дніпропетровської області справи №Б15/19/03 про банкрутство боржника, приєднано до зведеного виконавчого провадження та згідно постанови від 11.10.2012 виконавче провадження прийнято до виконання ДВС.

Постановою ДВС від 26.12.2012 зупинено виконавче провадження у зв'язку з внесенням боржника до реєстру підприємств паливно - енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств ПЕК" (а.с.158), та постановою ДВС від 04.01.2013 виконавче провадження поновлено.

Також встановлено, що платіжним дорученням від 15.05.2015 №569 Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області перерахувало стягувачу 552 121, 43 грн., платіжним дорученням від 19.05.2015 №561 - 13 638, 12 грн. згідно наказу, платіжним дорученням від 19.05.2015 №572 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області перераховано Управлінню державної казначейської служби України Жовтневого району м. Дніпропетровська виконавчий збір згідно постанови, вказані платежі проведено банком 26.05.2016.

Постановою ДВС від 18.06.2015 виконавче провадження №34170585 виведено з примусового виконання і того ж дня закінчено.

У своїй сказі на дії ДВС заявник зазначав, що спірна постанова ДВС була винесена державним виконавцем ДВС Макушевою Т.П., але містить підпис головного державного виконавця ДВС Осельського Є.С., який прийняв матеріали до провадження, однак в Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень відомості про прийняття виконавчого провадження до виконання відсутні, що, як вказував заявник, є порушенням вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції перевірив ці доводи та погодився із висновками місцевого господарського суду у цій частині.

Касаційна інстанція не вбачає правових підстав для задоволення касаційної скарги у цій частині виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року №43/5 Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - це комп'ютерна база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії.

У п.2.1 Інструкції користувача АРМ "ВП-Виконавець" (версія 1.06) визначено, що програмний модуль АРМ "ВП-Виконавець" призначений для автоматизації роботи державних виконавців, пов'язаної з веденням виконавчих проваджень. АРМ може бути використаний для вирішення наступних задач: реєстрація виконавчих документів (ВД), що надійшли до органу ДВС; прийняття до виконання виконавчого провадження (ВП); реєстрація дій державних виконавців в ході ведення виконавчого провадження; формування та друк постанов; реєстрація сум грошових коштів, стягнутих за ВД; реєстрація зведених виконавчих проваджень (ЗВП); передача матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС; пошук інформації про ВД та ВП у базі даних РВП; формування та друк витягів з РВП; формування та друк відомостей виконаних дій; формування та друк статистичних звітів за даними, що містяться в РВП.

При цьому, як встановлено судами, здійснити тимчасову передачу виконавчих проваджень у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень від одного державного виконавця іншому технічно неможливо, адже порядок передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого в межах одного відділу на період тимчасової відсутності державного виконавця у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень вищезгаданими нормативними документами не передбачено.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про те, що факт підписання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, яка винесена відповідно до вимог чинного законодавства України, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. замість державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушевої Т.П., яка перебувала у відпустці, не може бути підставою для визнання дій протиправними щодо стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 84 259, 51 грн. у виконавчому провадженні № 34170585, є правильним.

Крім того, відповідно до приписів частини 1-ї статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови ДВС, було визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом (ч.1). Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ч.2). Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ (ч.3). Отже згідно із положеннями частини другої цієї статті державний виконавець здійснивши дії із примусового виконання рішення вчиняє стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно статті 1-ї цього Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судами встановлено, що після зупинення постановою ДВС від 04.01.2013 виконавче провадження поновлено, та що платіжним дорученням від 15.05.2015 №569 Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області перерахувало стягувачу 552 121, 43 грн., платіжним дорученням від 19.05.2015 №561 - 13 638, 12 грн. згідно наказу.

Також платіжним дорученням від 19.05.2015 №572 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області перераховано Управлінню державної казначейської служби України Жовтневого району м. Дніпропетровська виконавчий збір згідно постанови, вказані платежі проведено банком 26.05.2016.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції чинній на момент стягнення виконавчого збору, передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (ч.1).

Таким чином із приписів наведених норм права вбачається, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

При цьому такі дії були вчинені 15.05.2015 та 19.05.2015, тоді як постанову про відкриття виконавчого провадження та визначення семиденного строку для самостійного виконання рішення суду було прийнято ще 18.08.2003.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Моргуненко проти України" від 06.09.2007 наголошено, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", навіть у разі неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, оскільки із встановлених судами обставин справи вбачається, що державним виконавцем вчинено ряд дій, а саме неодноразове зупинення виконавчого провадження, приєднання до зведеного виконавчого провадження та прийняття виконавчого провадження до виконання ДВС, і такі дії вчинялись у період із 2003 року, коли було прийнято оспорену постанову ДВС, і до 2015 року, про які боржник не міг не знати, оскільки ним в розумні інтервали часу мали вживатися заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, слід погодитись із висновками апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги боржника щодо скасування спірної постанови ДВС.

Також не можуть бути такою підставою висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 зі справи №3-217гс14, на яку заявник посилається у касаційній скарзі, оскільки із цієї постанови вбачається, що державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, тоді як у справі, що переглядається у касаційному порядку було встановлено, що такі дії вчинялись, отже обставини справи не є тотожними, а відтак і правові висновки судів у порівняних справах є відмінними.

Наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо незаконності оскарженої постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже всі вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженої постанови, немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 у справі Господарського суду Дніпропетровської області №9-200, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.А. Кравчук

І.В. Алєєва