ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа № 925/274/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Петрик І.О. за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" до Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір на розподіл природного газу №01/17480/т-150 від 31.12.2014р. укладений між ПАТ По газопостачанню та газифікації Черкасигаз та ПАТ Азот.

Позов вмотивовано тим, що спірний договір не відповідає вимогам Закону України Про засади функціонування ринку природного газу та постані НКРЕ від 06.09.2012 року № 1164 Про затвердження типового договору на розподіл природного газу. В спірному договорі зазначено, що при його укладенні сторони керуються Законом України Про засади функціонування ринку природного газу та постановою НКРЕ від 06.09.2012 року № 1164 Про затвердження типового договору на розподіл природного газу, а також іншими нормативно-правовими актами.

Позивач стверджує, що незважаючи на те, що в Договорі зазначено, що він підписаний 31.12.2014 року, набирає чинності з 01.01.2015 року та діє до 30.09.2016 року, фактично договір укладено 18.02.2015. В той же час 09.04.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про ринок природного газу.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону визнано таким, що втрачає чинність з 01.10.2015 року Закону України Про засади функціонування ринку природного газу.

Постановою НКРЕКП від 22.01.2015 № 34 визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕ від 06.09.2012 року № 1164 Про затвердження Типового договору на розподіл природного газу.

Як на правове обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.. 203 ЦК України та ст.. 207 ГК України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, названих у позові.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили. Заперечення вмотивовано тим, що твердження позивача, названі у позові не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на Законі.

Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

31.12.2014 року між Відповідачем - публічним акціонерним товариством "По газопостачанню та газифікації Черкасигаз, як газорозподільним підприємством з однієї сторони, і Позивачем - публічним акціонерним товариством Азот, як замовник з другої сторони, укладено договір на розподіл природного газу № 01/17480/Т-15 (далі спірний Договір).

Відповідно до пунктів 2.1.-2.2. розділу II "Предмет договору", за цим договором газорозподільне підприємство зобов'язалось надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів, а замовник зобов'язався сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно з п.п. 11.1. договору, він набирає чинності з 01.01.2015 року та укладається на термін до 31.12.2015 року з можливістю продовження дії на аналогічний період.

Пунктом 11.2. договору усі зміни та доповнення до договору оформляються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Зі сторони Позивача договір підписано з протоколом розбіжностей від 31.12.2014 року.

23.02.2015, 11.03.2015, 26.03.2015, 30.03.2015, 21.04.2015, 11.08.2015, 16.10.2015, 28.12.2015, 13.01.2016, 28.03.2016, 11.04.2016, 12.05.2016, 06.06.2016, 30.06.2016, 29.07.2016, 29.08.2016, 30.09.2016, 28.10.2016, 29.11.2016, 30.12.2016, 26.01.2017, 31.01.2017, 03.03.2017 сторони договору уклали додаткові угоди №1-23 до цього договору, якими внесли зміни до умов договору в частині банківських реквізитів замовника, тарифів і порядку розрахунків, пролонгували дію договору до 31.03.2017 року.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статгі 203 цього Кодексу. У статті 203 ЦК України зазначається, що зміст правочину не може суперечити ньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 3 ст. 184 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статтею 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Положення ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України містять аналогічні приписи, відповідно до яких господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРГ), 06.09.2012 року № 1164, затверджено Типовий договір на розподіл природного газу, на підставі якого, 31.12.2014 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір на розподіл природного газу № 01/17480/Т-15.

Оригінал договору на розподіл природного газу №01/17480/Т-15 від 31.12.2014 року, укладеного між ПАТ АЗОТ та ПАТ ЧЕРКАСИГАЗ, містить підписи та скріплений печатки сторін, що є свідченням схвалення сторонами правочину. Зі сторони Позивача договір підписано з протоколом розбіжностей від 31.12.2014 року.

Окрім цього, подальше підписання додаткових угод до договору та актів свідчить про отримання Позивачем послуги з розподілу природного газу, а здійснення оплати є свідченням виконання сторонами у справі спірного договору.

Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 33 від 22.01.2015, якою затверджено нову редакцію Типового договору на розподіл природного газу, зареєстрована в Міністерстві юстиції 14.02.2015 року за № 171/26616, опублікована 17.03.2015 року (Офіційний вісник України №19, 17.03.2015, ст. 525), тобто після укладання та виконання спірного договору.

Посилання Позивача на недотримання вимог закону відповідачем в процесі виконання договору не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки зі змісту статті 215 ч.І ЦК України випливає, що законність укладення правочину визначається в момент його укладення, звідси, дії сторін після укладення договору та в процесі його виконання, не можуть бути підставою для визнання цього договору недійсним.

Крім того, вимога Позивача про визнання недійсним договору з підстав порушенням сторонами вимог постанови НКРЕКП № 33 від 22.01.2015 та № 2498 від 30.09.2015 року вже розглядалась Господарським судом Черкаської області 08.12.2016 року за рішенням якого в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Це рішення набрало законної сили.

Оцінивши доводи сторін та виходячи з фактичних обставин справи та приписів наведеного вище законодавства суд приходить до наступних висновків.

Спірний договір укладено сторонами 31.12.2014 на підставі чинних на той час Закону України Про засади функціонування ринку природного газу та постановою НКРЕ від 06.09.2012 року № 1164 Про затвердження типового договору на розподіл природного газу, яким він не суперечить.

Таким чином позивач належними та допустимими доказами не довів суду, що спірний договір суперечить Закону чи інтересам держави та суспільства, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 3 травня 2017р.

СУДДЯ К.І. Довгань