Господарський суд Чернігівської області
===========================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"03"травня 2017 р. Справа № 927/199/17

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства Пластмас

Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім

Пластмас-Прилуки

17500, вул. 1 Козача,56, м.Прилуки,Чернігівська обл.;

до відповідача: Територіальної громади м.Прилуки

в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області

17500, вул. Незалежності,82, м.Прилуки, Чернігівської обл.;

за участю третіх осіб на стороні відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор-Ком»

17500, вул. 1 Козача,56, м.Прилуки;

та Комунального Підприємства «Прилуцьке міжміське бюро

технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради

17500, вул.Земська,4, м.Приулки, Чернігівська обл.

про визнання права власності на нерухоме майно;

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю ;

відповідача: не прибув;

третьої особи: не прибули;

третьої особи: не прибули;

в с т а н о в и в :

Дочірнє підприємство Пластмас Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "Пластмас-Прилуки звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до територіальної громади міста Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання за позивачем права власності на наступні нежитлові приміщення, а саме:

- склад за планом під № 71, загальною площею 621,4 кв.м., який збудований із цегли, складається із 4-х складських приміщень (кімнат), рік забудови 1969;

- склад арочний за планом під № 72, загальною площею 478,4 кв.м., який збудований із металевого каркасу, металевих конструкцій, підлога-бетон, складається із 1-го приміщення, рік забудови 1987;

- склад за планом під № 74, загальною площею 353,2 кв.м., який збудований із цегли, бетону, покрівля азбестові листи, складається із 3-х складських приміщень, рік забудови 1974;

- матеріальний склад за планом під № 75, загальною площею 182,2 кв.м., який збудований із цегли, з/б плит, покрівля профлист, підлога цемент, складається із 6-ти складських приміщень, рік забудови 1982;

- нежитлову будівлю (цех) за планом під № 76, загальною площею 47,4 кв.м., яка збудована із цегли, бетону, покрівля абз. Листи, складається із 1-го приміщення, рік забудови 1979.

Зазначені нежитлові будівлі знаходяться за адресою: м. Прилуки, вул. 1 Козача, 56.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 20.02.2017 розгляд справи призначено на 06.03.2017, після чого в судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.03.2017 та відкладався розгляд справи до 10.04.2016, 20.04.2016 та 03.05.2017.

Відповідач в судове засідання не прибув, представника не направив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений.

Представник відповідача у відзиві на позов та в усних поясненнях в судовому засіданні зазначив, що проти позову не заперечує.

Представники позивача в судове засідання не прибули.

Разом з тим, судом здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно отриманої судом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за номером № 84335206 від 05.04.2017, встановлено актуальна інформація про державну реєстрацію права власності щодо обєктів нерухомості та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: Чернігівська обл., м.Прилуки, вул. 1 Козача, б.56, а саме: - змеленої ділянки, площею 0,9242га; - нежитлової будівлі 510 корпусу, зазначеної за планом земельної ділянки за номером №51, площею 219,1кв.м; товарного цеху, зазначеного за планом земельної ділянки літерою №41, площею 1291кв.м., побутові цехи, зазначені за планом №42, площею 4136кв.м., за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вектор-Ком», , країна реєстрації: Україна.

ТОВ «Вектор-Ком» надало свої пояснення по суті спору та зазначило, що спірні споруди знаходяться на земельних ділянках, що належать ДП «Пластмас» ТОВ «ТД Пластмас-Прилуки» і зазначені позовні вимоги не порушують права ТОВ «Вектор-Ком».

КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради надало пояснення та зазначило, що спірні обєкти нерухомості були виявлені за адресою: м. Прилуки, вул. 1 Козача, 56 за результатами проведених інвентаризацій нерухомого майна (08.09.1964, 09.09.1992, 14.07.2005). Інформація про реєстрацію права власності на перелічені нежитлові будівлі - склади за ВАТ «Пластмас-Прилуки» або позивачем станом на 31.12.2012 - відсутня.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Позивач зазначає, що він володіє та користується з 2003 року, а саме з моменту укладення договору оренди земельної ділянки (04.11.2003), на якій і знаходяться нежитлові приміщення за адресою: м. Прилуки, вул. 1 Козача, 56, а саме:

- склад за планом під № 71, загальною площею 621,4 кв.м., який збудований із цегли, складається із 4-х складських приміщень (кімнат), рік забудови 1969;

- склад арочний за планом під № 72, загальною площею 478,4 кв.м., який збудований із металевого каркасу, металевих конструкцій, підлога-бетон, складається із 1-го приміщення, рік забудови 1987;

- склад за планом під № 74, загальною площею 353,2 кв.м., який збудований із цегли, бетону, покрівля азбестові листи, складається із 3-х складських приміщень, рік забудови 1974;

- матеріальний склад за планом під № 75, загальною площею 182,2 кв.м., який збудований із цегли, з/б плит, покрівля профлист, підлога цемент, складається із 6-ти складських приміщень, рік забудови 1982;

- нежитлова будівля (цех) за планом під № 76, загальною площею 47,4 кв.м., яка збудована із цегли, бетону, покрівля абз. Листи, складається із 1-го приміщення, рік забудови 1979.

На підтвердження факту володіння і користування нерухомим майном позивач посилається:

- на договір оренди земельної ділянки від 04.11.2003 №306 та зазначає що орендував земельну ділянку, на якій знаходяться нежитлові приміщення з 2003 року;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2008, зареєстрований в реєстрі за №4444 між Територіальною громадою міста Прилуки та позивачем, останній набув право власності на земельну ділянку загальною площею 174074кв.м.;

- довідку Прилуцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 17.03.2017 за №434.

- фотографії;

- декларації з податку на прибуток за 2003-2006 роки;

- податкові декларації орендної плати за земельні ділянки за 2007 рік;

- податкові декларації та податкові розрахунки земельного податку за 2008-2017 роки.

Так, господарським судом встановлено, що позивач користувався земельною ділянкою загальною площею 9,6150га за адресою: м.Прилуки, вул. 1 Козача, 56 (попередня назва: вул. Козача, 56), на якій знаходяться спірні будівлі, відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 04.11.2003, що набув чинності з моменту реєстрації, а саме з 10.11.2003. Даний договір укладений між позивачем та виконавчим комітетом Прилуцької міської ради з цільовим призначенням: для обслуговування виробничих приміщень. Строк надання земельної ділянки в оренду визначений в 5 років.

В подальшому, 23.04.2008 між позивачем (покупець) та територіальною громадою міста Прилуки (продавець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 174074 кв.м. за адресою: м. Прилуки, Чернігівська область, вул. Козача,56, відповідно до якого продавець зобовязався передати, а покупець прийняти у власність та оплатити відповідно до умов у цьому договорі вищезазначену земельну ділянку з цільовим призначенням: для обслуговування та експлуатації приміщень та будівель.

Разом з тим, на протязі 2006-2008 років позивач набув право власності на частину будівель на вищезазначеній земельній ділянці на підставі договорів купівлі-продажу, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (аркуші справи 94-113).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Отже, набувальна давність належить до первісних підстав виникнення права власності, оскільки в даному випадку право власності виникає незалежно від права попереднього власника.

Виходячи з приписів ст. 334 ЦК України для набуття права власності за давності володіння необхідно дотриматись таких умов:

1. Фактично володіти річчю слід добросовісно, тобто володіння річчю має бути правомірним;

2. Володіння має бути без титульним;

3. Володіння має бути відкритим, а володілець має ставитись до речі як до своєї власної - підтримувати її в належному стані, здійснювати поточні та капітальні ремонти, сплачувати рахунки за електроенергію, воду, користуватися нею;

4. Володіння має бути безперервним, проте особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є;

5. Дотримання строку спливу набувальної давності;

6. Належність на праві власності майна іншій особі;

7. Відсутність інших осіб, які претендують на це майно.

Крім того, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому, ця особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує в порядку позовного провадження.

У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Недоведення зазначених обставин в сукупності позбавляє особу права на визнання права власності за набувальною давністю.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та поданих доказів, позивач є власником земельної ділянки за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. 1 Козача 56, на території якої знаходяться спірні будівлі з 2008 року, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2008, що зареєстрований 08.05.2008. З 2003 по 2008 рік позивач користувався зазначеною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 04.11.2003.

Разом з тим, користування та перехід права власності на земельну ділянку не є підтвердженням факту користування позивачем з 2003 року спірними обєктами нерухомості, що знаходяться на земельній ділянці за вказаною адресою.

Господарському суду не надано позивачем належних та допустимих доказів відкритого користування спірними обєктами нерухомості, зокрема доказів, що підтверджують факт утримання спірного майна з моменту укладення договору оренди земельної ділянки, а саме з 2003 року (доказів здійснення поточних та капітальних ремонтів спірних приміщень, оплати комунальних послуг, тощо).

Разом з цим, позивач сам зазначає, що він в повній мірі не може користуватися, здійснювати поточні та капітальні ремонти спірних будівель, оскільки останні не перебувають у нього на балансі та/або у власності.

Зазначені обставини також підтверджуються наданими позивачем фото.

Крім того, господарський суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення територіальною громадою м.Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області прав та охоронюваних інтересів позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що остання є власником майна чи його правонаступником чи особою, яка вважає себе власником майна.

Разом з тим, відповідно до пояснень представника позивача та наявних довідок КП «Прилуцького міжміського бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради за №2186 від 06.10.2016 та за №2217 від 11.10.2016 та пояснень за №434 від 17.03.2017 та за №658 від 18.04.2017 зазначено, що спірні будівлі знаходяться на території та були збудовані Державним підприємством «Прилуцький завод Пластмас». Докази введення в експлуатацію та реєстрація права власності на спірні обєкти за Державним підприємством «Прилуцький завод Пластмас» в матеріалах справи відсутні. Представник позивача зазначив, що вищезазначені докази у нього відсутні.

Разом з тим, під час приватизації у 1993 році зазначені будівлі не ввійшли до статутного фонду ВАТ «Прилуцький завод Пластмас» та в подальшому до ВАТ «Пластмас-Прилуки».

Докази того, що зазначене майно (спірні будівлі) було передано до комунальної власності в матеріалах справи також відсутні.

Отже, позивачем не доведено той факт, що власник майна йому не відомий або майно належить до комунальної власності і відповідач оспорює його право на спірне майно.

Виходячи з викладеного, позивачем не доведено наявності всіх необхідних умов для визнання права власності за набувальною давністю, а відтак суд прийшов до висновку про відмову в позові в повному обсязі.

Водночас позивач за наявності обґрунтованих підстав не позбавлений права визнавати право власності на майно в інший не заборонений чинним законодавством спосіб.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір, господарський суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись с.49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 10 травня 2017 року.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна