РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017Справа №910/24510/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Збереження довкілля»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнер Рісайклінг»

про стягнення 84913,32 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Семенюк К.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Збереження довкілля» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнер Рісайклінг» про стягнення 84913,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.03.2016 між сторонами було укладено Договір про надання транспортних послуг по перевезенню та знешкодженню твердих побутових відходів, на виконання умов якого позивачем було надано відповідачеві послуги на загальну суму 63332,50 грн. проте відповідач надані послуги не сплати, у зв'язку з чим позивач просить стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість пеню в розмірі 15189,62 грн., 3% річних в сумі 1322 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5069,20 грн. за порушення грошового зобов'язання.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 84913,32 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2017 порушено провадження у справі №910/24510/16 та призначено її до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/467 від 09.02.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/24510/16 у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д.

09.02.2017 в результаті проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, справа №910/24510/16 передана на розгляд судді Маринченко Я.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2017 прийнято до провадження справу №910/24510/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засідання заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що у позовній заяві позивач посилається на укладений між сторонами Договір №03/04/16-Я від 04.03.2016 проте жодного договору до матеріалів позовної заяви позивачем не надано. Крім того, позивач стверджує, що останнім надавались відповідачеві послуги з перевезення та знешкодження твердих побутових відходів, проте в якості підтвердження зазначених обставин позивачем долучено до матеріалів справи лише видаткову накладну №110 від 04.03.2016 на суму 37768,50 грн., з якої вбачається тільки передача контейнерів для сміття відповідачеві. Разом з тим, відповідач стверджує, що долучені до матеріалів справи товарно-транспортні накладні також не можуть підтверджувати факту надання позивачем послуг, оскільки остання взагалі не містять інформації, яка повинна в них зазначатись, так само як і не містять підписи уповноважених осіб відправника, перевізника та одержувача.

На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів можуть звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що між сторонами було укладено договір про надання послуг №03/04/16Я від 04.03.2016 проте, оскільки відповідач не повернув позивачеві підписаний екземпляр договору, останній зазначає, що між сторонами виникли правовідносини шляхом укладання договору про надання послуг у спрощений спосіб.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст.902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Так судом можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача щодо укладення між сторонами договору шляхом домовленостей та переговорів, та вчиненням відповідних дій спрямованих на виконання договору.

Позивач стверджує, що відповідачем в порушення укладеного між сторонами договору своєчасно не оплачено надані позивачем послуги з вивезення відходів на загальну суму 63332,50 грн.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на підтвердження власних доводів позивачем долучено до матеріалів справи видаткову накладну №110 від 04.03.2016, з якої вбачається передача відповідачеві контейнерів для сміття на загальну суму 37768,50 грн. Проте жодних доказів, які б підтверджували надання позивачем послуг з вивезення відходів матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи товарино-транспортні накладні, які, на думку останнього, також підтверджують факт надання позивачем обумовлених договором послуг.

Проте судом встановлено, що долучені до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних взагалі не містять ані адрес навантаження, ані адрес розвантаження, крім того у зазначених накладних відсутні відомості щодо перевізника, так само як і відсутні підписи уповноважених представників відправника, перевізника та одержувача вантажу.

Крім того, у поданій до суду позовній заяві позивач стверджує, що у відповідності до укладеного між сторонами договору, підтвердженням надання позивачем послуг є рахунок-фактура та/або акт надання послуг. В той же час, таких актів матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин, на які посилається останній в обґрунтування позовних вимог, зокрема не надано доказів надання ним вказаних послуг та їх неоплати відповідачем, як не надано доказів укладення між сторонами договору, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 63332,50 грн. заборгованості.

Крім того, щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд також приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову у цій частині, оскільки зазначені позовні вимоги є похідними від вимог про стягнення основної заборгованості, а оскільки позивачем не доведено факту наявності у відповідача основної заборгованості та факту прострочення сплати останньої, суд вважає, що у цій частині позовних вимог слід також відмовити.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 03.05.2017

Суддя Я.В. Маринченко