ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017р. Справа № 914/580/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Дубенюк Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ДВ-ЕКОСВІТ Н. Розділ, м. Новий Розділ, Львівська область

до відповідача: Комунального підприємства Розділжитлосервіс Новороздільської міської ради, м. Новий Розділ, Львівська область

про визнання недійсним договору №66/13-2 на надання послуг по прийманню та захороненню твердих побутових відходів від 20.07.2013 року.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: ОСОБА_2 керівник; ОСОБА_3 представник.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням відповідача в судовому засіданні проведено фіксацію судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю ДВ-ЕКОСВІТ Н. Розділ до Комунального підприємства Розділжитлосервіс Новороздільської міської ради про визнання недійсним договору №66/13-2 на надання послуг по прийманню та захороненню твердих побутових відходів від 20.07.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані таким. Позивач у позовній заяві зазначає, що 20 липня 2013р. між ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ Н. Розділ» та КП «Розділжитлосервіс» Новороздільської міської ради Львівської області укладено договір № 66/13-2 на надання послуг по прийманню та захороненню твердих побутових відходів.

Позивач у позові вказує на те, що 25.11.2013р. довідався про розгляд адміністративним судом справи №813/8683/13-а за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області до КП «Розділжитлосервіс» - відповідача про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) стосовно сміттєзвалища. Позивач зазначає, що був залучений у справі №813/8683/13-а як третя особа, а відтак, як стверджує позивач, ним було отримано копії документів, що містилися у позовній заяві, в тому числі копію акта перевірки. Позивач зазначає, що як вбачається з акту перевірки № 2094/2247/03/1790 Державної екологічної інспекції у період з 17.10.2013 р. по 04.11.2013 р. перевіркою було виявлено ряд порушень щодо поводження з відходами на полігоні, в тому числі відсутність у відповідача дозволів на розміщення відходів та лімітів на 2013р. За результатами розгляду справи №813/8683/13-а, як зазначає позивач, винесено рішення на користь Державної екологічної інспекції, яке залишилось незмінним за рішенням колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду та на підставі рішень судів зупинено виконання робіт (надання послуг) на Новороздільському сміттєзвалищі.

Отже, на думку позивача, відповідач уклав договір на надання послуг на умовах, що суперечать нормам закону, а саме за відсутності відповідних дозволів, що умисно було приховано, і тим самим введено в оману позивача щодо свого права на вчинення такого правочину та прямо порушено майнові інтереси позивача, в звязку з чим, позивач звернувся із позовом про визнання договору недійсним.

Ухвалою суду від 24.03.2017р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 04.04.2017р. Ухвалою суду від 04.04.2017р. розгляд справи відкладався на 25.04.2017р.

04.04.2017р. через канцелярію суду (вх.№12690/17) від відповідача-2 поступала заява №479 від 31.03.2017р. про застосування строків позовної давності у справі №914/580/17.

В судове засідання 25.04.2017р. позивач явку повноважного представника забезпечив, який позовні вимоги підтримав та надав усні пояснення по справі, вимоги ухвал суду від 24.03.2017р. та від 04.04.2017р. не виконано.

В судове засідання 25.04.2017р. представники відповідача зявились, просять суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у заяві (вх.№12690/17 від 04.04.2017р.) про застосування позовної давності.

25.04.2017р. представником відповідача подано клопотання за вх.№1849/17 про зупинення провадження у справі №914/580/17 до розгляду справи №914/19/17 в Львівському апеляційному господарському суді, що на думку представника відповідача має приюдиційне значення для господарського суду першої інстанції з приводу дослідження доказів і встановлення фактів, наявності або відсутності правовідносин між сторонами. Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти даного клопотання.

Згідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до п. 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пунктом 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", розяснено, що якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК України може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним. Отже, зупинення провадження у справі про визнання недійсним договору до вирішення справи, предметом якої є стягнення коштів, є правом, а не обов'язком суду, та розгляд спору про стягнення коштів не унеможливлює розгляд даного спору та обставини, які зазначені як підстави даного позову можуть бути досліджені судом у даній справі. Враховуючи вищенаведене, обставини справи та предмет позову, судом відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, у звязку з необґрунтованістю і недоведеністю.

25.04.2017р. представником відповідача подано клопотання за вх.№15195/17 про здійснення колегіального розгляду справи.

Статтею 15 Закону України № 2453-VІ "Про судоустрій України і статус суддів" від 07.07.2010р. встановлено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю народних засідателів і присяжних.

Згідно із статтею 4-6 Господарського процесуального кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Таким чином, питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Клопотання про призначення колегіального розгляду справи повинно бути обґрунтованим та вмотивованим, заявником повинні бути вказані конкретні обставини, що свідчать про складність конкретної справи або про складність певної категорії спору. Клопотання також повинно бути підтверджено фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

Відповідачем (заявником) в поданому клопотанні (вх.№15195/1725.04.2017р.) про призначення колегіального розгляду справи не вказано конкретних обставин, що свідчать про складність справи №914/580/17 або про складність категорії спору, обставини, на які посилається заявник, є необґрунтованими та не мають відношення до розгляду даного спору.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи, тому дане клопотання відхилено судом.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

20.07.2013 року між Комунальним підприємством Розділжитлосервіс Новороздільської міської ради (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_4Розділ (Замовник) укладено договір №66/13-2 на надання послуг по прийманню та захороненню твердих побутових відходів, відповідно до п.1.1. якого, виконавець приймає на себе зобовязання у період дії цього договору надавати послуги по прийманню та захороненню твердих побутових відходів (надалі - ТПВ), що надходять від замовника на полігон, а замовник зобовязується здійснювати оплату, передбаченому цим договором.

Згідно до п. 2.6. договору №66/13-2 від 20.07.2013р. виконавець зобовязується здійснювати приймання та захоронення відходів на полігон ТПВ з 09-00год. до 18-00год.

Відповідно до п.5.1. договору №66/13-2 від 20.07.2013р. строк дії цього договору встановлюється з 20 липня 2013р. до 31 грудня 2013р.

За умовами п.5.5. договору №66/13-2 від 20.07.2013р. у випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії договору за 30 днів до закінчення терміну його дії, він вважається щорічно продовженим на тих самих умовах.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2014р. у справі №813/8683/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015р., позов Державної екологічної інспекції у Львівській області до Комунального підприємства «Розділжитлосервіс» Новороздільської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4Розділ», Новороздільська міська рада про застосування заходів реагування задоволено та зобов'язано відповідача - Комунальне підприємство «Розділжитлосервіс» Новороздільської міської ради зупинити виконання робіт щодо розміщення відходів на сміттєзвалищі твердих побутових відходів в м.Новий Розділ, Миколаївського району, Львівської області до отримання дозволу та ліміту на розміщення відходів, а також отримання у встановленому порядку рішення на відновлення такої діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2014р. у справі №813/8683/13-а встановлено, що у період з 17 жовтня по 04 листопада 2013 року Державною екологічною інспекцією у Львівській області проведено перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, результати вказаної перевірки оформлено актом № 2094/2247/03/1790. Відповідно до зазначеного акту, перевіркою було виявлено цілу низку порушень природоохоронного законодавства, зокрема, встановлено, що у підприємства відсутні дозвіл на розміщення відходів та ліміт на утворення та розміщення відходів, що є порушенням ст. 33 Закону України «Про відходи»; в порушення ст. 39 Закону України «Про екологічну експертизу» не отримано висновок державної екологічної експертизи; відсутній належним чином оформлений паспорт місця видалення відходів, що є порушенням ст.ст. 28, 33 Закону України «Про відходи»; підприємством не здійснюється моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів, не встановлені межові та розпізнавальні знаки, сміттєзвалище не обладнано локальною мережею спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом фільтрату, що є порушенням вимог Закону України «Про відходи»; відповідачем не організовано системи захисту грунтових вод, вилучення та знешкодження фільтрату, а також відсутня належним чином оформлена реєстрова карта об'єктів утворення, оброблення і утилізації відходів та наявні інші порушення.

Вказаною постановою від 17.02.2014р. у справі №813/8683/13-а встановлено, що також на час розгляду даного адміністративного позову Комунальним підприємством «Розділжитлосервіс» Новороздільської міської ради не отримано відповідних дозволів, а також не отримано відповідних дозволів на час апеляційного розгляду справи №813/8683/13-а про що зазначено Львівським апеляційним адміністративним судом у постанові від 03.06.2015р.

Статею 1 Закону України "Про відходи" визначені наступні поняття: розміщення відходів - це зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах; зберігання відходів - це тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення); спеціально відведені місця чи об'єкти - це місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 32 Закону України "Про відходи", у редакції чинній на час спірних правовідносин, з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Відповідно до з ч. 4 статті 33 Закону України "Про відходи", у редакції чинній на час спірних правовідносин, зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання.

Розміщення відходів дозволяється, як визначено у частині 2 статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", у редакції чинній на час спірних правовідносин, лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Як вбачається з поданих доказів, обставин встановлених постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2014р. у справі №813/8683/13-а, у відповідача в момент укладання договору №66/13-2 від 20.07.2013р. були відсутні дозвіл та ліміт на розміщення відходів.

Статтею 203 ЦК України, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Цивільного Кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно до ч.ч. 2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 3.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), за змістом частини першої статті 227 ЦК України є оспорюваним. Правочин вважається вчиненим без ліцензії, якщо на час такого вчинення останню не отримано, або строк її дії закінчився, або ліцензію анульовано (відкликано), або її дію зупинено у передбачених законом випадках. При цьому не має значення, з яких причин була відсутня ліцензія, а також чи знала або повинна була знати про це інша сторона правочину.

Отже, відсутність дозволу та ліміту на розміщення відходів встановлених Законом України "Про відходи" та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" при укладенні договору №66/13-2 від 20.07.2013р. на надання послуг по прийманню та захороненню твердих побутових відходів є підставою для визнання такого правочину недійсним.

У клопотанні №479 від 31.03.2017р. (вх.№12690/17 від 04.04.2017р.) про застосування позовної давності, представник відповідача просить суд застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування даного клопотання, представник відповідача зазначає, що позивач оспорює момент, строк, факт і право сторін укласти вказаний договір, але як зазначає відповідач, з моменту укладення договору минуло 4 роки. Позивачем не подано заяв про поновлення пропущеного строку позовної давності та не надано доказів поважності пропуску строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 2.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що до вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, з урахуванням водночас наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 N 4176-VI). Для окремих видів вимог законом встановлюється й спеціальна позовна давність, наприклад, статтею 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 25.11.2013р. довідався про розгляд адміністративним судом справи №813/8683/13-а за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області до КП «Розділжитлосервіс» про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) стосовно сміттєзвалища. Позивач зазначає, що був залучений у справі №813/8683/13-а третьою особою, а відтак, як стверджує позивач, ним було отримано копії документів, що містилися у позовній заяві, в тому числі копію акта перевірки. Також позивач у позові зазначає, що за результатами розгляду справи №813/8683/13-а, винесено рішення на користь Державної екологічної інспекції, яке залишилось незмінним за рішенням колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду та на підставі рішень судів зупинено виконання робіт (надання послуг) на Новороздільському сміттєзвалищі.

Окрім цього, як вбачається з постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2014р. у справі №813/8683/13-а, позивач у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю ДВ-ЕКОСВІТ Н. Розділ, було залучено у справі №813/8683/13-а третьою особою, більше того, згідно зазначеної постанови, представник ТОВ ДВ-ЕКОСВІТ Н. Розділ був присутній при її винесенні.

Із наведеного вбачається, що позивачу (як зазначає сам позивач), ще 25.11.2013р. було відомо про відсутність у відповідача дозволу та ліміту на розміщення відходів станом на момент укладення договору №66/13-2 від 20.07.2013р. на надання послуг по прийманню та захороненню твердих побутових відходів, тобто про обставини на які позивач покликається як на підстави позову. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області згідно штемпеля канцелярії суду із позовом 22.03.2017р., відтак позивачем пропущено строк позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Разом з тим, частиною п'ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суду не подано відповідної заяви про поновлення пропущеного строку та документального підтвердження наявності поважних причин пропуску строку позовної давності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подане відповідачем клопотання про застосування позовної давності, а також те, що право особи дійсно порушене, але позовна давність спливла, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.04.2017р.

Суддя Іванчук С.В.