ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Справа № 915/898/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя суддіПоляк О.І.(доповідач), Ходаківська І.П., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЗаступника прокурора Одеської області
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017
у справі№ 915/898/16 Господарського суду Миколаївської області
за позовомКерівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України
до1. Професійно-технічного училища №17 2. Селянської спілки приватних паїв імені Куйбишева
про визнання недійсним на майбутнє договору, зобов'язання звільнити земельну ділянку
за участю представників:

від прокуратури: Насадчук Ж.Д. - прокурор відділу ГПУ;

від позивача:Зеленко Д.С.;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України з позовом до Професійно-технічного училища №17 (далі за текстом - ПТУ №17) та Селянської спілки приватних паїв імені Куйбишева (далі за текстом - ССПП ім. Куйбишева) про визнання недійсним на майбутнє договору №5 від 27.01.2016 про спільний обробіток земельної ділянки, укладений між ПТУ №17 та ССПП ім. Куйбишева, та зобов'язання ССПП ім. Куйбишева звільнити земельну ділянку державної форми власності площею 92 га, яку вона займає.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 у справі №915/898/16 (суддя Мавродієва М.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 (головуючий суддя Ліпчанська Н.В., судді: Лисенко В.А., Ярош А.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017, прийняти нове, яким позов задовольнити, визнати недійсним договір про спільну діяльність №5 від 27.01.2016 та зобов'язати ССПП ім. Куйбишева звільнити земельну ділянку площею 92 га, яку вона займає за умовами згаданого договору.

В обґрунтування своєї правової позиції, заявник касаційної скарги наголошує на недотриманні судами вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають дійсним обставинам справи. Так, договір про спільну діяльність №5 від 27.01.2016 не відповідає приписам статей 92, 93, 96 Земельного кодексу України, статей 1130-1132 Цивільного кодексу України, відтак, відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України, має бути визнаний недійсним. Судами залишено поза увагою доводи прокурора стосовно укладення сторонами удаваного правочину, а саме: договору оренди землі, а не договору про спільну діяльність. Не враховано судами положень Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та Постанови КМУ №296 від 11.04.2012 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном", дія яких, на переконання прокурора, розповсюджується і на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ПТУ №17.

У призначене судове засідання з'явилися представники прокуратури та позивача. Представники відповідачів своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалися.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, Відповідно до п.1.1. Статуту (нова редакція) Професійно-технічного училища №17, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №661 від 29.05.2014, Професійно-технічне училище №17 є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти. Училище здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації, як правило, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів на основі базової чи повної загальної середньої освіти, а також професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації непрацюючих робітників і незайнятого населення. Училище може здійснювати допрофесійну підготовку учнів загальноосвітніх навчальних закладів, проваджувати діяльність щодо розвитку здібностей молоді та поглиблення знань з окремих навчальних предметів професійного спрямування.

Згідно з розпорядженням Братської районної державної адміністрації Миколаївської області №35-р від 28.02.1996, ПТУ №17 було надано в постійне користування для навчальних цілей земельну ділянку площею 213,1 га.

Відповідно до Державного акта на право постійного користування землею Серія МК №034 від 26.06.1997 ПТУ №17 надано у постійне користування 213,1 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для навчальних цілей.

27.01.2016 між ПТУ №17 та ССПП ім. Куйбишева укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки №5 (надалі - Договір №5), предметом якого є спільний обробіток земельної ділянки площею 92 га, яка знаходиться в постійному користуванні ПТУ №17 згідно Державного акту з метою виробництва сільськогосподарської продукції в процесі виробничого навчання.

Згідно з п.1.1 Договору №5 сторони зобов'язуються спільно обробляти земельну ділянку, площею 92 га, яка знаходиться в постійному користуванні відповідача-1.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4, 1.5 Договору №5, сторони зобов'язуються використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням; земельна ділянка надається на умовах спільного обробітку терміном на 5 (п'ять) років з метою проведення якісного виробничого навчання учнів училища. ССПП ім. Куйбишева має право самостійно господарювати на землі, дотримуючись агротехнології та склавши план сівозміни на 5 років з метою раціонального використання земельної ділянки. План сівозмін на 2016-2010 роки підписано обома відповідачами.

Відповідно до п.2.1. Договору №5, ПТУ №17 має право на отримання від ССПП ім. Куйбишева своєї частки прибутку за цим договором, а саме: 25% від зібраної продукції на рік в матеріальній формі від отриманого урожаю, але не менше 1500,00 грн. за 1 га; в грошовій - з розрахунку 1500,00 грн. за 1 га.

Пунктом 2.2. Договору №5 встановлено, що ПТУ №17 має право щорічно вибирати форму оплати та повідомляти про це ССПП "Куйбишева" за місяць до збирання врожаю.

Між відповідачем-1 та відповідачем-2 було підписано акт звіряння розрахунків за доходи від сумісної діяльності на суму 138000,00 грн. станом на 01.10.2016.

Пунктом 2.3 Договору №5 сторони передбачили надання ССПП ім. Куйбишева спонсорської допомоги у формі обробітку, посіву та збирання сільгосппродукції на ділянці площею 42 га, яку училище обробляє самостійно.

04.07.2016 між відповідачами укладено Угоду на виконання робіт зі збирання озимого ячменю комбайнами відповідача-2 в якості спонсорської допомоги училищу. Спонсорська допомога також надавалась у вигляді закупівлі металопластикових вікон та матеріалів для проведення поточного ремонту та спортивного інвентарю, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога прокурора, підтримана позивачем - Міністерством освіти і науки України, про визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки №5 від 27.01.2016, як такого, що не відповідає положенням статей 92, 95 Земельного кодексу України. В порушення вимог Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296, якою затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, керівництво ПТУ №17 не зверталося до Міністерства освіти і науки України з питань щодо погодження укладення вищевказаного договору, а в подальшому проект не узгоджувався і не погоджувався. Оскільки за умовами договору ССПП ім. Куйбишева фактично самостійно користується земельною ділянкою, сплачуючи ПТУ №17 25% від отриманого ним прибутку, укладений між відповідачами договір є договором оренди землі, тобто, за висновком прокурора, сторонами укладено удаваний правочин, не спрямований на настання обумовлених ним наслідків, який, у зв'язку з викладеним, має бути визнано недійсним у порядку статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи позовні вимоги суди керувалися приписами статей 92, 95 Земельного кодексу України, статей 1130-1132 Цивільного кодексу України, та з огляду на встановлені ними обставини відповідності умов договору від 27.01.2016 №5 нормам згаданих статей, а також спрямованості дій відповідачів на настання наслідків, обумовлених договором, дійшли висновку про відсутність правових підстав для визнання цього договору недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України та звільнення ССПП ім. Куйбишева земельної ділянки, площею 92 га. При цьому відхилені доводи прокурора стосовно необхідності отримання погодження Міністерства освіти і науки України на укладення спірного договору.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Так, свої вимоги прокурор мотивує положеннями Закону України "Про управління об'єктами державної власності", та Постанови КМУ №296 від 11.04.2012 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном".

Разом з цим, згаданий Порядок затверджений відповідно до приписів статті 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності". Цим законом визначено правові основи управління об'єктами державної власності, до яких, статтею 3 цього закону віднесено зокрема майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Частиною 2 статті 3 Закону обмежено дію цього Закону щодо управління об'єктами власності Українського народу, визначеними частиною першою статті 13 Конституції України, тобто щодо землі, її надр, атмосферного повітря, водних та інших природних ресурсів, які є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Наголошуючи необхідності погодження з Міністерством освіти і науки України розпорядження спірною земельною ділянкою, прокурор вказує на частину 7 статті 8 Закону України "Про професійно-технічну освіту". Приписами цієї норми до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, належать зокрема розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів. Тобто фактично тим майном, яке було передано навчальному закладу на праві оперативного управління.

Прокурор не надав доказів передання спірної земельної ділянки державою в оперативне відання ПТУ №17. Навпаки, училище отримало її у постійне користування за розпорядженням Братської районної державної адміністрації Миколаївської області №35-р від 28.02.1996. Відповідно до Державного акта на право постійного користування землею Серія МК №034 від 26.06.1997 саме ПТУ №17 визначено постійним користувачем.

Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності зокрема набувають вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

У справі, що переглядається, власником земельної ділянки залишається держава в особі відповідного органу виконавчої влади, передбаченого статтею 122 Земельного кодексу України, а не Міністерство освіти і науки України.

В своїй касаційній скарзі прокурор посилається на незаконне надання ПТУ №17 в користування ССПП ім. Куйбишева спірної земельної ділянки, що порушує інтереси держави у сфері розпорядження, а також контролю за використанням та охороною земель, що і стало підставою для захисту таких інтересів шляхом пред'явлення даного позову в інтересах держави в особі органу уповноваженому державою здійснювати відповідні функції - Міністерства освіти і науки України.

Разом з тим, згідно зі ст. 2 ГПК України прокурор, що звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначаючи, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовуючи необхідність їх захисту, вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, який відповідно до норм ст. 29 ГПК України набуває статусу позивача.

Статтею 1 ГПК України визначено, що право звернення до господарського суду з відповідним позовом мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи з метою захисту порушеного права або захисту їх охоронюваного законом інтересу.

Суд касаційної інстанції не вбачає будь-яких порушень прав або охоронюваних законом інтересів визначеного прокурором позивача у справі - Міністерства освіти і науки України, як органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції, які не пов'язані з контролем за охороною та використанням земель.

Помилкове визначення прокурором в якості позивача органу державної влади права якого не порушені, унеможливлює застосування до спірних правовідносин норм статей 203, 215 Цивільного кодексу України та визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки від 27.01.2016 № 5, укладеного між відповідачами, а відтак суд касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про відмову в позові.

Враховуючи межі перегляду справи і повноваження касаційної інстанції, встановлені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних Заступником прокурора Одеської області судових рішень.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 у справі № 915/898/16 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області - без задоволення.

В силу приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 915/898/16 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 у справі № 915/898/16 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

О.В. Яценко