ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.05.2017 Справа № 920/122/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМТЕХ-

ПРОЕКТ», м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», м. Суми,

про стягнення 140 106 грн. 77 коп.

СУДДЯ ЗАЄЦЬ С.В.

Представники сторін:

Від позивача: представник адвокат ОСОБА_1 (посвідчення від 24.09.2009 № 4103/10):

Від відповідача: не з'явився;

При секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором № 09-02/2016 від 09.02.2016 року в розмірі 137 092 грн. 96 грн., 16 999 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 3 102 грн. 41 коп. 3% річних, 15 512 грн. 01 коп. пені, а також стягнути з відповідача судові витрати.

18 квітня 2017 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. № 1032к від 18.04.2017), в якій у зв'язку із перерахунком суми пені та 3% річних позивач зменшує суму позовних вимог і просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за договором № 09-02/2016 від 09.02.2016 року в розмірі 137 092 грн. 96 грн., 16 999 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 2 835 грн. 08 коп. 3% річних, 10 400 грн. 65 коп. пені, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 18.04.2017 судом прийнято до розгляду, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, заяву позивача про зменшення позовних вимог.

18 квітня 2017 року позивач подав клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, в якому просить суд долучити до матеріалів справи розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, відповідно до якого розмір гонорару складає 12 000 грн. 00 коп., а також копію платіжного доручення № 694 від 12.04.2017.

18.04.2017 відповідач подав до суду письмові пояснення б/н від 18.04.2017 року, в яких вказує, що умовами договору не передбачена можливість нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання відповідачем. Таким чином, на думку відповідача, вимоги щодо стягнення пені не підтверджені належними доказами по справі. Також відповідач зазначає, що нарахування курсової різниці та інфляційних втрат є двома способами компенсації знецінення грошових коштів, один з яких обирається сторонами. Одночасне нарахування курсової різниці та інфляційних втрат у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України неможливе. Таким чином, враховуючи що умовами договору сторонами було обрано спосіб захисту від знецінення національної валюти шляхом встановлення можливості зміни вартості товару у залежності від коливання валюти на МБВР, вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, на думку відповідача є незаконними.

18.04.2017 позивачем подано до суду клопотання (вх. № 1052к від 18.04.2017), в якому позивач просить суд продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 18.04.2017 задоволено клопотання позивача про продовження розгляду справи та продовжено розгляд справи до 6 травня 2017 року.

25.04.2017 на адресу суду позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до зазначеної заяви позивач просить суду стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором № 09-02/2016 від 09.02.2016 року в розмірі 137 092 грн. 96 грн., 3 013 грн. 81 коп. 3% річних, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином суд, розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача 137 092 грн. 96 коп. боргу за договором № 09-02/2016 від 09.02.2016 року, 3013 грн. 81 коп. 3% річних, а також судові витрати.

В судовому засіданні від 04.05.2017 року представник позивача надав усні пояснення по справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача 137 092 грн. 96 коп. боргу за договором № 09-02/2016 від 09.02.2016 року, 3013 грн. 81 коп. 3% річних, 12 000 грн. 00 коп. за надану правову допомогу, а також судовий збір.

Відповідач в судове засідання від 04.05.2017 явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.

Отже, відповідач вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи.

Господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

09 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКОМТЕХ-ПРОЕКТ» (позивач, постачальник), та Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (відповідач, покупець) було укладено Договір постачання товару № 09-02/2016.

Відповідно до п 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець, зобов'язується прийняти та оплатити на умовах даного договору продукцію (товар). Ціна, строк поставки, кількість товару зазначена у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2. договору поставка товару здійснюється партіями, які погоджені сторонами в специфікаціях до договору. Поставка партії товару здійснюється на умовах СРТ, м. Суми, Нова почта, склад № 5, вул. Воровського, 20.

Відповідно до п. 2.4. договору датою поставки товару вважається дата передачи партії товару покупцю, яка зазначена у товарно-транспортній накладній.

Згідно з п. 3.2. Договору, умови оплати зазначаються в специфікаціях на окрему партію товару.

Відповідно до п. 1. Специфікації № 2 від 26.04.2016 строк поставки товару - 30 календарних днів з моменту отримання платежу в розмірі 30 % загальної вартості товару по специфікації № 2 на розрахунковий рахунок постачальника. Еквівалент вартості партії товару в долларах США складає 7756,32 долларів США з ПДВ за курсом 25,25 за 1 доллар США, за курсом УМВБ на 26.04.2016.

За умовами п. 2 Специфікації, покупець оплачує вартість товару за Специфікацією № 2 на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 100% від загальної вартості товару в наступному порядку:

- 30 % загальної вартості товару, зазначеної в рахунку, протягом 10 днів з моменту отримання від постачальника рахунку на партії товару, яка постачається;

- 70 % загальної вартості партії товару, зазначеної в рахунку, протягом 5 банківських днів з моменту поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на рахунок постачальника (позивача) відповідно до платіжного доручення від 11.05.2016 № 5499 було перераховано 30 % загальної вартості товару, що становить 58754 грн. 12 коп..

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов Договору позивач (постачальник) 02 серпня 2016 року згідно Специфікації № 2 від 26.04.2016, яка є невід'ємною частиною Договору, поставив відповідачу товар загальною вартістю 195 847 грн. 08 коп.

Факт отримання товару відповідачем на загальну суму 195 847 грн. 08 коп. підтверджується матеріалами справи, а саме видатковою накладною від 02.08.2016 № 9952:

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем в порушення умов укладеного договору не здійснено оплати за поставлений товар в повному обсязі та в належні до оплати строки, в зв'язку з чим заборгованість відповідача за отриманий товар становить 137 092 грн. 96 коп.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача була направлена Претензія № 212 від 17.11.2016 р. із вимогою про сплату заборгованості.

Проте, відповідь на претензію Відповідачем не надана, а заборгованість, що є предметом цього позову, залишається не погашеною.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати, господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог до виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт отримання відповідачем товару від позивача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема копією видаткової накладної, проте в порушення взятих на себе зобов'язань та вимог ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, відповідач не виконав зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати отриманого товару, у зв'язку з чим, його заборгованість перед позивачем складає 137 092 грн. 96 коп.

Відповідачем факт отримання товару та наявності заборгованості не заперечується, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 137092 грн. 96 коп. заборгованості за отриманий товар, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних, які відповідно до поданого розрахунку становлять 3013 грн. 81 коп., нараховані з суми заборгованості 137 092 грн. 96 коп. за період з 10.08.2016 по 04.05.2017.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені відсотки є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням зазначеного, судом здійснено перерахунок 3% в межах визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, згідно з яким загальний розмір 3% складає 3019 грн. 80 коп. Розрахунок здійснено судом за допомогою інформаційно - аналітичного центру «Ліга» ТОВ «Ліга: Закон» 2017.

Розрахунок суду долучено до матеріалів справи.

Здійснивши перерахунок суд приходить до висновку, що позивачем вірно здійснено нарахування 3 % річних. Відповідачем контррозрахунок 3% суду не надано.

Враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3013 грн. 81 коп. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В обґрунтування вимог щодо стягнення 12000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвокату за надану правову допомогу позивач зазначає, що у зв'язку з необхідністю захисту своїх прав та інтересів позивач був змушений звернутись за правовою допомогою до адвоката та понести витрати.

Згідно з ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

В розумінні даних статей судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст.4, 13, 14, 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 01.02.2017 № 2. Згідно платіжного доручення № 694 від 12.04.2017 адвокатом отримано від позивача кошти у розмірі 12000 грн. 00 коп..

Адвокат ОСОБА_1 здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4103/10.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_1. приймав участь у судових засіданнях у якості представника позивача, надавав усні пояснення та відповідні письмові заяви.

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем надано договір про надання правової дороги, підтверджено правовий статус адвокатів, яким здійснено оплату, зважаючи на наявність доказів фактичного перерахування коштів на підставі договору, господарський суд дійшов висновку про кваліфікацію зазначених позивачем судових витрат в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України.

Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар, який повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Фактори, які можуть бути враховані при визначенні обґрунтованого розміру гонорару визначені, зокрема, ст. 28 Правил адвокатської етики.

При вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об'єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Проте, позивачем не надано суду доказів, які підтверджують розумність витрат на послуги адвоката.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги предмет позовних вимог, співрозмірність його із розміром адвокатських витрат, які відповідач зобов'язаний відшкодувати, суд дійшов до висновку про часткове покладення на відповідача понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 3000, 00 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобов'язань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 2101 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМТЕХ-ПРОЕКТ» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 17-25, оф. 9, код 32830287) 137092 грн. 96 коп. заборгованості, 3013 грн. 81 коп. 3 % річних, 3000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката, 2101 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.05.2017 року.

Суддя С.В. Заєць