ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Справа № 917/528/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ковтонюк Л.В.
Корнілової Ж.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної
скаргупублічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
напостанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.17 та рішення господарського суду Полтавської області від 14.06.16
у справігосподарського суду Полтавської області №917/528/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
до1. публічного акціонерного товариства "Полтава-Банк" 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Медфармсервіс",
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Перемога",
прозобов'язання вчинити дії,
за участі представників сторін:

від позивача - Гречана Т.А., Махиніч Н.В.,

від відповідача-1 - Костюченко П.О.,

від відповідача-2 та третьої особи - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

30.03.2016 публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулися до господарського суду Полтавської області з позовом про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Медфармсервіс" та публічного акціонерного товариства "Полтава-Банк" повернути зараховані на рахунок неналежного отримувача р/р 2001 у ПАТ "Полтава-Банк", МФО 331489 грошові кошти в розмірі 21 250 020,00грн., посилаючись на помилковість їх перерахування.

14.06.2016 рішенням господарського суду Полтавської області (суддя Безрук Т.М.), залишеним без змін 18.01.2017 постановою Харківського апеляційного господарського суду (судді Здоровко Л.М., Лакіза В.В., Шутенко І.А.) у задоволенні позову відмовлено. Мотивуючи ухвалені у справі рішення, господарські суди із застосуванням ст.ст.526, 651, 692, 1071, 1074 ЦК України, виходили з того, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права. Крім того, суди двох інстанцій дійшли висновку, що при набутті майна за чинним договором, підстави для застосування положень ст.1212 ЦК України відсутні.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не погоджувались з прийнятими судовими рішеннями, які просили скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення її вимог виходячи з наступного.

За приписами ст.1212 ЦК України, на яку посилався позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 18.02.2016 між публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Медфармсервіс" (продавець) був укладений договір поставки № ПОЛ0207-С. За твердженнями позивача, зазначений правочин сторони уклали у спрощений спосіб відповідно до ч.1 ст.181 ГК України.

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а останній - прийняти та оплатити зерно українського походження врожаю 2015, культура та клас якого визначається у додаткових угодах до цього договору, які є його невід'ємними частинами. Зазначений товар поставляється за умовами EXW "Франко завод" (п.4.1. договору).

Згідно п.4.6. договору право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту оформлення зерновим складом складського документу (при поставці на несертифікованому зерновому складі - довідки зернового складу) на ім'я покупця, акту приймання-передачі товару, підписаного між сторонами та видаткової накладної. Датою переходу права власності від продавця до покупця є дата підписання вищевказаних документів. Датою поставки товару вважається дата видачі складського документу, який має відповідати даті видаткової накладної.

Пунктом 5.1. договору визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у рахунку-фактурі продавця.

Договір № ПОЛ0207-С від 18.02.2016 містить наступні реквізити сторін: продавець ТОВ "Медфармсервіс" , ІНП 48, Полтавська обл., 37500, м. Лубни, вул. Петровського, 16, банківські реквізити: р/р2001 у ПАТ "Полтава-Банк" МФО 331489.

Із матеріалів справи видно, що ТОВ "Медфармсервіс" виставили позивачу рахунки-фактури за 5 000,00 тон зерна кукурудзи 3 класу: від 18.02.2016р. № СФ-0000025 на суму 8 500 008,00грн., від 18.02.2016р. № СФ-0000026 на суму 8 925 008,40грн., від 18.02.2016р. №СФ-0000027 на суму 3 825 003,60грн., у яких вказані вищезазначені банківські реквізити.

У відповідності до складських квитанцій на зерно кукурудзи від 18.02.2016 № 443 АЦ №195289, від 18.02.2016 №442 АЦ №195288, та від 18.02.2016 №444 АЦ №195290 було переоформлено 5 000,00тон зерна кукурудзи 3-го класу з ТОВ "Медфармсервіс" на ПАТ "ДПЗКУ". Факт передачі цього товару загальною вартістю 21 250 020,00грн. посвідчується видатковими накладними від 18.02.2016 №РН-0000023 на суму 3 825 003,60грн., від 18.02.2016 №РН-0000022 на суму 8 925 008,40грн., від 18.02.2016 №РН-0000021 на суму 8 500 008,08грн.

Суди встановили, що 22.02.2016 позивач за поставлений товар сплатив відповідачу-2 на вказаний у договорі та рахунках-фактурах 21 250 020,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 22.02.2016р. №2464 на суму 3 825 003,60грн., №2462 на суму 8 925 008,40грн., №2461 на суму 8 500 008,00грн., та випискою з банківського рахунку позивача від 22.02.2016.

Зі змісту листування сторін убачається, що ТОВ "Медфармсервіс" повідомили позивача про припинення дії договору, та неможливість повернення помилково перерахованих коштів із тих підстав, що р/р 2001 в ПАТ "Полтава-банк", МФО 331489 було відкрито незаконно, внаслідок шахрайських дій третьої сторони. У свою чергу ПАТ "Полтава-Банк" у відповідь на запити позивача зазначали, що без отриманих належним чином розпоряджень клієнта не вправі здійснювати будь-які операції з поточним рахунком останнього. За доводами позивача, з огляду на виконання ним умов договору, який відповідно до листа ТОВ "Медфармсевіс" від 23.02.2016 №29 припинено, відсутні правові підстави знаходження на рахунку ПАТ "Полтава-Банк" грошових коштів, які вважали підлягають поверненню в силу приписів ст.ст.1212, 1071 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив із того, що за приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 626 Цивільного кодексу України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зібраними у справі доказами підтверджено обставини укладення сторонами договору № ПОЛ0207-С від 18.02.2016, умови якого не передбачали односторонньої відмови продавця від договору, факт оплати та передачі товару. Зазначений договір, на виконання якого перераховано спірні кошти є дійсним, у судовому порядку ПАТ "ДПЗК України" не оскаржувався, що не заперечувалось останніми. Виходячи з чого, судами попередніх інстанцій мотивовано відхилено доводи позивача та зроблено обгрунтовані висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідно до положень ст.1212 ЦК України.

Доводів, із посиланням на норми права, які б спростовували висновки судів обох інстанцій, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.17 та рішення господарського суду Полтавської області від 14.06.16 у справі №917/528/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЛ.В. Ковтонюк
СуддяЖ.О. Корнілова