ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. Справа № 922/4306/16

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - Кащенко С.А. (за довіреністю від 04.05.2016);

від відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю від 18.04.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 (вх. №868 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 27.02.17 у справі № 922/4306/16

за позовом ТОВ "Авіста і К"

до ФОП ОСОБА_3

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіста і К" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки № 103 від 10.06.2014 року в розмірі 3390293,67 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.02.2017 (суддя Добреля Н.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (61135, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста і К" (49005, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 17-В, код ЄДРПОУ 33769,52 грн. основного боргу та 50090,03 грн. витрат зі сплати судового збору.

В частині стягнення 50959,30 грн. основного боргу в задоволенні позову відмовлено. В частині стягнення 256931,85 грн. провадження у справі припинено на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

ФОП ОСОБА_4 не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача 3082402,52 грн. основного боргу 50090,03 грн. витрат зі сплати судового збору та в цій частині постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у справі № 922/4306/16 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 19.04.2017.

Від позивача надійшов відзив (вх. 4247 від 18.04.2017) на апеляційну скаргу, в якому він вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції, яке вважає таким, що прийнято при належному дослідженні обставин справи та вірним застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.04.2017 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів в наступному складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

В судовому засіданні 19.04.2017 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

В судовому засіданні 19.04.2017 представник позивача заперечувала проти вимог скарги та просила відмовити в її задоволенні, з підстав, викладених у поданому відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши матеріали справи, вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд оголосив про перерву в судовому засіданні до 14:00 години 26.04.2017 та зобов'язав позивача надати обґрунтовані пояснення щодо обраної ним (позивачем) дати коригування (перегляду) ціни поставленого товару залежно від курсу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку.

Від відповідача (заявника апеляційної скарги) надійшли додаткові пояснення (вх. 4446 від 24.04.2017), в яких він повідомляє суд про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ФОП ОСОБА_4 була частково сплачена (погашена) заборгованість у розмірі 256931грн. 85 коп. При ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом вказана обставина була врахована. Зазначає, що окрім перерахування ТОВ "Авіста і К" 256931 грн. 85 коп., ФОП ОСОБА_4 погасив ТОВ "Авіста і К" заборгованість двома платіжними дорученнями від 10.03.2017 № 396 в розмірі 250000 грн. та від 24.04.2017 № 451 100000 грн. і за платіжним дорученням № 452 - 120000 грн. Всього на суму 470 000 грн. Просить врахувати отримання ТОВ "Авіста і К" зазначеної суми при розгляді апеляційної скарги. До клопотання додані належним чином завірені копії вказаних платіжних доручень.

Від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. 4487 від 25.04.2017), в яких він зазначає про те, що здійснення перегляду ціни не є раптовим, а є наслідком поступово-послідовних дій позивача під час досудового врегулювання питання погашення відповідачем заборгованості за договором поставки у добровільному порядку.

Зазначені пояснення оглянуті судовою колегією та долучені до матеріалів справи.

Судове засідання продовжено 26.04.2017 після перерви за участю тих самих представників сторін та в тому ж складі суду.

Після перерви в судовому засіданні 26.04.2017 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі та просив задовольнити скаргу.

В судовому засіданні 26.04.2017 представник позивача заперечувала проти вимог скарги, просила відмовити в її задоволенні. Пояснила, що визначення дати, на яку здійснено перегляд ціни не є раптовим, а мало наслідком усвідомлення позивачем зміни курсу на валютному ринку та те, що відповідачем не виконано у строки обумовлені договором взятих на себе зобов'язань щодо оплати товару.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, в межах ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіста і К" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (відповідачем) було укладено договір поставки № 103, у відповідності до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, позивач зобов`язується поставити відповідачу металопрокат, а відповідач зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Пунктом 2.2 Договору сторони передбачили, що загальна сума договору складає сумарну вартість товару, визначену за всіма специфікаціями до даного договору з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 договору, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар, на підставі наданого позивачем рахунку, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача двома рівними частинами, а саме 50% протягом 10 днів з дати отримання товару та 50% протягом 20 днів з дати отримання товару.

Пунктом 2.4 договору сторони узгодили, що у зв'язку з тим, що товар є імпортованим на територію України або містить імпортні матеріали, сума Договору по п.2.2 (на дату його підписання) сума кожної специфікації по п. 2.1. (на дату її підписання) у платежі по п. 2.3 Договору (на дату виставлення рахунку покупцеві) співвідносяться з курсом продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, встановленим на момент закриття торгів попереднього банківського дня, та у порядку, визначеному п. 2.5. даного Договору.

Сторонами пунктом 2.5 Договору закріплено, що у разі зміни в подальшому курсу продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, у порівнянні з тим, що був встановлений на момент закриття торгів банківського дня, що передував даті підписання специфікації на поставку товару, визначення вартості такого товару та оплата за такий товар здійснюється в національній валюті України (гривня) в перерахунку за курсом продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, встановленим на момент закриття торгів банківського дня, що передуватиме даті виставлення покупцю рахунку на оплату товару за такою Специфікацією.

Згідно з п. 2.7 договору, ціна товару на кожну партію поставки встановлюється та узгоджується сторонами в специфікації та підлягає зміні залежно від зміни курсу продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, та/або залежно від зміни показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо).

Позивач, у разі зміни (збільшення) курсу продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, здійснює перегляд визначеної в Специфікації ціни за неоплачений відповідачем товару згідно п. 2.5 цього договору.

Позивач письмово повідомляє відповідача про здійснений перегляд ціни (вартості) для обліку поставленого товару по новій ціні, з одночасним направленням зміни до рахунку-фактури на суму додаткової оплати.

Специфікаціями до договору від 10.06.2014 року, від 16.06.2014 року, від 23.06.2014 року, від 07.07.2014 року, від 09.07.2014 року та від 16.07.2014 року сторони узгодили кількість, ціну та суму поставки партій товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2066244,17 грн., що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Так, відповідачем отримано товар за видатковими накладними:

№ 350від 13.06.2014 - 328830,17 грн;

№ 364 від 17.06.2014 - 331201,83 грн;

№ 397 від 24.06.2014 - 316993,4 грн;

№ 430 від 07.07.2014 - 91982,42 грн;

№ 435 від 08.07.2014 - 304567,58 грн;

№ 455 від 11.07.2014 - 356931,85 грн;

№ 475 від 17.07.2014 - 335736,92 грн.

На виконання умов п. 2.3 договору, для оплати вартості поставленого товару, позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 2066244,17 грн., а саме:

рахунок на оплату № 768 від 10.06.2014 на суму 328830,17 грн;

рахунок на оплату № 811 від 16.06.2014 на суму 331201,83 грн;

рахунок на оплату № 888 від 23.06.2014 на суму 316993,4 грн;

рахунок на оплату № 1026 від 07.07.2014 на суму 396550,0 грн;

рахунок на оплату № 1079 від 09.07.2014 на суму 356931,85 грн;

рахунок на оплату № 1140 від 16.07.2014 на суму 335736,92 грн.

Відповідач в свою чергу розрахувався з позивачем за поставлений товар частково в сумі 1173575,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи та не заперечується представниками сторін.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень договору останнім днем оплати за останнім рахунком є 07.08.2014.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, встановлено господарським судом першої інстанції та не заперечується представниками сторін, відповідачем протягом 20-денного строку (встановленого п. 2.3 договору) було оплачено товар лише на суму 148830,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3571 від 17.06.2014 року на суму 100000,00 грн. та платіжним дорученням № 3607 від 02.07.2014 року на суму 48830,17 грн., як часткову вартість товару за накладною № 350 від 13.06.2014 року.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, за іншими видатковими накладними відповідачем не було проведено вчасної оплати товару.

Несвоєчасність оплати товару відповідачем та її здійснення не в повному обсязі на думку позивача надало йому право здійснити коригування (зміну, перегляд) ціни за поставлений товар з урахуванням курсу продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку.

Пунктом 9.3 договору передбачено у випадку прострочення в оплаті товару більш ніж на 30 днів, за виключенням випадків здійснення 100% попередньої оплати, відповідач зобов`язується сплатити позивачу штраф у розмірі 10% від вартості поставленого та несплаченого товару, а також відшкодувати всі збитки, які позивач зазнав у зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем вартості товару за даним договором.

Згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості, згідно якої сплаті основного боргу передує сплата процентів і неустойки.

З урахуванням наведеного, позивачем на підставі п. 9.3 договору було нараховано відповідачу штраф в розмірі 191741,40 грн., який ним було зараховано та проведено першочергово відповідно до положень статті 534 ЦК України із сплачених відповідачем коштів.

Після зарахування штрафу та здійснивши коригування (зміну, перегляд ціни) залишку неоплаченої продукції, яка поставлена за договором № 103, ТОВ "Авіста і К" звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача:

суму боргу за поставлений відповідно до договору № 103 товар, виходячи зі скоригованої (зміненої) ним ціни, а саме в розмірі 3390293,67 грн. ( з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Господарський суд першої інстанції, погодився з доводами позивача та дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених вимог в частині 3082402,52 грн., що стало підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Однак, судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на довільному тлумаченні умов договору та зроблені без врахування принципу розумності, справедливості та при суб'єктивному підході до надання оцінки обставинам справи.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір № 103 від 2014 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виплаває з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Сторони у договорі передбачили:

пунктом 2.4 договору сторони узгодили, що у зв'язку з тим, що товар є імпортованим на територію України або містить імпортні матеріали, сума Договору по п.2.2 (на дату його підписання) сума кожної специфікації по п. 2.1. (на дату її підписання) у платежі по п. 2.3 Договору (на дату виставлення рахунку покупцеві) співвідносяться з курсом продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, встановленим на момент закриття торгів попереднього банківського дня, та у порядку, визначеному п. 2.5. даного Договору.

Сторонами пунктом 2.5 Договору закріплено, що у разі зміни в подальшому курсу продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, у порівнянні з тим, що був встановлений на момент закриття торгів банківського дня, що передував даті підписання специфікації на поставку товару, визначення вартості такого товару та оплата за такий товар здійснюється в національній валюті України (гривня) в перерахунку за курсом продажу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку, встановленим на момент закриття торгів банківського дня, що передуватиме даті виставлення покупцю рахунку на оплату товару за такою Специфікацією.

Тобто положеннями договору чітко передбачено період можливого коригування (перегляду, зміни) постачальником ціни товару, а саме від дня підписання специфікації до моменту (дати) виставлення рахунку.

Як встановлено вище, рахунки за поставлений товар після підписання специфікації виставлені позивачем відповідачу у червні та липні 2014 року (т. 1 а.с. 63-68).

Договір не містить положень, які б дозволяли коригувати (змінювати, переглядати) ціну товару в будь який момент до фактичної оплати товару на розсуд постачальника. Так, положення договору чітко передбачають період можливості коригування ціни від дня підписання специфікації до моменту (дати) виставлення рахунку, а не до моменту фактичної оплати цих рахунків.

Однак, позивач, всупереч чітким положенням договору здійснив перегляд ціни товару з урахуванням курсу безготівкового долару США на міжбанківському валютному ринку на власний розсуд довільно встановлену ним дату 20.02.2015. Тоді, як встановлено вище, останній виставлений рахунок датовано липнем 2014.

В матеріалах справи відсутнє розумне, справедливе обґрунтування з посиланням на положення закону чи договору можливості обрання саме цієї дати для зміни (коригування) ціни поставленого товару.

Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Судова колегія звертає увагу на те, що дії позивача щодо вільного одноособового на власний розсуд визначення дати перегляду ціни на товар суперечать положенням договору та не узгоджуються з засадами цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 статті 3 ЦК України)

Зазначене залишилось поза увагою господарського суду першої інстанції, що призвело до помилкових висновків, покладених в основу оскаржуваного рішення, що є безумовною підставою для його скасування.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що прийняте без належного дослідження обставин справи та не відповідає нормам матеріального права та принципам справедливості та розумності.

Отже, обставини, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, тому судова колегія вважає її вимоги законними та обґрунтованими та дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено вище, позивачем здійснено поставку товару на загальну вартість 2066244,17 грн. (на таку ж суму позивачем виставлені рахунки).

Крім того, відповідно до положень п. 9.3. договору позивачем нараховано відповідачу штраф за несвоєчасність оплати отриманого товару в розмірі 191741,37 грн., який зараховано позивачем за правилами статті 534 ЦК України.

Судова колегія, перевіривши розрахунок штрафу та підстави його нарахування, встановила, що він нарахований правомірно на підставі положень договору та його розрахунок арифметично вірний.

Відповідачем сплачено за отриманий товар згідно виставленим рахункам частково в розмірі: 1173575,40 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, сума боргу відповідача перед позивачем становить : 2066244,17 грн (сума поставленого товару) + 191741,37 грн (нарахований штраф відповідно до п. 9.3. Договору) - 1173575,40 (сума, яка оплачена відповідачем)= 1084410,14 грн. Зазначену суму боргу судова колегія вважає доведеною та обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи, правомірно встановлено господарським судом першої інстанції відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції до моменту винесення рішення у справі сплачено 256931,85 грн за отриманий за договором № 103 товар.

Відповідно до п.1-1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом правомірно припинено провадження у справі в частині 256931,85 грн. на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

1084410,14 грн (сума боргу відповідача перед позивачем за договором № 103)

- 256931,85 грн (сплачена сума під час розгляду справи в суді першої інстанції до моменту винесення рішення у справі) = 827478,29 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 827478,29 грн. основного боргу за отриманий за договором поставки № 103 товар.

Стосовно клопотання відповідача про врахування при розгляді справи в суді апеляційної інстанції оплат за отриманий за договором поставки товар за платіжними дорученнями від 10.03.2017 № 396 в розмірі 250000 грн. та від 24.04.2017 № 451 100000 грн. і за платіжним дорученням № 452 - 120000 грн. Всього на суму 470 000 грн. судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що платіжні доручення, які просить врахувати відповідач датовані березнем та квітнем 2017 року, отже після прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції, тобто не були та не могли бути предметом розгляду в суді першої інстанції, що виключає можливість їх оцінки апеляційним господарським судом.

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права звернутись до виконавчої служби під час виконання судового рішення із відповідною заявою щодо врахування зазначених сум оплати у виконавчому провадженні.

Зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судовий збір за її подання відповідно до статті 49 ГПК України підлягає розподілу пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 1, п. 4 ст. 104, 105 ГПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.02.2017 у справі № 922/4306/16 скасувати в частині задоволення позовних вимог в розмірі 2254924,23 грн. Прийняти в цій частині нове рішення.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 (61135 АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ТОВ "Авіста і К" (49005 м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 17-В, ) 827478,29 грн. основного боргу за договором поставки № 103 від 10.06.2014.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 (61135 АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ТОВ "Авіста і К" (49005 м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 17-В, ) 12408,47 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

В частині позовних вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Авіста і К" 2305883,53 грн. в позові відмовити.

В частині припинення провадження у справі про стягнення 256931,85 грн. рішення залишити без змін.

Стягнути з ТОВ "Авіста і К" (49005 м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 17-В, ) на користь ФОП ОСОБА_3 (61135 АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір за розгляд справи в апеляційному господарському суді 13653,39 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 27.04.17

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.