номер провадження справи 4/33/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 Справа № 908/493/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, 15)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління, (69600, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, 1)

про повернення майна

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, дов. № 011.11-29 від 08.08.2016р.;

від відповідача не зявився;

13.03.2017р. до господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, м. Запоріжжя з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління, м. Запоріжжя про повернення майна.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 13.03.2017р. справу № 908/493/17 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.03.2017р. порушено провадження у справі № 908/493/17 справі присвоєно номер провадження 4/33/17 судове засідання призначено на 10.04.2017р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 10.04.2017р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 11.05.2017р.

В судовому засіданні 11.05.2017р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовими клопотаннями представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

11.05.2017р. на адресу господарського суду Запорізької області від відповідача отримано клопотання про зупинення провадження по справі № 908/493/17 до вирішення по суті справи №908/628/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат до Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління про стягнення 5 115, 99 грн. заборгованості за договором оренди № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р. до набрання рішення по цій справі законної сили. В обгрунтування зазначеного клопотання, зазначає, що за змістом позову по справі №908/493/17 вбачається, що позивач наполягає на припиненні договірних відносин між позивачем та відповідачем згідно договору № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р., про оренду майна у грудні 2016 року, хоча водночас позивач наполягає на дотриманні умов договору в період його дії у січні, лютому та березні 2017 року, про що доводить дійсність цих умов у справі №908/628/17 та Відповідачем розглядається як дії, що відповідають Главі 53 Цивільного кодексу України. Крім того, вважає, що Додатковими підставами продовження дії договору є вимоги та рахунки-фактури ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" про стягнення 5 115 грн. 99 коп. заборгованості з орендної плати, за користування орендованим майном відповідно до умов договору № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р., в період дії договору у січні, лютому та березні 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2017р. проти клопотання відповідача про зупинення провадження по справі заперечив.

Дослідивши заявлене клопотання про зупинення провадження у справі, розглянувши матеріали справи № 908/493/17, суд дійшов висновку, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню як безпідставне та таке, що не спрямоване на захист прав і охоронюваних законом інтересів сторін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Як зазначено в п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відповідачем не було надано доказів, що справа №908/628/17 пов'язана із встановленням фактів у справі №908/493/17. Суд зазначає, що предметом розгляду спору у справі 908/628/17 є стягнення заборгованості з орендної плати за час фактичного користування майном згідно договору № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р. Отже, встановленням фактів у справі №908/628/17 не вплине на подання і оцінку доказів у даній справі, та не матиме преюдиціального значення для розгляду по суті справи №908/493/17.

Відповідач в жодне судове засідання не зявився, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувані ухвалами суду по справі від 13.03.2017р. і від 10.04.2017р. документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд жодного разу не попереджав.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що про дату, час та місце розгляду справи № 908/493/17 відповідач був повідомлений належним чином ухвалою суду від 13.03.2017р. про порушення провадження у справі № 908/493/17, яка 23.03.2017 р. була отримана уповноваженою особою ПАТ Запорізьке карєроуправління, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення (штрих-код 384), та ухвалою суду від 10.04.2017р. про відкладення розгляду справи №908/493/17, яка на адресу суду відділенням поштового звязку не поверталася.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст., ст. 526, 530, 629, 764, 759, 785 ЦК України, ст. 193 ГК України і заявлені з підстав невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р., а саме невиконання п. 6.2.9 Договору, щодо повернення майна після закінчення терміну оренди. Позивач звертався до Відповідача з листом № 011-0030 від 18.01.2017р. про повернення майна, але орендоване майно не повернув Позивачу. Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, які прийняті ухвалою суду від 10.04.2017р., просить суд, у зв'язку з тим, що договір припинив свою дію, позов задовольнити повністю та зобов'язати відповідача повернути орендоване майно згідно із договором оренди № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р., а саме Електротолкатель інв. № 16965.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством Запорізьке карєроуправління (орендар), було укладено договір оренди № 46Д(2013).

В подальшому умови договору сторонами змінювались та доповнювались, шляхом укладення додаткових угод до нього, а саме: № 1 від 16.12.2013р., № 2 від 26.12.2014р., № 3 від 28.09.2015р., № 4 від 22.01.2016р.

Згідно п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове володіння та користування Електротолкатель інв. № 16965 (майно), що належить орендодавцю на праві власності.

Пунктами 2.1, 3.2, 4.2 Договору (з врахуванням додаткової угоди № 4 від 22.01.2016р.) передбачено, що майно надається орендарю для використання за його цільовим призначенням з метою здійснення господарської діяльності орендаря. Передача майна в оренду здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом прийому-передачі. Термін оренди починається з моменту підписання акту прийому-передачі та діє до 31.12.2016р. Термін оренди може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до пунктів 5.1-5.2 Договору (з врахуванням додаткової угоди № 4 від 22.01.2016р.), розмір орендної плати за використання орендарем об'єкта оренди складає за кожний календарний місяць оренди 2700, 00 грн. у тому числі ПДВ. Орендар не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним здійснює оплату послуг оренди згідно п. 5.1 договору шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором оренди № 46Д(2013), і передав відповідачу в оренду майно, що підтверджується актом приймання - передачі від 01.02.2013р.

Таким чином, позивач взяті на себе зобовязання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін врегульовано договором оренди.

У відповідності до ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За умовами частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п. 10.1. Договору (з врахуванням додаткової угоди № 4 від 22.01.2016р.), договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2016р.

Відповідно до статті 764 цього Кодексу, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічний припис міститься у п. 4 ст. 284 ГК України, згідно якої, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Як свідчать матеріали справи, листом за вих. № 011-0030 від 18.01.2017р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути орендоване майно за Договором оренди №46Д(2013) від 30.01.2013р., у зв'язку з закінченням строку дії Договору оренди та відсутністю письмового документу про продовженні його дії.

Отже, строк дії договору оренди № 46Д(2013) від 30.01.2013р. закінчився - 31.12.2016р.

Крім того, позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення орендованого майна листом від 06.03.2017р. за вих. №011-0246, але Відповідач орендоване майно позивачу не повернув.

Викладені в заяві про зупинення провадження по справі заперечення відповідача, стосовно того, що договір продовжує діяти, оскільки позивачем виставляються рахунки-фактури за користування орендованим майном відповідно до умов договору № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р., в період дії договору у січні, лютому та березні 2017 року, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

З приписів 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна вбачається, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Згідно п.6.2.9 Договору Орендар по закінченню терміну оренди своїми силами і за свій рахунок зобов'язався повернути Орендодавцю Об'єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду; з урахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно до п. 8.2 Договору, по закінченню терміну оренди. Майно має бути передано Орендарем та прийняте Орендодавцем протягом 10 календарних днів з моменту закінчення терміну оренди.

У зв'язку з тим, що строк дії Договору закінчився, тому Відповідач, в силу вимог пункту 6.2.9, пункту 8.2 Договору, повинен був повернути повернути Орендодавцю Об'єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду Орендодавцем протягом 10 календарних днів з моменту закінчення терміну оренди.

На день розгляду справи докази передачі відповідачем орендованого майна за Договором оренди № 46Д(2013) від 30.01.2013р. у суду відсутні.

Не повернувши обладнання позивачу і таким чином не виконавши умов п. п. 6.2.9, 8.2 договору відповідач порушив договірні зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Враховуючи встановлені на підставі оцінки доказів обставини справи, суд дійшов висновку, що будь-які правові підстави у відповідача користуватися майном відсутні і він зобов'язаний повернути орендодавцю не повернуте орендоване майно.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, доказів належного виконання зобовязань за Договором оренди № 46Д(2013) від 30.01.2013р. суду не надав.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги про зобовязання Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління повернути на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат орендоване майно згідно із договором оренди № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р., а саме Електротолкатель інв. № 16965 документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи міру та ступень вини кожної із сторін, судові витрати присуджуються до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 22, 32-34, 44, 43, 47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, м. Запоріжжя до Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління, м. Запоріжжя про зобовязання повернути майно задовольнити повністю.

2. Зобовязати Приватне акціонерне товариство Запорізьке карєроуправління, (69600, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, 1, ) повернути на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, 15, ) своїми силами і за свій рахунок орендоване майно згідно із договором оренди № 46 Д (2013) від 30.01.2013 р., а саме Електротолкатель інв. № 16965. Видати наказ.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління, (69600, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, 15, ) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 12 травня 2017 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.