ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р.Справа № 922/4692/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Харків
про стягнення 45637,01 грн.
за участю :

представника позивача - Петриченко І.О., за довіреністю № 007Др-44-1216 від 29.12.2016 року;

відповідача - ОСОБА_1, особисто на підставі паспорту;

представника відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю від 01.04.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (позивач) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 45637,01 грн.

Згідно позову позивач вказує, що він належним чином виконав умови договору № 2013/ТП-ПР-10604 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 20.12.2012 р. У лютому, березні 2015 р. відповідачу було надано послуги з постачання газу у кількості 7049,00 тис.м.куб. на суму 45637,01 грн., але відповідач за отриманий природний газ не розрахувався.

Ухвалою суду від 29.12.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.02.2017 р. о 10:00.

07.02.2017 р. судом розгляд справи відкладено на 20.02.2017 р. о 10:00.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області від 03.03.2017 року № 207 було призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи № 922/4692/16, у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_4

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.03.2017 року, справу № 922/4692/16 було призначено до розгляду судді Добрелі Н.С.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.03.2017 року представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання часу для ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 7548).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 06.03.2017 року представник відповідача надав клопотання про витребування доказів (вх. № 7710/17).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 03.04.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.04.2017 року від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 10949), в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на те, що лічильник газу позивача показував менше споживання газу у день, ніж газовий лічильник відповідача, що в свою чергу відображається на місячному споживанні газу.

03.04.2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 10.04.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.04.2017 року представник позивача надав пояснення по справі (вх. № 11730).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 10.04.2017 року представник відповідача надав клопотання (вх. № 11896/17) про продовження строку розгляду справи № 922/4692/16 за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2017 року розгляд справи було відкладено на 24.04.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 18.04.2017 року відповідач надав додаткові пояснення по справі (вх. № 12710).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 18.04.2017 року відповідач надав клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (вх. № 12711) для встановлення обставин щодо того, чи належить підпис на технічній угоді від 27.01.2014 року, рахунку втрат природного газу в мережі, договорі № 2013/ТП-ПР-10604 від 20.12.2012 року ОСОБА_1.

Суд, розглянувши зазначене клопотання зазначає наступне.

Вищий господарський суд України у пункті 2 Постанови Пленуму № 4 від 23 березня 2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку відповідачем не було наведено підстав для проведення судової почеркознавчої експертизи та не зазначено обставин, що б ставили під сумнів підпис на зазначених у клопотанні документах.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідні твердження відповідача ґрунтуються лише на припущеннях та не підкріплені жодними доказами, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання про проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Представник позивача в судовому засіданні 24.04.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні 24.04.2017 року проти позову заперечували, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

20.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" (позивач) та Фізичною особою ОСОБА_1 (відповідач) було укладено договір на послуги з постачання природного газу за регульованим тарифом № 2013/ТП-ПР-10604, у відповідності до умов якого позивач протягом 2013 року здійснює відповідачу постачання природного газу в обсягах і в порядку, передбачених договором для забезпечення потреб відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.п. 2.6 - 2.8.2 договору, послуги з постачання газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу.

Постачальник направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника.

Споживач протягом двох робочих днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта-приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу або ненадання письмової обґрунтованої відмови від підписання протягом двох робочих днів з дати одержання, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг та вартість послуг з постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

Як зазначає позивач, 14.12.2016 року останнім було направлено на адресу відповідача лист за № 03/12/2941 із двома примірниками акту приймання-передачі газу за лютий, березень 2015 року, які були підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника.

Проте відповідач зі свого боку акт приймання-передачі газу не підписав та не надав обґрунтованої письмової відмови від його підписання.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що даний акт приймання-передачі газу за лютий, березень 2015 року вважається підписаним відповідачем.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом про стягнення заборгованості в сумі 45637,01 грн.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що останнім не було спожито газ в обсязі, зазначеному позивачем та довідка про непридатність лічильника не містить даних про результати співвідношення розрахунку газу, що має бути відображено в акті експертизи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 2013/ТП-ПР-10604 від 20.12.2012 року та не здійснення оплати за природний газ за лютий, березень 2015 року.

В ході розгляду справи, судом було встановлено, що 19.02.2015 року при перевірці газового обладнання відповідача, позивачем було встановлено пошкодження пломби та відповідач був попереджений про необхідність зняття газового лічильника на повірку для підтвердження придатності газового лічильника до подальшої експлуатації, про що було складено акт від 19.02.2015 року.

Взаємовідносини між суб'єктами господарювання під час передачі з газорозподільних мереж споживачу природного газу, у тому числі видобутого з газових і газоконденсатних родовищ, та нафтового газу, отриманого з нафтових родовищ регламентують Правила обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 року № 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26.01.2006 року за № 67/11941.

Згідно з пунктом 3 Правил вузол обліку газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, що призначена для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об'єму газу, зведеного до стандартних умов, і складається з одного або декількох вимірювальних комплексів.

Комерційний вузол обліку газу - це вузол обліку газу, за даними якого сторонами договору на постачання газу оформлюються акти приймання-передачі газу і здійснюються взаєморозрахунки.

Відповідно до пункту 5.1 Правил постачання газу споживачу здійснюється за умови наявності комерційного вузла обліку газу.

Згідно з п. 5.2 Правил у разі відсутності вузла обліку газу в обліковій організації приймаються дані комерційного вузла обліку газу споживача.

Відповідно до п. 5.12 Правил у разі виникнення між сторонами суперечливих питань щодо технічних, у тому числі метрологічних, характеристик засобу вимірювальної техніки сторони договору мають право вимагати проведення позачергової або екпертної повірки ЗВТ територіальними органами Держспоживстандарту України.

Згідно з п. 4.2.1, 4.2.4, п. 5.5 Національного стандарту України ДСТУ 2708:2006 Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення. (надалі -ДСТУ) одним із видів повірки є позачергова повірка, яку проводять до закінчення міжповірочного інтервалу у певних передбачених випадках, зокрема, за потреби заявника пересвідчитись у придатності засобів вимірювальної техніки до застосування.

26.02.2015 року представником позивача лічильник газу був демонтований для проведення позачергової повірки.

Пунктом 5.6.1 ДСТУ встановлено, що результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, має бути задокументовано відповідно до методики повірки. На вимогу заявника йому надають засвідчену копію протоколу повірки.

Відповідно до п. 5.6.7 ДСТУ на засоби вимірювальної техніки, що визнані непридатними до застосування за результатами повірки, оформлюють довідку про непридатність, яку видають заявнику на його вимогу.

За результатами вимірювань, отриманих під час повірки лічильника газу відповідача, встановлена його непридатність до застосування.

А саме відповідно до Довідки про непридатність засобу вимірювання техніки № ЦСБ 37Б від 03.03.2015 року підставою для визнання засобу вимірювальної техніки непридатним зазначено брак за зовнішнім виглядом - пошкодження пломби на відліковому пристрої.

Пунктом 1 Правил № 2246 визначено, що вони регулюють відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу.

Пунктом 34 Правил № 2246 передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за, зокрема, пошкодження лічильника газу, пломб на ньому, порушення цілості або пошкодження повірочного тавра, а також дії, що призводять до заниження показань лічильника.

Згідно з пунктом 35 Правил № 2246 про порушення, допущені споживачем під час користування газом, відповідальні представники газорозподільного (газопостачального) підприємства складають акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. На підставі акта визначається розмір завданих споживачем збитків, які відшкодовуються ним відповідно до законодавства.

Пунктом 2.2 Порядку № 475 передбачено, що у разі пошкодження лічильника газу, повірочного тавра, цілісності його пломб з вини споживача або дій споживача, що призвело до заниження показань лічильника, розрахунок збитків здійснюється за Нормами з урахуванням кількості підключених газових приладів, пристроїв, розміру опалювальної площі, кількості осіб, яким надавались послуги з газопостачання, та кількості днів з часу останнього контрольного зняття представником газопостачального або газорозподільного підприємства показань лічильника газу до дня виявлення порушення, але не більше ніж за 6 місяців. Факт пошкодження (втручання в роботу) лічильника газу, що призвело до заниження його показань, засвідчується актом експертизи лічильника газу, який складається за результатами проведення експертизи лічильника газу відповідно до Положення.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку № 475 у разі виявлення газопостачальним або газорозподільним підприємством порушень Правил № 2246 складається акт-претензія за формою згідно з додатком. Акт-претензія складається за участю споживача та представника газопостачального або газорозподільного підприємства і скріплюється їх підписами. Акт-претензія складається у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача від підписання акта він підписується представниками газопостачального або газорозподільного підприємства у кількості не менше трьох осіб та робиться відмітка в ньому про відмову споживача від підпису.

Пунктом 3.3 Порядку № 475 передбачено, що у разі пошкодження лічильника газу з вини споживача, яке призвело до заниження його показань, що підтверджено висновком експертизи, проведеної в установленому порядку, він додатково відшкодовує вартість робіт, пов'язаних з позаплановою перевіркою (повіркою), ремонтом або встановленням нового лічильника газу.

Згідно з підпунктом 3.3.3.3 пункту 3.3 Положення після виконання робіт, зазначених у підпунктах 3.3.3.1 та 3.3.3.2 цього Положення, проводиться його позачергова повірка згідно з ДСТУ 2708-99 "Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення".

Довідкою про непридатність засобу вимірювальної техніки № ЦСБ 37Б від 03.03.2015 року встановлено лише пошкодження пломби на відліковому пристрої. Втім, зазначеною довідкою не встановлено ознак втручання до внутрішніх конструктивних елементів лічильника.

Інших доказів втручання в роботу лічильника газу, що призвели до зниження його показань, позивачем не надано.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже в даному випадку Довідка про непридатність лічильника не підтверджує заниження показань лічильника газу.

Висновок експертизи, що підтверджував би заниження показань лічильника, в матеріалах справи відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено нарахування об`ємів газу поданих відповідачу в період з 01.02.2015 року по 26.02.2015 року на підставі п. 3.3.9, 3.3.9.1 Технічної угоди та п. 5.13.1 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами.

Відповідно до п. 5.13.1. Правил № 618 перерахунки об'єму протранспортованого газу проводяться за період відсутності (несправності) ЗВТ, починаючи з дати проведення останньої перевірки комерційного вузла обліку газу або з дати зняття ЗВТ до моменту встановлення повірених ЗВТ, з урахуванням кількості годин роботи газового обладнання споживача. У разі, якщо такі перевірки не проводились або немає актів про зняття ЗВТ, перерахунки проводяться за період, починаючи з контрактної доби поточного календарного місяця або з моменту пуску газу після планових та інших відключень у поточному місяці, які здійснювались спільно з обліковою організацією.

Проте у позовній заяві, як на підставу позову позивач посилається саме на договір на послуги з постачання природного газу за регульованим тарифом № 2013/ТП-ПР-10604 від 20.12.2012 року.

Таким чином позивачем визначено предметом позову стягнення заборгованості в сумі 45637,01 грн., яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 2013/ТП-ПР-10604 від 20.12.2012 року.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що договір, на який посилається позивач, як на підставу для стягнення грошових коштів в сумі 45637,01 грн. не є обставиною на якій ґрунтується позовна вимога, оскільки дану заборгованості позивачем було нараховано не на підставі спірного договору.

Отже фактично грошові кошти в сумі 45637,01 грн. заявлені до стягнення з відповідача поза межами договору № 2013/ТП-ПР-10604 від 20.12.2012 року, в той час як позивачем не наведено належних доказів, що підтверджували б споживання відповідачем природного газу на вказану суму та у зазначеному обсязі.

Крім того суд зазначає, що позивачем не було подано до суду клопотання про зміну підстав позову в порядку ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що договір № 2013/ТП-ПР-10604 від 20.12.2012 року з боку споживача було підписано ОСОБА_1, як фізичною особою.

Позивач в свою чергу зазначає, що на підставі заяви ОСОБА_1, сторонами було підписано додаткову угоду про постачання природного газу споживачу, як юридичній особі, а саме ФОП ОСОБА_1

Докази укладення договору на постачання природного газу позивачем із ОСОБА_1, як юридичною особою в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстава позову, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, а саме договір № 2013/ТП-ПР-10604 не збігається з обставинами, які були встановлені в ході розгляду справи, а саме здійснення позивачем розрахунку спожитого газу на підставі Технічної угоди та Правил обліку природного газу під час його транспортування, а не на підставі договору.

Крім того, позивачем у відповідності до ст. 33 ГПК України не було доведено належними доказами споживання відповідачем природного газу в обсягах 6,857 тис. куб.м. на суму 51328,76 грн. та наявності заборгованості в розмірі 45637,01 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 45637,01 грн. є необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.04.2017 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4692/16