номер провадження справи 32/53/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 Справа № 908/716/17

За позовом Комунального підприємства Токмак теплоенергія Токмацької міської ради (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, буд. 45-А)

до відповідача ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164)

про стягнення 18241,10 грн.,

Суддя Колодій Н.А.

За участю представників сторін:

Від позивача ОСОБА_2 (дов. № 896 від 30.08.16)

Від відповідача ОСОБА_3 (дов. № 09-94/8 від 23.03.17); Лютая (дов. № 09-94/9 від 23.03.17)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 18241,10 грн., з яких сума 10238,83 грн. основний борг, сума 5163,34 грн. пеня, сума 554,24 грн. 3% річних, сума 2284,69 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.04.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/716/176, судове засідання призначено на 25.04.2017р.

25.04.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги, зазначивши, що на виконання умов договору про закупівлю послуг з постачання теплої енергії за державні кошти № 17/28 від 15.03.2015р. позивачем у період з січня 2016р. по квітень 2016р. було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 40965,88 грн. Відповідач, в свою чергу, зобовязання за договором належним чином не виконав, оплату за спожиту теплову енергію здійснив частково в розмірі 30727,05 грн., несплаченою залишилась сума 10238,83 грн. У звязку з чим, на підставі ст. ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 2107, 230 ГК України, позивач просить стягнути з відповідача суму 10238,83 грн. основного боргу, суму 5163,34 грн. пені, суму 554,24 грн. 3% річних та суму 2284,69 грн. інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, зокрема, про наступне. Договір від 17/28 від 15.03.2016р. зареєстровано ОСОБА_1 управлінням державної казначейської служби України у Запорізькій області лише 30.05.2017р. До реєстрації договору відповідач не мав змоги оплачувати зазначені у позові рахунки. Рахунки за січень 2016р. відповідач отримав лише у червні 2016р., за лютий та квітень 2016р. у липні 2016р., а рахунок за березень 2016р. відповідач взагалі не отримав. Крім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2016р. між КП Токмак теплоенергія Токмацької міської ради (енергопостачальна організація, позивач у справі) та ОСОБА_1 територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області (споживач, відповідач) був укладений договір про закупівлю послуг з постачання теплої енергії за державні кошти № 17/28, відповідно до умов якого позивач зобов`язався постачати споживачеві теплову енергію за ДК 016-2010: 35.30.1 «Пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води» ДК 021:2015: 09320000-8 «Пара, гаряча вода та повязана продукція» (теплого енергія), а споживач прийняти і оплатити такі послуги (п. 1.1).

Теплова енергія, що постачається за цим договором, використовується споживачем для опалення обєкту розташованого за адресою: Запорізька області, м. Токмак вул. Революційна, 55, Токмацьке міськрайонне управління юстиції (п. 1.1).

Відповідно до п. 13.1 договору він набирає чинності з дня підписання і укладання на термін до 31.12.2016р. Відповідно до п. 3 ст. 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між споживачем і постачальником, які виникли до його укладання тобто з 01.01.2016р.

30.05.2016р. договір зареєстровано ОСОБА_1 управлінням державної казначейської служби у Запорізькій області.

Умови п. 6.1 договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем після предявлення енергопостачальною організацією рахунку на оплату наданих послуг та підписаного сторонами акту приймання-передачі робіт у термін до 20 числа наступного за звітним місяцем.

Відповідно до п. 5.2, п. 5.3 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 7.2.1 договору споживач зобовязався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Із матеріалів справи слідує, що позивач у період з січня 2016р. по квітень 2016р. поставляв теплову енергію Токмацькому міськрайонному управлінню юстиції, за адресою: Запорізька області, м. Токмак вул. Революційна, 55, на загальну суму 40965,88 грн.

Для оплати за надані послуги позивач виставляв Токмацькому міськрайонному управлінню юстиції відповідні рахунки. В матеріалах справи містяться копії рахунків № 17/28/1 за січень 2016р. на суму 19041,60 грн., № 17/28/2 за лютий 2016р. на суму 11669,38 грн., № 17/28/3 за березень 2016р. на суму 10238,83 грн. та № 17/28/4 за квітень 2016р. на суму 16,07 грн., які підписані Токмацьким міськрайонним управлінням юстиції, про що свідчить відтиск печатки на рахунках. В рахунках міститься припис, що він є документальним актом передачі постачальником та використання споживачем вказаних послуг.

Відповідач, в свою чергу, оплату за отримані послуги здійснив частково в розмірі 30727,05 грн. Слід зазначити, що оплата відповідачем здійснена за січень 2016р., лютий 2016р. та квітень 2016р. Несплаченою залишилась сума 10238,83 грн. за теплову енергію отриману в березні 2016р.

У судовому засіданні 25.04.2017р. представник відповідача визнав заборгованість за березень 2016р. в розмірі 10238,83 грн. При цьому представник зазначив, що рахунки (акти приймання-передачі) на адресу саме ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Запорізькій області не надходили.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про закупівлю послуг з постачання теплої енергії за державні кошти № 17/28 від 15.03.2016р. становить 10238,83 грн.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів виконання зобовязання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію в розмірі 10238,83 грн. підтверджується матеріалами справи та визнано представником відповідача.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 10238,83 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 554,24 грн. 3% річних за загальний період з 21.02.2016р. по 21.03.2017р. та суму 2284,69 грн. інфляційних втрат за загальний період з 21.02.2016р. по 28.02.2017р.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту коментованої статті, головною умовою для стягнення з боржника втрат від інфляції та 3% річних є встановлення факту прострочення боржником виконання зобовязання.

Правовідносини між сторонами врегульовані договором про закупівлю послуг з постачання теплої енергії за державні кошти № 17/28 від 15.03.2016р.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012р. № 309 затверджено Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України. Так, п. 2.6 Положення визначено, що документи, які підтверджують факт узяття бюджетного зобовязання та/або бюджетного фінансового зобовязання, повертаються розпоряднику з відміткою "зареєстровано та взято на облік".

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 17/28 від 15.03.2016р. надійшов до ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Запорізькій області 27.05.2016р., що підтверджується витягом з журналу реєстрації вхідної кореспонденції відповідача.

27.05.2016р. відповідач надав до ОСОБА_1 управління державної казначейської служби України у Запорізькій області договір для перевірки та реєстрації юридичних зобовязань.

30.05.2016р. договір № 17/28 від 15.03.2016р. зареєстровано та взято на облік ОСОБА_1 управлінням державної казначейської служби України у Запорізькій області, про що свідчить відповідний штамп до договорі.

Оскільки відповідно до умов договору розрахунки між позивачем та відповідачем за постачання теплової енергії здійснюються за державні кошти, то виконання умов договору в частині здійснення оплат можливе лише після реєстрації такого договору в органі Казначейства.

Таким чином, з 30.05.2016р. у ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Запорізькій області зявилися підстави для виконання взятих на себе зобовязань за договором про закупівлю послуг з постачання теплої енергії за державні кошти № 17/28 від 15.03.2016р.

Враховуючи вищевикладе, а також те, що доказів направлення рахунків (актів приймання-передачі) на адресу відповідача позивачем не надано, суд вважає за необхідне коригувати розрахунки 3% річних та інфляційних втрат в частині визначення періоду таких нарахувань.

Так, 3% річних повинні нараховуватися: за актом № 17/25/1 (січень 2016р.) з 31.05.2016р. по 08.06.2016р. - сума річних становить 14,05 грн.; за актом № 17/28/2 (лютий 2016р.) з 31.05.2016р. по 07.07.2016р. - сума річних становить 36,35 грн.; за актом № 17/28/3 (березень 2016р.) з 31.05.2016р. по 21.03.2017р. - сума річних становить 247,76 грн.; за актом № 17/28/4 (квітень 2016р.) з 31.05.2016р. по 07.07.2016р. - сума річних становить 0,05 грн. Загальна сума 3% річних становить 298,21 грн.

При здійсненні нарахування інфляційних втрат суд враховує положення п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» яким визначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п 1.9 постанови день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З урахування вищевикладеного інфляційні повинні нараховуватися починаючи з червня 2016р. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає за необхідне скоригувати його в частині визначенні періоду інфляційних нарахувань.

За актом № 17/28/1 (січень 2016р.) інфляційні не нараховуються оскільки період прострочки становить менше місяця; за актом № 17/28/2 (лютий 2016р.) інфляційні повинні нараховуються за червень 2016р., однак у даному періоді мала місце дефляція; за актом № 17/28/3 (березень 2016р) інфляційні нараховуються з червня 2016р. по лютий 2017р. в розмірі 932,22 грн.; за актом № 17/28/4 (квітень 2017р.) повинні нараховуються за червень 2016р., однак у даному періоді мала місце дефляція.

Таким чином, до стягнення підлягає сума 298,21 грн. 3% річних та сума 932,22 грн. інфляційних втрат.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 5163,34 грн. за загальний період з 21.02.20106р. по 21.03.2017р.

Пунктом 10.3.3 договору встановлено, що відповідач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд також вважає за необхідне скоригувати розрахунки пені, а саме: за актом № 17/25/1 (січень 2016р.) пеня нараховується з 31.05.2016р. по 08.06.2016р. в розмірі 168,56 грн., за актом № 17/28/2 (лютий 2016р.) з 31.05.2016р. по 07.07.2016р. в розмірі 422,78 грн., за актом № 17/28/3 (березень 2016р.) з 31.05.2016р. по 30.11.2016р. (обмеживши нарахування пені 6 місяцями) в розмірі 1608,56 грн.; за актом № 17/28/4 (квітень 2016р.) з 31.05.2016р. по 07.07.2016р. в розмірі 0,58 грн.

Таким чином, до стягнення підлягає пеня в розмірі 2200,48 грн.

Відповідач у письмовій заяві заявив про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність. Згідно положень коментованої статті до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно зі ст. 253 ЦК України початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За приписами п. 4.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В пункті ж п. 4.4.2. вказаної постанови зазначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

При розгляд даної справи судом встановлено, що строк предявлення позовних вимог про стягнення пені станом на час подання позову не сплив, а тому підстави, для застосування строків позовної давності, визначених у ст. 258 УЦК України, відсутні. У задоволенні заяви відмовлено.

Отже в цілому позовні вимоги задовольняються частково.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164; ) на користь Комунального підприємства Токмак теплоенергія Токмацької міської ради (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, буд. 45-А; ) суму 10238 (десять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 83 коп., суму 298 (двісті девяносто всім) грн. 21 коп. 3% річних, суму 932 (девятсот тридцять дві) грн. 22 коп. інфляційних втрат, суму 2200 (дві тисячі двісті) грн. 48 коп. пені, суму 1199 (одна тисяча сто девяносто девять) грн. 03 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 28.04.2017р.

Суддя Н.А. Колодій