УХВАЛА

18.04.2017Справа № 910/7602/16

За скаргою комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

у справі за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 67 971,50 грн

за участю Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від скаржника: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 року у справі № 910/7602/16 позовні вимоги задоволено повністю.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ у справі № 910/7602/16 від 22.06.2016 року.

23.02.2017 року від комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до суду надійшла скарга на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник просить суд скасувати та визнати незаконним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06.02.2017 року у виконавчому провадження № 51765850 щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 року № 910/7602/16, зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ прийняти до примусового виконання наказ у справі № 910/7602/16 від 22.06.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 року суддею Шкурдовою Л.М. прийнято справу № 910/7602/16 для розгляду даної скарги до свого провадження.

Відповідно до ч 2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши подану скаргу, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 року у справі № 910/7602/16 позовні вимоги задоволено повністю.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ у справі № 910/7602/16 від 22.06.2016 року.

Наказ Господарського суду м. Києва від 22.06.2016 року був пред'явлений до виконання в органи ДВС Голосіївського району та повернувся стягувачу на підставі п. п. 2,5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» за редакцією від 21 квітня 1999 року за N 606-ХІУ в якій зазначається, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник повторно пред'явив наказ від 22.06.2016 року до виконання.

16.02.2017 року скаржник отримав повідомлення від 06.02.2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст. 4 та ч.2 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 2 червня 2016 року за № 1404-VI11 з в якій значено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. 116 ГПК).

Згідно ч. 2 статті 4 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України.

Закон України "Про виконавче провадження" є актом цивільного законодавства, яким визначено сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на виконання рішень судів.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини 1,3 статті 5 ЦК України).

Відносини, що склалися між скаржником та органом ДВС Голосіївського району з приводу виконання наказу Господарського суду України від 22.06.2016 року у справі № 910/7602/16 виникли раніше прийняття нового Закону України «Про виконавче провадження» за редакцією від 2 червня 2016 року за № 1404-УІП, а тому повинні регулюватися Законом України «Про виконавче провадження» за редакціє від 21 квітня 1999 року за N 606-Х1У, яким повернення виконавчого документа з підстав несплати авансового внеску не передбачалося.

Згідно пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2 червня 2016 року за № 1404-УІП, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2 червня 2016 року за № 1404-УІП, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року за N 606-ХІУ, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва від 22.06.2016 року у справі № 910/7602/16 не було виконано, державним виконавцем не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 26.06.2013 по справі №1-7/2013 Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, брав до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно із Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 зі справи «Совтрансавто-Холдинг» проти України" визначено, що «одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів» (згадується в п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003 Вищого господарського суду України «Про юрисдикцію Європейського суду з прав людини в Україні»).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Виходячи з того, що виконавчі дії вчиняє саме державний виконавець, суд може зобов'язати його належним чином здійснити передбачені законом виконавчі дії.

Керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

1. Скаргу комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва - задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06.02.2017 року з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 22.06.2016 року у справі № 910/7602/16.

3. Зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з виконання наказу господарського суду міста Києва від 22.06.2016 року у справі № 910/7602/16.

Суддя Шкурдова Л.М.