ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2017 р.Справа № 916/473/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - ПОСТАЧАННЯ"

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 7965,92 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: Олейнічук Т.В., за довіреністю

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - ПОСТАЧАННЯ" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми основної заборгованості у розмірі 6248,14 грн., пені у розмірі 1019,16 грн., 3% річних у розмірі 149,23 грн. та інфляційних збитків у розмірі 549,39 грн.

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у судові засідання не з'явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, свого права на захист не використав, хоча і був повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином шляхом надіслання ухвали суду на юридичну адресу, відповідно до Спеціального Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак надіслана кореспонденція суду повернулась без вручення, з відміткою, про закінчення строку зберігання, про що вбачається з відповідної відмітки поштової організації на поштових відправленнях, які повернулись до суду.(а.с. 45-47).

З огляду на те, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, те, що адреса, на яку направлялось поштове відправлення, є адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, суд встановив.

08 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - постачання" (постачальник), Публічним акціонерним товариством „ОДЕСАГАЗ" (газопровідне підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено Договір №002621 (3) на постачання природного газу за регульованими тарифами для промислових споживачів ті інших суб'єктів господарювання (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, постачальник постачає природний газ (надалі - газ) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.2.4 Договору, газ передається на пункти споживання, обладнані вузлами обліку з коректором та розташовані за адресами: АДРЕСА_1.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що договірні обсяги постачання природного газу споживача визначаються в п.3.10 договору, відповідно до якого постачальник здійснює постачання природного газу на протязі року.

Відповідно до п.3.4 Договору, місячний обсяг постачання природного газу до пунктів призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу.

У відповідно до положень п.п. 3.6., 3.7. та 3.8. Договору, обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаним сторонами прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами (далі - акт), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку. Постачальник до 5-го (п'ятого) числа місяця, наступного за звітним, надає Споживачу три примірники оригіналу акту наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником Газорозподільного підприємства, погоджені Постачальником та скріплені печатками. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути Постачальнику два примірника оригіналу акту, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Споживача (для юридичних осіб), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг.

Згідно з п.3.9 Договору, акти прийому-передачі газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Відповідно до п. 5.1. Договору, постачання природного газу здійснюється за ціною, що встановлюється між постачальником та споживачем та оприлюднюється постачальником на своєму сайті. До ціни на природний газ додаються: тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами, тариф на транспортування газу розподільними трубопроводами, тариф на постачання газу за регульованим тарифом, податок на додану вартість. (п. 5.2. Договору.).

Згідно до п. п. 5.3., 5.4 Договору, Постачальник зобов'язується розміщувати інформацію про ціну газу та її складові на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації. Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 договору, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та у розрахунках за газ згідно з умовами договору.

За п.5.5 Договору, розрахунковий період за договором становить один місяць - з 09-00 години першого дня місяця до 09-00 першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору. Вартість послуг по договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачу.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунковий рахунок постачальника 100% вартості запланованих обсягів газу на підставі рахунку - фактури. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка - фактури. У випадку переплати за фактично спожитий газ, сума переплати повертається на поточний рахунок споживача за його письмовою вимогою.

Згідно з п.5.9 Договору, звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати пред'явлення вимоги однієї із сторін.

Відповідно до п.6.1 Договору, постачальник зобов'язується: виконувати умов договору; забезпечувати постачання природного газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених Оператором, за умов дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків споживача за надані постачальником послуги; розміщувати інформацію про тариф, встановлений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на своєму офіційному веб-сайті odgaz.odessa.ua та в регіональних засобах масової інформації; складати і погоджувати акт наданих послуг.

Згідно до п. 6.2. Договору, постачальник має право, зокрема, отримувати від Споживача плату за надані послуги за тарифами відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 розділу V договору.

Згідно з п.6.3.2 Договору, споживач зобов'язується, зокрема, оплачувати постачальнику вартість послуг згідно з умовами договору.

Положеннями п. 7.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання свої зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором та чинним законодавством.

Відповідно до п.7.2.1 Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктами 11.1, Договору передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання та укладається в частині постачання природного газу на термін до 31 березня 2016 року, а у частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення.

На виконання умов укладеного між сторонами Договору, позивачем було поставлено, а Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийнято послуги з постачання природного газу, що підтверджується актами - прийому передачі природного газу за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 19-21).

За вказаний період позивачем на користь відповідача було поставлено природний газ на загальну суму грошових коштів у розмірі 58034,57 грн.

Відповідно до пояснень позивача, відповідачем було здійснено оплату за використаний природний газ не в повному обсязі, в результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати поставленого природного газу, яка станом на 20.02.2017р. становила 6248,14 грн. та на момент розгляду справи є непогашеною.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - постачання" обґрунтовані неналежним виконанням прийнятих на себе договірних зобов'язань з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за Договором №002621 (3) на постачання природного газу за регульованими тарифами для промислових споживачів ті інших суб'єктів господарювання від 08.12.2015р., та направлені на стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 6248,14 грн., пені у розмірі 1019,16грн., 3% річних у розмірі 149,23 грн. та інфляційних збитків у розмірі 549,39 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

У відповідності до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору №002621 (3) на постачання природного газу за регульованими тарифами для промислових споживачів ті інших суб'єктів господарювання від 08.12.2015р., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами - прийому передачі природного газу за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача за Договором №002621 (3) на постачання природного газу за регульованими тарифами для промислових споживачів ті інших суб'єктів господарювання від 08.12.2015р. заборгованості по сплаті 6248,14 грн. боргу за постачання природного газу - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням умов Договору з боку відповідача, з урахуванням п. 7.2.1. Договору, позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 1019,16грн. Пеню нараховано за період з 11.05.2016р. по 20.02.2017р. на суму боргу у розмірі 6248,14 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до наданого розрахунку, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати 3 % річних у розмірі 149,23 грн. Розрахунок проведено за період з 11.04.2016р. по 20.02.2017р.

Також, відповідно до розрахунку позивача, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати інфляційних втрат у розмірі 549,39 грн. Розрахунок проведено за період з 11.04.2016р. по 31.01.2017р.

Отже, у зв'язку з неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийнятих на себе умов за Договором №002621 (3) на постачання природного газу за регульованими тарифами для промислових споживачів ті інших суб'єктів господарювання від 08.12.2015р., позивачем здійснено нарахування пені, 3% та інфляційних втрат. Так, відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується заборгованість за сплати пені у розмірі 1019,16 грн., 3% річних у розмірі 149,23 грн. та інфляційних втрат у розмірі 549,39 грн.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача щодо сплати Відповідачем пені у розмірі 1019,16 грн., 3% річних у розмірі 149,23 грн. та інфляційних втрат у розмірі 549,39 грн., вважає розрахунок вірним, а вимоги про їх стягнення правомірними.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - ПОСТАЧАННЯ" зі стягненням з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за Договором №002621 (3) на постачання природного газу за регульованими тарифами для промислових споживачів ті інших суб'єктів господарювання від 08.12.2015р., в загальному розмірі 7965,92 грн., яка складається з суми основного боргу - 6248,14 грн., заборгованості зі сплати інфляційних втрат в сумі 549,39 грн. та 3 % річних в сумі 149,23 грн. та пені у розмірі 1019,16 грн.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 1600грн. покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - ПОСТАЧАННЯ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1; код 39525257; розрахунковий рахунок 1 в ПАТ „Марфін Банк", МФО 328168) суму основної заборгованості у розмірі 6248 (шість тисяч двісті сорок вісім) грн. 14 коп.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - ПОСТАЧАННЯ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1; код 39525257; розрахунковий рахунок 1 в ПАТ „КБ Центр", МФО 380742) пеню у розмірі 1019 (одна тисяча дев'ятнадцять) грн. 16 коп., 3% річних у розмірі 149 (сто сорок дев'ять) грн. 23 коп., інфляційні збитки у розмірі 549 (п'ятсот сорок дев'ять) грн. 39 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (ода тисяча шістсот) грн.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко