ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р.Справа № 922/1035/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 164857,55 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Соляник О.Ю.

відповідача - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 164857,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору про постачання теплової енергії № 8255 від 01.11.2001, в частині повної та своєчасної оплати за поставлену та спожиту теплову енергію, з урахуванням чого та враховуючи приписи ст. 525, 526, 611 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за неналежне виконання договірних зобов'язань у сумі 164857,55 грн. за період з квітня 2015 року по січень 2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.03.2017 було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 25.04.2017 о 10:15.

24.04.2017 до суду відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позову та визнати недійсним договір №8255 від 01.11.2001. В обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що до договору не додана копія довіреності на підтвердження повноважень першого заступника директора Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на право підписання договору, а тому договір підписаний особою, що не мала достатнього обсягу повноважень на його підписання; факт споживання відповідачем теплової енергії не може підтверджуватись актами включення та відключення опалення в житловому будинку, а має підтверджуватись показаннями приладів комерційного обліку або нормами споживання теплової енергії, затвердженими у встановленому законом порядку; текст спірного договору суперечить тексту типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведенню; спірний договір суперечить ч. 1 ст. 638 ГК України, п. 88 Порядку формування тарифів на теплову енергію, затвердженого постановою КМУ №869 від 01.06.2011 та іншим нормативним актам та законодавчим приписам; відповідачем були подані заяви про розірвання спірного договору, втім позивачем йому було відмовлено у розірвання договору. Наданий відзив та додані до нього документи, досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.04.2017 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 25.04.2017 представник відповідача проти позову заперечував.

У судовому засіданні 25.04.2017 оголошувалась перерва до 03.05.2017 до 11:00.

28.04.2017 до суду від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача. Надані пояснення та додані до них документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а інша сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (енергопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) 01.11.2001 був укладений договір №8255 про постачання теплової енергії, згідно умов якого енергопостачальна організація зобов'язалася постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних останньому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. відповідного договору, а споживач, у свою чергу, зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2002 (п.10.1. договору), та якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік (п.10.4.). У п.10.2. договору сторони погодили випадки, з яких цей договір припиняє свою дію, а саме: закінчення строку, на який він був укладений; взаємна згода сторін; прийняття рішення господарським судом Харківської області; ліквідація сторін.

Як вбачається з пояснень сторін та наданих документів, відповідач звернувся до КП "Харківські теплові мережі" з листами від 21.09.2015, 30.11.2015 та 01.12.2015 з пропозицією розірвати договір про постачання теплової енергії № 8255 від 01.11.2001. КП "Харківські теплові мережі" розглянувши дану пропозицію відповідача про розірвання договору, надало відповідь листами №36-3514 від 30.09.2015 та №36-4650 від 11.12.2015, з яких вбачається, що КП "Харківські теплові мережі" згоди на розірвання договору не надало.

Розірванням договору є припинення зобов'язань його сторін. Під припиненням договірного зобов'язання розуміється абсолютне зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або в договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків. Зміну або розірвання господарського договору може бути вчинено за згодою сторін або судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Відповідно до ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З вказаних листів відповідача вбачається, що останній звернувся до позивача з пропозицією розірвати договір, а не з заявою про припинення дії договору у зв'язку з його закінченням та відсутністю бажання його пролонгації (п. 10.4 договору).

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази розірвання або визнання недійсним у встановленому законодавством порядку договору про постачання теплової енергії № 8255 від 01.11.2001, суд дійшов висновку, що, відповідно до статті 204 ЦК України він є діючим і таким, що створює права та обов'язки для сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, здійснив відпуск теплової енергії відповідачу у період квітень 2015 року - січень 2017 року, та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії (а.с. 16-36).

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення та відключення опалення у житловому будинку, в якому розташовані приміщення відповідача по АДРЕСА_2

За змістом п. 6.3. договору споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальної організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Розрахунковим періодом, відповідно до п. 6.2. договору, є календарний місяць.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору, у якому встановлено, що орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент договору, становить 21958,54 грн., ПДВ 4391,71 грн., усього 26350,24 грн. (п.5. додатку).

Згідно п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5.1., 5.5. договору та Додатку № 4 до договору, що є невід'ємною частиною договору № 8255 встановлено, що облік споживання теплової енергії по договору проводиться розрахунковим способом, так як приміщення відповідача не обладнані приладами обліку теплової енергії.

У п. 1.1. Додатку 1 до договору та Додатку 4 до договору встановлено, що розмір теплового навантаження на нежитлові приміщення споживача Qо=0.0379 Гкал/год. Саме теплове навантаження Qо=0.0379 Гкал/год. використано позивачем при розрахунку спожитої відповідачем вартості теплової енергії за спірний період.

Таким чином, розрахунок нарахувань здійснений розрахунковим способом з урахуванням теплового навантаження на потреби опалення та гаряче водопостачання згідно "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94, які затверджені Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993 року, а саме:

Qот - теплового навантаження на опалення 0,0379 Гкал./час., яке було застосовано КП "Харківські теплові мережі" і погоджено з відповідачем в додатку №1 до Договору;

Тот - кількості годин постачання опалення;

tв.п - внутрішньої температури приміщення, яка становить 18 С°, згідно КТМ 204 України 244-94;

tн.в - середньої температури повітря за місяць (відповідно до даних гідрометеорологічної служби);

tср - середньорічної температури наружного повітря в м. Харкові для проектування споруд та будівель, яка становить 23 С° відповідно додатку №1 КТМ 204 України 244-94;

Кот - коефіцієнт корегувань теплової енергії, який визначається в співвідношенні сумарної теплової енергії, відпущений джерелом для споживання не обладнаних приладами обліку, до загальної сумарної потреби теплової енергії усіх споживачів, підключених до джерела теплової енергії та необладнаних приладами обліку, виходячи з договірних навантажень та режимів подачі тепла в звітному місяці;

тарифу, який встановлено рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Тариф=899 грн. за 1 Гкал та вираховується за формулою:

Рт.э.от.=Qот*(tв.п.=tн.в.)/(tв.п.-tcр)Тот*Кот=Гкал (споживання теплової енергії)

Сума нарахувань за опалення складає Sот.=Рт.э.от.*Тариф.

Проте, в порушення розділу 6 договору, відповідач вартість отриманої теплової енергії своєчасно та в повному обсязі не сплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за період квітень 2015 року - січень 2017 року у сумі 164857,55 грн.

Згідно ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Отже, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті теплової енергії у розмірі та у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань у розмірі 164857,55 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 (61124, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, відомості про дату та місце народження в матеріалах справи відсутні) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119, р/р 2313 ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" МФО 351823) - 164857,55 грн. заборгованості за невиконання договірних зобов'язань по договору №8255 від 01.11.2001 за період квітень 2015 року по січень 2017 року.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 (61124, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, відомості про дату та місце народження в матеріалах справи відсутні) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119, р/р 313 ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" МФО 351823) - 2472,86 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 10.05.2017 р.

Суддя О.В. Погорелова