ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.05.2017 Справа № 904/4375/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦ ВІК", м.Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м.Камянське, Дніпропетровська область

про стягнення основної заборгованості, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат (договір №15-0430-02 від 25.02.2015)

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 12.05.17р.;

від відповідача: представник ОСОБА_2 - довіреність № 12 від 31.01.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спец Вік", м.Запоріжжя (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 299432,32грн. основної заборгованості; 33150,71грн. пені; 4339,38грн. трьох відсотків річних; 30890,84грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

25.02.2015 між сторонами укладено договір №121. На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач протягом 2015 - 2016 років поставив відповідачу товар на загальну суму 499431,32грн., що підтверджується Додатковими угодами, Специфікаціями та видатковими накладними.

За отриманий від позивача товар відповідач розрахувався у розмірі 200000,00грн.

Відповідачем порушуються строки оплати товару, у зв'язку з чим заборгованість останнього перед позивачем становить 299431,32грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань позивач нарахував пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2017 справу №904/4375/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами розгляду позовної заяви від 06.04.2017 за вих.№06/04/2017 ухвалою суду від 12.04.2017 порушено провадження по справі та призначено слухання на 11.05.2017.

11.05.2017 отримано відзив в якому вказано, що в фінансовому обліку відповідача заборгованість перед позивачем становить 299431,32грн. Щодо пені відповідач звернув увагу на постанову Верховної Ради України від 12.09.1991 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР ". Питання пені врегульовано законодавством України. В договорі відсутній розмір пені. Отже, вимога про стягнення пені не є обґрунтованою. З розрахунком трьох відсотків річних відповідач погоджується. Здійснивши контррозрахунок інфляційних втрат відповідач визнав обґрунтованими інфляційні втрати у розмірі 28202,52грн.

11.05.2017 отримано клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення до липня 2017.

Клопотання обґрунтовано тим, що виробничо-господарська діяльність відповідача починаючи з 2008 року здійснюється в надзвичайно складних умовах, які викликані постійним зростанням цін на електроенергію, природний газ, а також зростанням тарифів на залізничні перевезення на внутрішньому ринку.

Негативно вплинули на виробничо-господарську діяльність підприємства і втрата усталених господарських зв'язків з постачальниками сировини та матеріалів на Донбасі з причини проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей.

За інформацією Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську сума невідшкодованих державою сум з податку на додану вартість становить ,49грн.

На підприємстві відповідача прийнято рішення про "гарячу" консервацію обладнання комбінату, що підтверджується наказами №305, №307 від 30.03.2017.

15.05.2017 від позивача отримано позовну заяву (уточнену) в якій просить суд стягнути з відповідача 299431,32грн. основної заборгованості; 33150,71грн. пені; 4339,38грн. трьох відсотків річних; 30833,55грн. інфляційних втрат. Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Враховуючи положення пункту 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд розцінив подану позивачем позовну заяву (уточнену), як заяву про зменшення позовних вимог та прийняв її до розгляду.

Щодо повідомлення сторін.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 11.05.2017.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 11.05.2017.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 15.05.2017, продовжено розгляд справи по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити; представник відповідача позовні вимоги частково не визнав.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 15.05.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Спец Вік" (далі по тексту - позивач, продавець) та публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (далі по тексту - відповідач, покупець) укладено договір №15-0430-02, відповідно до пункту 1.1 умов якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти й оплатити продукцію, іменовану надалі товар. Кількість, номенклатура, ціна, строки поставки товару, умови поставки (відповідно до ІНКОТЕРМС - правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної ОСОБА_3 в редакції 2010 року) та умови оплати визначені у Специфікаціях, прикладених до даного договору, що становлять його невід'ємну частину.

Ціна товару встановлюється у гривнях, на умовах поставки зазначених у Специфікаціях, прикладених до договору, що становлять його невід'ємну частину (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.2 договору сума договору на момент підписання згідно, Специфікації №1, становить 22251,00грн. із ПДВ і буде змінена на суму кожної наступної Специфікації, що підписується обома сторонами.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця.

Пунктом 4.2 договору визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється на підставі рахунка, на умовах зазначених у Специфікаціях, прикладених до договору, що становлять його невід'ємну частину. Після здійснення попередньої оплати ціна на товар не змінюється.

Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і скріплення печаткою та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині гарантійних зобов'язань - до повного їх закінчення.

Між сторонами підписано Додаткові угоди №11, №12 від 23.05.2016, №13 в яких встановлено наступні умови оплати, а саме протягом 10 банківських днів з моменту отримання товару на підставі виставленого фактичного рахунку.

Між сторонами підписано Додаткову угоду №14 за якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору по 31.12.2017.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними:

- видаткова накладна №РН-03/18/01 від 18.03.2016 на суму 205633,32грн.;

- видаткова накладна №РН-03/31/01 від 31.03.2016 на суму 39648,00грн.;

- видаткова накладна №РН-06/02/01 від 02.06.2016 на суму 32900,00грн.;

- видаткова накладна №РН-11/28/01 від 28.11.2016 на суму 221250,00грн.

Враховуючи неналежне виконання обов'язку відповідачем в частині оплати отриманого під позивача товару, останній нарахував:

- пеню у розмірі 33150,71грн. за загальний період прострочення з 02.04.2016 по 06.04.2017, який здійснено за кожний період окремо;

- три відсотки річних у розмірі 4339,38грн. за загальний період прострочення з 02.04.2016 по 06.04.2017, який здійснено за кожний період окремо;

- інфляційні втрати у розмірі 30890,84грн. за загальний період прострочення з 02.04.2016 по 06.04.2017, який здійснено за кожний період окремо;

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов наступних висновків.

Щодо основної заборгованості.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Між позивачем та відповідачем-1 укладено договір №15-0430-02 від 25.02.2015.

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними №РН-03/18/01 від 18.03.2016 на суму 205633,32грн.; №РН-03/31/01 від 31.03.2016 на суму 39648,00грн.; №РН-06/02/01 від 02.06.2016 на суму 32900,00грн.; №РН-11/28/01 від 28.11.2016 на суму 221250,00грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками позивача та відповідача-1 без будь-яких зауважень та заперечень, крім того скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Вказані видаткові накладні є первинними документами бухгалтерської звітності, що фіксують господарську операцію, яка відбулась між сторонами.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, укладений між позивачем та відповідачем договір поставки є оплатним, і обов'язку постачальника поставити товар відповідає обов'язок покупця оплатити вартість отриманого товару.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення укладених між сторонами Додаткових угод №11, №12 від 23.05.2016, №13 до договору, строк оплати товару отриманого за вищевказаними видатковими накладними є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу. Відповідач отриманий від позивача товар оплатив у розмірі 200000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №14249 від 24.10.2016 на суму 100000,00грн. та платіжним дорученням №14097 від 25.10.2016 на суму 100000,00грн.

Доказів оплати товару в сумі 299431,32грн. відповідач господарському суду не надав.

Відповідач обґрунтовано вказав, що заборгованість перед позивачем становить саме 299431,32грн., а не 299432,32грн. Вказані неточності виправлені поданою позивачем заявою про зменшення позовних вимог.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами відповідач не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 299431,32грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо пені.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 №1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" постановлено встановити, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Питання стягнення пені, як слушно вказав відповідач, законодавством України врегульовано.

Отже, відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 9.3 договору визначено, що взаємини сторін, не передбачені даним договором, регулюються Положення про поставку продукції №888, Господарським процесуальним кодексом України, Цивільним кодексом України та ін.

Позивач вважає, що сторонами на підставі Положенням про поставку продукції №888 врегульовано розмір пені - 0,04 відсотки суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Господарський суд визнав, що вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню з огляду на положення статтей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а саме статтею 1 вказаного Закону чітко визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Тобто обов'язковою умовою для сплати пені є згода сторін. Позивач не надав суду належних доказів того, що згода сторін на стягнення пені існує.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань визначено максимальний розмір пені щодо якого сторони можуть досягти згоди.

Умовами укладеного між сторонами договору не визначено розмір пені.

В даному випадку сторони не надали суду належних доказів наявності між ними згоди про стягнення пені та про розмір такого стягнення.

Отже, вимога про стягнення пені є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі N6-49цс12, від 24.10.2011 у справі N6-38цс11).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" яким визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

До уваги. Господарським судом перерахунок інфляційних втрат здійснено з урахуванням приписів пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.03.2016р. по справі №904/11237/15 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. по справі №904/9336/15 позицію господарського суду підтримано.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його таким, що містить помилки, отже вимога є такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 22617,59грн.

Щодо розподілу судових витрат.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4895,73грн., з урахуванням того, що 88,75% позовних вимог позивача судом задоволено.

Щодо відстрочки виконання рішення суду.

Пунктом 6 частини 1 статті 83 Господарського кодексу України визначено право господарського суду зокрема відстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Такі ж висновки містяться в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012.

Положення ст.ст.83, 121 Господарського процесуального кодексу України не містять переліку виняткових випадків відстрочки або розстрочки виконання рішення, а отже в кожному конкретному випадку, згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України, оцінка судом доказів здійснюється за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд визнав її необґрунтованою, а отже такою, що не підлягає задоволенню.

Господарський суд визнав, що в неналежному виконанні відповідачем умов укладеного між сторонами договорів відсутня вина позивача, а зазначена заборгованість утворилася внаслідок господарської діяльності самого відповідача.

Господарський суд не вбачає винятковості випадку відповідача та враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи заява не підлягає задоволенню.

Господарський суд взяв до уваги, що відповідач не довів належними доказами, що надання відстрочки буде сприяти виконанню рішенню суду.

Загальновідомою обставиною є наявність в економіці держави інфляційних процесів та економічної кризи, однак дотримуючись балансу інтересів сторін господарський суд вважає справедливим в задоволені заяви про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 612, 625, 629, 662, 663, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м.Кам'янське, вул.Соборна, буд.18б; ідентифікаційний код 05393043) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Спец Вік" (69037, м.Запоріжжя, бул.Шевченко, буд.16, п.2; ідентифікаційний код 37407847) 299431,32грн. (двісті дев'яносто дев'ять тисяч чотириста тридцять одна грн. 32 коп.) основної заборгованості; 4339,38грн. (чотири тисячі триста тридцять дев'ять грн. 38 коп.) трьох відсотків річних; 22617,59грн. (двадцять дві тисячі шістсот сімнадцять грн. 59 коп.) інфляційних втрат; 4895,73грн. (чотири тисячі вісімсот дев'яносто п'ять грн. 73 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

16.05.2017

Суддя ОСОБА_4