ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017р. Справа № 914/435/17

За позовом: Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», м. Київ,

до відповідача: Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», м. Львів,

про стягнення 1 118 082,49 грн.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Державним підприємством «Сервісно-видавничий центр» до Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» про стягнення 1 022 027,70 грн.

Ухвалою суду від 06.03.2017 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 27.03.2017 р.

В судовому засіданні 27.03.2017 року судом було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в попередніх ухвалах суду.

В судовому засіданні 24.04.2017 р. оголошено перерву до 04.05.2017 р.

Позивачем на адресу суду 04.05.2017 р. подано заву про збільшення позовних вимог (вх. 1974/17) у звязку з тим, що розрахунок штрафних санкцій у позовній заяві здійснювався станом на 03.01.2017 р., а справа станом на 27.04.2017 р. ще знаходиться в провадженні суду. Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі збільшити розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на його користь 1 118 082,49 грн. з яких 1 000 000,00 грн. фінансової поворотної допомоги, пені у розмірі 106 575,64 грн. та 3% річних в сумі 11 506,85 грн.

В звязку із поданням заяви про збільшення позовних вимог розгляд справи було відкладено на 16.05.2017 року.

В судовому засіданні 16.05.2017 року представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав, просив задоволити з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення відповідачем умов договору та не повернення наданої йому поворотної фінансової допомоги у встановлені строки.

Представник відповідача фактично позовні вимоги визнав, проте заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 5000 грн. в звязку з важким фінансовим становищем підприємства і відсутністю бюджетного фінансування.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив.

В судовому засіданні 16.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

10 грудня 2015 року між Державним підприємством «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» (надалі Позичальник) та Державним підприємством «Сервісно-видавничий центр» (надалі Позикодавець) укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики).

Відповідно до п. 1.1 договору, позикодавець надає Позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (позику), а Позичальник зобовязується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1 договору, поворотна безвідсоткова фінансова допомога (позика) надається у національній валюті України у розмірі 1 000 000,00 грн. без податку на додану вартість.

На виконання умов договору позикодавець платіжним дорученням № 4956 від 15.12.2015 р. перерахував грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн. на рахунок позичальника.

Відповідно до п. 2.4 договору, позичальник повертає безвідсоткову фінансову допомогу (позику) у строк до 09 грудня 2016 року.

Однак, останній станом на 03.01.2017 р. не повернув даної фінансової допомоги позикодавцю, чим порушив свої договірні зобовязання та спричинив виникнення заборгованості в сумі 1 000 000,00 грн.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. 1974/17) та відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 09.12.2016 року по 27.04.2017 року позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 11 506,85 грн. Крім цього, відповідно до п. 3.2 Договору, позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка за період з 09.12.2016 року по 27.04.2017 року складає 16 930,43 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підлягають до задоволення .

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 10 грудня 2015 року, позивач надав відповідачу поворотну безвідсоткова фінансова допомога (позика) у національній валюті України у розмірі 1 000 000,00 грн. без податку на додану вартість, що підтверджується платіжним дорученням № 4956 від 15.12.2015 р. про перерахування грошових коштів в сумі 1 000 000,00 грн. на рахунок позивача на виконання вказаного договору.

Згідно умов договору відповідач мав повернути безвідсоткову фінансову допомогу (позику) у строк до 09 грудня 2016 року.

Однак, останній станом на 03.01.2017 р. не повернув даної фінансової допомоги позивачу, чим порушив свої договірні зобовязання та спричинив виникнення заборгованості в сумі 1 000 000,00 грн., яка підлягають до стягнення на користь позивача.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно п. 3.2 Договору, у випадку несвоєчасного повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачем нарахована пеня за період з 09.12.2016 року по 27.04.2017 року в розмірі 106 575,64 грн. яка підлягає до стягнення з відповідача.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань позивачем за період з 09.12.2016 року по 27.04.2017 року нараховані три відсотки річник в розмірі 11 506,85 грн., які підлягають до стягнення з відповідача .

Що стосується поданого відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій до 5000 грн. в звязку з важким фінансовим становищем підприємства, то воно необґрунтоване і не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань будь-яким з видів передбачених статтею 546 ЦК України, також створює зобов'язальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3.2 Договору, сторони передбачили відповідальність позичальника (відповідача) за прострочення виконання зобов'язання за договором: у разі несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги, позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, всупереч вказаним статтям відповідач, звернувшись до суду із проханням зменшити розмір штрафних санкцій, не надав доказів, які спростовують позовні вимоги чи звільняють його від цивільної відповідальності; не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним договірного зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про недоведеність відповідачем його вимоги щодо зменшення розміру штрафних санкцій та відсутність правових підстав для його зменшення . Важкий фінансовий стан підприємства в силу ст. ст. 33, 34 ГПК України, не є належними доказом наявності підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача за порушення договірного зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтований і підлягає до задоволення.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Збільшенні позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд. 6, ) 1 000 000,00 грн. фінансової поворотної допомоги, 106 575,64 грн. пені, 11 506,85 грн. три відсотки річних та 16 930,43 грн. судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.05.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.