РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2017Справа №910/3869/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю"Дніпровський автобусний завод"

про стягнення заборгованості 91 972,07 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Шаровський С.А. - за довіреністю № 689/100 від 14.12.2016 року;

від відповідача: Алтунін Я.І. - за довіреністю б/н від 14.04.2017 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулось до Господарського суду міста Києва області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський автобусний завод» про стягнення 91 972,07 грн., а саме 45287,26 грн. боргу за спожиту активну електричну енергію, 45287,26 грн. боргу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, 965,44 грн. боргу за перетікання реактивної електричної енергії, 390,30 грн. пені та 41,81 грн. процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 2701 про постачання електричної енергії від 01.08.2007 року в частині своєчасної та повної оплати за поставлену активну електричну енергію та компенсації за перетікання реактивної електричної енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаному розмірі, за наявності якої позивачем нарахована пеня та проценти річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/3869/17 та призначено її розгляд на 19.04.2017 року.

19.04.2017 року через канцелярію суду від відповідача до суду надійшло клопотання б/н від 19.04.2017 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2017 року клопотання відповідача задоволено та розгляд справи відкладено на 03.05.2017 року.

В судові засідання 19.04.2017 року та 03.05.2017 року з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача з'явився в судове засідання 03.05.2017 року.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 03.05.2017 року сторонами суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання 03.05.2017 року до суду не надходило.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Провадження у справі порушено ухвалою від 16.03.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

З огляду на вищевикладене, відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 03.05.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.05.2017 року позовні вимоги не визнав та просив відмовити у позові.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 03.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" Товариство є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, які пов'язані із набранням чинності Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17 вересня 2008 року та зміною найменування з Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" на Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго". Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" перейменовано у Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (протокол від 26 червня 2012 року). Товариство є правонаступником майна, прав та обов'язків Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Дніпрообленерго», Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго".

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» (позивач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський автобусний завод» (відповідач у справі, споживач за договором) було укладено Договір про постачання електричної енергії № 2701 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 2,8 мВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 2.1 Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

За умовами Договору постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (Додаток «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок (ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; забезпечити отримання споживачем електричної енергії в межах дозволеної потужності 2,8 мВт (п.п. 2.2.2. п. 2.2. Договору).

Вказаним обов'язкам кореспондує визначений умовами п.п.2.3.3., 2.3.4 Договору обов'язок споживача оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку «Порядок розрахунків» та Додатку «графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з Додатком «Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії».

Зокрема, Додатком № 3 до Договору сторони погодили «Порядок розрахунків» та Додатком № 9 «Порядок розрахунків плати за перетікання реактивної електроенергії».

Так, відповідно до п. 1 Додатку № 3 до Договору розрахунковим періодом встановлюється місяць з 19 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Згідно п. 1 Додатку № 3 до Договору в редакції Додаткової угоди до Договору від 01.12.2010 року розрахунковим періодом встановлюється місяць з 11 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Пунктом 2 Додатку № 3 до Договору передбачено, що обсяги використаної електричної енергії, які підлягають оплаті, визначаються за показами засобів розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених ПКЕЕ.

Відповідно до п.п. 2.2 Додатку № 3 до Договору підтвердження фактично використаного обсягу електричної енергії за звітний розрахунковий період, що належить до сплати споживачем здійснюється сторонами за формою акту про використану електричну енергію, погодженого сторонами (додаток 5 до договору), який споживач надає постачальнику протягом доби після завершення розрахункового періоду в двох примірниках.

Згідно з п.п. 4.2 Додатку № 3 до Договору остаточний розрахунок здійснюється на підставі самостійно отриманого у постачальника рахунка протягом 1 доби після подання акту про використану електричну енергію відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, згідно з п. 2.2 цього додатку, або за остаточним рахунком нарахованим згідно п. 2.3 цього додатку, протягом 5 операційних банківських днів з дня отримання рахунку.

У відповідності до п. 1 Додатку № 9 до Договору «Порядок розрахунків вплати за перетікання реактивної електроенергії» розрахунок здійснюється для кожної площадки вимірювань за токами обліку, що зазначені в таблиці 1 до цього додатку «Перелік точок розрахункового обліку реактивної енергії».

За підсумками розрахункового періоду постачальник аза даними акту про використання електричної енергії споживачем (Додаток № 5 до Договору) здійснює обчислення платежів і виписує споживачу рахунок за перетікання реактивної електричної енергії. Кошти за перетікання реактивної електричної енергії перераховуються споживачем на поточний рахунок постачальника протягом 5 операційних днів від дня отримання розрахункових документів (п. 14 Додатку № 9 до Договору).

За умовами п.5.1 Договору для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 01 жовтня поточного року надає постачальнику відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії за формулою Додатку «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» - ТОВ «Дніпровський автобусний завод».

Так, згідно наявного в матеріалах справи Додатку № 1 до Договору сторонами погоджено обсяги постачання електричної енергії споживачу на 2014 рік, зокрема, на березень 2014 року - 58,0 тис. кВт*год, на квітень 2014 року - 52,0 тис.кВт*год.

При цьому листами № 2/17.02.14 від 17.02.2014 року та № 1/17.03.2014 від 17.03.2014 року, копії яких наявні в матеріалах справи, споживач звертався до постачальника з проханнями про зменшення ліміту енергоспоживання за березень та квітень 2014 року та встановлення в обсязі 0,00 кВт*год.

В свою чергу позивач у відповідності до вказаних звернень ТОВ «Дніпровський автобусний завод» скоригував споживачу обсяги споживання електричної енергії на березень - квітень 2014 року до 0,00 тис. кВт*год, про що на адресу споживача надіслані повідомлення № 6474/РВЕ 133000 від 18.02.2014 року та № 10347/РВЕ 133000 від 19.03.2014 року, які отримані останнім 18.02.2014 року та 19.03.2014 року відповідно.

Як свідчать матеріали справи, у відповідності до умов Додатку № 3 до Договору відповідачем були подані акти про використану електроенергію по ТОВ «Дніпровський автобусний завод» за період березень - квітень 2014 року, копії яких наявні в матеріалах справи, та згідно яких споживач підтвердив споживання електроенергії за березень 2014 року в обсязі - 25 387кВт*год, за квітень 2014 року - 11 168 кВт*год.

Позивачем зазначається в позовній заяві, що на виконання умов вищезазначеного Договору за період березень - квітень 2014 року включно позивачем здійснене постачання електроенергії споживачеві, в оплату якої позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки: за активну електроенергію на суму 45 287,26 грн. та на компенсацію за перетікання реактивної енергії на суму 965,44 грн., копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Факт отримання рахунків на оплату використаної активної електричної енергії та компенсацію за перетікання реактивної електричної електроенергії за березень - квітень 2014 року 12.03.2014 року та 14.04.2014 року підтверджується підписами уповноваженого представника ТОВ «Дніпровський автобусний завод».

Також супровідним листом № 10375/1300 від 10.02.2017 року позивачем було направлено на адресу споживача рахунки та акти про використану електричну енергію за березень - квітень 2014 року, що підтверджується копією опису вкладення в цінний лист від 10.02.2017 року та повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого документи отримані відповідачем 15.02.2017 року.

Заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої позивачем та спожитої відповідачем електроенергії за вказаними рахунками відповідачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання електроенергії та забезпечення перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, доказів опротестування даних, зазначених в рахунках за період березень - квітень 2014 року до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання з постачання електроенергії, обумовлені Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито електроенергію без будь - яких зауважень.

Проте, внаслідок несплати виставлених позивачем рахунків за березень - квітень 2014 року за відповідачем обліковувалась непогашена заборгованість в сумі 45 287,26 грн. за активну електричну енергію та в сумі 965,44 грн. за перетікання реактивної електричної енергії.

Окрім цього, згідно п.5.5 Договору споживання електричної енергії понад договірну величину визначається постачальником під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі даних, підтверджених сторонами в акті про використану електричну енергію.

Позивачем зазначено в позовній заяві та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що в березні - квітні 2014 року мало місце перевищення споживання електричної енергії понад договірну величину, а саме 25 387кВт*год в березні 2014 року та 11 168 кВт*год в квітні 2014 року, визначених на підставі п.6.13-6.16 ПКЕЕ, п.5.5 Договору.

Згідно п.5 Додатку № 3 до Договору перевищення договірної величини споживання електричної енергії та/або величин потужностей, визначених як різниця між обсягом фактично спожитої величини і обсягом договірної величини електричної енергії і як різниця між найбільшою величиною споживаної електричної потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду в години контролю максимуму навантаження, та договірною граничною величиною електричної потужності протягом розрахункового періоду, належать сплаті споживачем на підставі рахунку постачальника протягом п'яти операційних банківських днів з дня отримання рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (згідно ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»).

Відповідно до п.п.4.2.2 Договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитих та договірних величин.

В свою чергу позивачем було визначено вартість перевищення договірної величини споживання електричної енергії за березень 2014 року в сумі 31 451,45 грн. та за квітень 2014 року в сумі 13 835,81 грн., всього 45 287,26 грн. та виставлено відповідачеві відповідні рахунки для сплати, які отримані останнім 12.03.2014 року та 14.04.2014 року відповідно. Окрім того, вказані рахунки направлялись споживачу вищезазначеним супровідним листом № 10375/1300 від 10.02.2017 року, та отримані ТОВ «Дніпровський автобусний завод» 15.02.2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, вказані рахунки за перевищення договірної величини споживання електричної енергії відповідачем оплачені не були.

Таким чином, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості спожитої в березні - квітні 2014 року активної електроенергії, перетікання реактивної електричної енергії та обсягів перевищення договірної величини споживання відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 45 287,26 грн. боргу за спожиту активну електричну енергію, 965,44 грн. боргу за перетікання реактивної електричної енергії, 45 287,26 грн. боргу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, які позивач просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Окрім того, суд зазначає, що відносини між постачальником та споживачем регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та Законом України «Про електроенергетику», відповідно до ст. 1 якого енергією є електрична енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно - правових документів та договору про постачання енергії.

Згідно з п. 5.1 Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без дозволу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно приписів ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Частинами першою і другою статті 275 передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зокрема, Додатком № 3 до Договору сторони погодили «Порядок розрахунків» та Додатком № 9 «Порядок розрахунків плати за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також суд зауважує, що за загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставивши споживачу (відповідачу) активну електричну енергію та забезпечивши перетікання реактивної електричної енергії між електропередавальною організацією та споживачем згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору в обумовлений строк не оплатив вартість активної електричної енергії, перетікання реактивної електричної енергії та перевищення договірної величини споживання електричної енергії та має перед позивачем заборгованості з оплати 45 287,26 грн. боргу за спожиту активну електричну енергію, 965,44 грн. боргу за перетікання реактивної електричної енергії, 45 287,26 грн. боргу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 2701 про постачання електричної енергії від 01.08.2007 року та/або його окремих положень суду не надано.

Зважаючи на встановлені обставини справи та приписи вищевикладених правових норм, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 45 287,26 грн. боргу за спожиту активну електричну енергію, 965,44 грн. боргу за перетікання реактивної електричної енергії, 45 287,26 грн. боргу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії позивачем нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню у вказаній сумі.

Згідно пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в порушення умов Договору у визначений строк оплату поставленої позивачем активної електричної енергії та перетікання реактивної електричної енергії належним чином не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

За приписами п.п. 4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в той період, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови №14 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 23.01.12 р. у справі № 37/64, постанова від 01.10.14 р. у справі № 6-113цс14).

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

При цьому, як зазначено позивачем в позовній заяві, оскільки відповідачем прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з оплати спожитої активної електричної енергії в строки, які були обумовлені умовами спірного Договору, не виконані, останньому позивачем нараховано пеню в сумі 390,30 грн. за період з 23.02.2017 року по 05.03.2017 року, яку позивач просив суд стягнути з відповідача в поданій суду позовній заяві згідно наданого розрахунку.

Окрім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем здійснено нарахування за Договором процентів річних в сумі 41,81 грн. за період з 23.02.2017 року по 05.03.2017 року.

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача нарахувань, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 390,30 грн. пені та 41,81 грн. процентів річних за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати спожитої за Договором електричної енергії відповідають вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги в частині стягнення з відповідача пені та процентів підлягають задоволенню в розмірі визначеному позивачем, а саме 390,30 грн. пені та 41,81 грн. процентів річних.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський автобусний завод" (03124, м. Київ, Бульвар Івана Лепсе, 6; ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22; ) 45 287 (сорок п'ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 26 коп. - боргу за спожиту активну електричну енергію, 45 287 (сорок п'ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 26 коп. - боргу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, 965 (дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 44 коп. - боргу за перетікання реактивної електричної енергії, 390 (триста дев'яносто) грн. 30 коп. - пені, 41 (сорок одну) грн. 81 коп. - процентів річних, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 04.05.2017 року.