КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. Справа№ 910/16105/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

від позивача (апелянта): Бондаренко М.Г. - представник за довіреністю

від відповідача: Онофріюк Д.В. - представник за довіреністю

від третьої особи на стороні позивача - 1: Голік О.А. - представник за довіреністю

від третьої особи на стороні позивача - 2: не з'явився;

від третьої особи на стороні позивача - 3: не з'явився;

від третьої особи на стороні позивача - 4: не з'явився;

від третьої особи на стороні відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О.

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16105/16 (суддя Нечай О.В.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

2. ОСОБА_7,

3. ОСОБА_8,

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті-Стейт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Чуловський Володимир Анатолійович

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16105/16 в позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що твердження позивача щодо того, що відповідач, укладаючи Договір відступлення, фактично отримав пільги або переваги перед іншими кредиторами, прямо не встановленими чинним законодавством України та внутрішніми документами банку, є необґрунтованими, оскільки Договір відступлення укладений у відповідності до приписів ст. 512 Цивільного кодексу України та був виконаний сторонами належним чином. Крім того, Договір відступлення є відплатним, що також спростовує вищевказані доводи позивача, в свою чергу відповідачем належним чином була виконана вказана умова, перераховані позивачу кошти у відповідній сумі, а тому належних доказів, які б свідчили про наявність будь-яких переваг або пільг відповідача перед іншими клієнтами банку, позивачем не надано. Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що всі доводи позивача про нікчемність Договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2017 спростовуються приписами чинного законодавства України та наявними у матеріалах справи доказами, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про застосування наслідків нікчемного правочину у вигляді повернення відповідачем позивачу документів, отриманих відповідачем у зв'язку з укладенням Договору відступлення.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О. звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16105/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції було повністю проігноровано посилання позивача щодо неможливості проведення транзакції з перерахуванням коштів в рахунок оплати нікчемного договору. Апелянт зазначив, що перерахування коштів зі свого поточного рахунку на рахунок ПАТ «УПБ» в рахунок оплати за договором відступлення ТОВ «ФК Аурум Фінанс» було оформлено платіжним дорученням № 62 від 27.05.2015. Однак, станом на 27.05.2015 залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» складав 43 805,61 грн., що унеможливлює, на думку позивача, виконання вищевказаного платіжного доручення. Таким чином кошти до банку не надходили. Крім того, апелянт зазначив, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено підставу нікчемності правочину визначену п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також, скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що правочин є оплатним, а отже не містить ознак нікчемності, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Серед іншого, апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції було неправильно застосовано приписи п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, на думку позивача, є абсурдним висновок місцевого господарського суду про те, що взаємовідносини сторін щодо укладання депозитного договору не стосуються предмета спору. Враховуючи, що наслідком укладення договору про відступлення права вимоги є саме забезпечення виконання банком грошових зобов'язань перед відповідачем і такий правочин направлений на зміну черговості задоволення задоволення кредиторських вимог до банку - такий правочин є нікчемним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017р. у складі суддів: головуючий суддя Куксов В.В., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О. до розгляду. Розгляд справи призначено на 01.03.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 у складі суддів: головуючий суддя Куксов В.В., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. виправлено допущену описку у резолютивній частині ухвали Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 по справі № 910/16105/16, шляхом внесення відповідних змін, а саме: "Розгляд справи призначити на 01.03.2017 о 11 год. 20 хв." замінити на "Розгляд справи призначити на 09.03.2017 о 10 год. 40 хв.".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 відкладено до 22.03.2017.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Куксова В.В. у відпустці, розгляд справи № 910/16105/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі №910/16105/16, який був призначений на 22.03.2017 не відбувся.

Розпорядженням від 27.03.2017 у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у складі суддів: головуючий суддя Куксов В.В., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О. до розгляду. Розгляд справи призначено на 26.04.2017.

В судовому засіданні 26.04.2017 представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових пояснень, які були подані ним через відділ канцелярії 07.03.2017, просив рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16105/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.04.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечував, з урахуванням поданих через канцелярію суду відзиву на апеляційну скаргу та додаткових пояснень до відзиву на апеляційну скаргу, в яких відповідач зазначив, що посилання апелянта на неможливість проведення розрахунків за договором про відступлення права вимоги спростовуються наявними в матеріалах справи платіжним дорученням № 62 від 27.05.2017, яке містить штамп банку та підпис його посадової особи про проведення операції, довідкою про рух коштів по рахунку відповідача та актом приймання-передачі прав вимоги від 27.05.2015, відповаідно до п. 3 якого сторони підтверджують здійснення розрахунків за ним. Також, відповідач зазначив, що посилання апелянта на неможливість виконувати платіжні документи клієнтів банку, у зв'язку з відсутністю достатнього залишку коштів на кореспондентському рахунку позивача в НБУ, безпідставне та не доведене належними та допустимими доказами у справі, оскільки грошові кошти банку обліковуються не лише на кореспондентському рахунку НБУ, який використовуються для міжбанківських розрахунків та обліку обов'язкових резервів, а і на інших кореспондентських та внутрішньобанківських рахунках позивача. Крім того, відповідач заперечує нікчемність спірного договору в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і зазначає про те, що апелянтом не доведено надання умовами договору про відступлення права вимоги переваг (пільг) кредитору чи наявність при укладанні договору такої мети. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування - відсутні.

Представник третьої особи на стороні позивача-1 в судовому засіданні 26.04.2017 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16105/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представники третіх осіб на стороні позивача 2,3,4 та третьої особи на стороні відповідача в судове засідання 26.04.2017 не з'явилися, причин неявки суд не повідомили, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавали.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

У п. 3 Постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії-" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, встановленого ч. 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, за наявними у справі матеріалами.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути частково скасовано, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (далі - позивач, первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (далі - відповідач, новий кредитор) було укладено Договір про відступлення прав вимоги (далі - Договір відступлення), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 6266, згідно з умовами якого банк (передає) відступає новому кредитору свої права до ОСОБА_7 (далі - боржник), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній в п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим Договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за:

- за Кредитним договором № 833 від 24.05.2012, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього (далі - Кредитний договір);

- за Договором поруки № 833-1 від 24.05.2012 (далі - Договір поруки - 1);

- за Договором застави майнових прав на грошові кошти № 833-2 від 24.05.2012 (далі - Договір застави майнових прав);

- за Договором поруки № 833-3 від 24.05.2012 (далі - Договір поруки - 2);

- за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_8, посвідченим 24.05.2012 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г., за реєстровим № 977 (далі - Іпотечний договір), відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано власне нерухоме майно ОСОБА_8 в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, а саме: квартира АДРЕСА_1.

За умовами пункту 2 Договору відступлення до Нового кредитора переходять всі права Первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п. 3 цього договору, а також всі права Іпотекодержателя за Іпотечним договором, заставодержателя за договором застави, а також всі права за Договором поруки-1 та Договром поруки-2.

Згідно з пунктами 3 та 5 Договору відступлення станом на 25.02.2015 заборгованість за Кредитним договором становить 205 542,38 грн. За відступлені права вимоги за Кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 205 542,38 грн без податку на додану вартість, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х банківських днів з дня укладення цього Договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами:

Отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український Професійний Банк"

Банк отримувача: Публічне акціонерне товариство "Український Професійний Банк"

№ рахунку: НОМЕР_1

Ідентифікаційний код: 19019775

МФО: 300205

Призначення платежу: "Оплата за Договором відступлення права вимоги від 26.05.2015".

Постановою Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних", Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ".

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

29.05.2015 наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіної Л.О. "Про перевірку договорів в ПАТ "УПБ" № 26/ТА було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим чистиною 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіної Л.О. від 11.06.2015 було внесено зміни до складу комісії, затвердженої п. 2 наказу № 26/ТА від 29.05.2015.

За результатами перевірки було складено Протокол № 6 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів), на виконання Наказу № 26/ТА від 29.05.2015, витяг з якого наявний у матеріалах справи, з якого вбачається наступне:

- в преамбулі Договору відступлення невірно визначена Сторона - 2 (ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС"), як "Первісний Кредитор";

- вищевказаний Договір відступлення укладений між ТОВ ФК "Аурум Фінанс" та банком в період дії Постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" (далі - Постанова № 293/БТ) відповідно до якої банк було віднесено до категорії проблемних (строком до 180 днів), установлено цілий ряд обмежень для ПАТ "УПБ", запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора Національного банку України.

За результатами роботи комісії з перевірки виявлено, що при укладанні Договору відступлення було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, які полягають, зокрема, в тому, що розрахунки за Договором відступлення проводились шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитора, відкритому в банку, на рахунки 2909 ("Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами") позичальника банку: по Договору відступлення на рахунок НОМЕР_1. На поточний рахунок "ТОВ ФК "Аурум Фінанс" кошти надійшли в травні 2015 від ТОВ "База відпочинку "Крутий берег" (достроково повернуто депозит, розміщений у банку в серпні минулого року) та ТОВ "Розвиток-2012" (кошти були в банку на рахунках фізичних та юридичних осіб до моменту прийняття Постанови № М293/БТ) за Договорами про залучення фінансових активів. Таким чином, при розрахунках по Договору відступлення, що здійснювались в національній валюті України, платежі проводились не через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою № 293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України.

Так, позивач зазначив про те, що нормативний акт є обов'язковим для виконання всіма банками, а також юридичними і фізичними особами під час здійснення банківських операцій. Таким чином, Постанова № 293/БТ є нормативно-правовим актом і є обов'язковою для виконання, а усі правочини, які на момент вчинення суперечили вказаній постанові є нікчемними. Нікчемність правочину, через порушення Постанови НБУ про віднесення банків до категорії проблемних підтверджується також правовою позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 у справі №826/20764/14. Однак, на думку позивача, сторони Договору умисно не проводили розрахунки через кореспондентський рахунок ПАТ "УПБ", відкритий в Національному банку України, оскільки на момент укладення нікчемного правочину у банку був відсутній достатній залишок коштів на кореспондентському рахунку, що унеможливило б проведення такої операції. Саме тому, та з метою приховування фіктивності операції з переказу коштів, розрахунки були штучно проведені через внутрішні рахунки банку. При цьому, обмеження Національного банку України в частині зобов'язання ПАТ "УПБ" здійснювати усі розрахунки саме через кореспондентський рахунок в НБУ були направлені на унеможливлення проведення операцій з незаконного виведення активів банку шляхом проведення штучних внутрішніх транзакцій.

Крім того, позивач зазначив про те, що банк, уклавши Договір відступлення, безоплатно здійснив відчуження майна (активів банку), прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, оскільки фактично грошові кошти до банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції. ПАТ "УПБ", уклавши Договір відступлення, прийняло на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. З ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як ознака нікчемності правочину. При цьому, умови Договору відступлення, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за Кредитним договором та Договором відступлення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами ПАТ "УПБ", що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Таким чином, на думку позивача Договір про відступлення прав вимоги, посвідчений 26.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрований за № 6266, відповідно до якого ПАТ "УПБ" відступило (передало) ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" належні банку майнові права за Кредитним договором, з урахуванням усіх додаткових угод та договорів про внесення змін до нього, за Договором поруки - 1, за Договором застави майнових прав, за Договором поруки - 2, за Іпотечним договором, є нікчемним згідно з пунктами 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з чим ПАТ "УПБ" звернулося до суду з позовом про застосування наслідків нікчемності правочину, а саме: повернути банку отримані відповідачем документи за Договором про відступлення, зокрема ті, що стосуються боржника, а саме: Кредитний договір, Договір поруки - 1, Договір застави майнових прав, Договір поруки - 2, Іпотечний договір, Договір купівлі-продажу, Витяг з державного реєстру правочинів № 11359976 від 24.05.2012, Витяг про державну реєстрацію прав № 34290014 від 28.05.2011, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 14; внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: в записі про іпотеку № 9810058 замінити іпотекодержателя; в записі про обтяження № 9996477 змінити обтяжувача.

Суд першої інстанції, посилаючись на п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9, зазначив про те, що в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про те, що після отримання позивачем від відповідача відповіді на повідомлення про нікчемність Договору відступлення, позивач звернувся до суду з позовом про вирішення такого спору.

Також, суд першої інстанції зазначив, що вказана позивачем у позові підстава, а саме те, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, є необґрунтованою, оскільки судом встановлено факт перерахування відповідачем коштів позивачу за перехід права вимоги, у встановленому Договором відступлення розмірі, що підтверджується копією платіжного доручення.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку, що твердження позивача щодо того, що відповідач, укладаючи Договір відступлення, фактично отримав пільги або переваги перед іншими кредиторами, прямо не встановленими чинним законодавством України та внутрішніми документами банку, є необґрунтованими, оскільки Договір відступлення укладений у відповідності до приписів ст. 512 Цивільного кодексу України та був виконаний сторонами належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовноих вимоги позивача.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується і вважає його таким, що зроблений з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також таким, що не відповідає обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514, частини 1 статті 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, спірний договір за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року №9 судам відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 Цивільного кодексу України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року №9 визначено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який набув чинності 22.09.2012.

Так, статтею 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ").

Відповідно до частини 3, 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Отже, як вже зазначался вище, 26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" було укладено Договір про відступлення прав вимоги згідно з умовами якого банк (передає) відступає новому кредитору свої права до ОСОБА_7, а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній в п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим Договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за: - за Кредитним договором № 833 від 24.05.2012, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього; - за Договором поруки № 833-1 від 24.05.2012; - за Договором застави майнових прав на грошові кошти № 833-2 від 24.05.2012; - за Договором поруки № 833-3 від 24.05.2012; - за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_8.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 6 Договору про відступлення права вимоги, права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі.

Відповідно до актів приймання-передачі від 27.05.2015 та витягу з акту приймання-передачі від 27.05.2015, на підставі пункту 6 Договору про відступлення прав вимоги, укладеного між сторонами, позивач передав, а відповідач-1 прийняв права за зобов'язанням ОСОБА_7 та наступні документи: кредитний договір № 833 від 24.05.2012; іпотечний договір від 24.05.2012, посвідченим Приватним нотаріусом Бориспільського районного територіального округу Київської області Мургою С.Г., за реєстровим номером № 977; договір поруки № 833-3 від 24.05.2012; договір поруки № 833-1 від 24.05.2012; договір застави майнових прав на грошові кошти № 833-2 від 24.05.2012; договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Приватним нотаріусом Бориспільського районного територіального округу Київської області Мургою С.Г., за реєстровим номером № 973; витяг з державного реєстру правочинів № 11359976 від 24.05.2012 (щодо реєстрації договору купівлі-продажу квартири № 973 від 24.05.2012); Витяг про державну реєстрацію прав № 34290014, виданий 28.05.2012; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 від 28.01.2011.

Як вже зазначалося вище, постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк". Даним рішенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Український професійний банк" та прийнято рішення про ліквідацію Банку .

На виконання вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Даним рішенням Фонду було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк" і розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Український професійний банк" з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" призначено Пантіну Л.О.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіної № 26/ТА від 29.05.2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим статтею 38 Спеціального Закону.

Уповноваженою особою згідно наказу № 26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ".

За результатами роботи комісії складено протокол № 6 від 24.07.2015 та встановлено, що:

- договір про відступлення прав вимоги укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє Банку передавати третім особам майно та активи;

- прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від кредитора з його поточного рахунку в Банку, Банком було порушено вимоги постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України;

- умови Договору відступлення права прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК Аурум Фінанс" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у пункті 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Відтак, було прийнято рішення про затвердження результатів перевірки, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіною було складено повідомлення № 01-10/3281 від 03.08.2015 про нікчемність правочину, адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", відповідно до якого останнє повідомляється про нікчемність договору про відступлення прав вимоги укладеного 26.05.2015 між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», відповідно до якого ПАТ «УПБ» передає (відступає) ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_7 по кредитному договору № 833 від 24.05.2012.

Вказаним повідомленням про нікчемність правочину позивач просив повернути протягом десяти днів всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015).

Повідомлення за № 01-10/3281 від 03.08.2015 про нікчемність вказаного договору про відступлення з вимогою про повернення всіх отриманих за цим договором документів було отримано відповідачем 13.08.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач вимог повідомлення не виконав.

У повідомленні № 01-10/3281 від 03.08.2015 про нікчемність договору про відступлення Банк послався як на підставу нікчемності правочину на пункт 7 частини 3 статті 38 вказаного Закону, а саме: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з приписами пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у випадку якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У витязі з протоколу № 6 від 24.07.2015 Банк, зокрема, зазначає, що станом на дату укладення спірного Договору відповідач був кредитором позивача, зокрема, зо договором № 315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" від 20.05.2015.

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи, за Договором № 315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за Депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" від 20.05.2015 відповідач перерахував на депозитний рахунок (відкритий в ПАТ "УПБ") 10 000 000,00 грн. згідно меморіального ордеру № 22998266 від 25.05.2015.

Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Однак, позивач зазначив, що за вказаним депозитним договором повернення коштів відповідачу не відбулось, оскільки на кореспондентському рахунку позивача станом на 25.05.2015 залишок грошових коштів становив лише 160 890, 97 грн.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач є кредитором позивача за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами. (Вказаного висновку дійшов Верховний суд України в постановах від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14 (3-24гс15) та від 01.04.2015 у справі № 910/5560/14).

Разом з цим, як уже зазначалося, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку ліквідації банку залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою, а задовольняються у порядку черговості, встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас відповідач, будучи кредитором позивача за укладеним з ним депозитним договором та розрахувавшись за договором відступлення права вимоги від 26.05.2016, отримав від позивача майнові вимоги до права до ОСОБА_7 за кредитним договором № 833 від 24.05.2012; договором поруки № 833-1 від 24.05.2012; договором застави майнових прав на грошові кошти № 833-2 від 24.05.2012; договором поруки № 833-3 від 24.05.2012; іпотечним договором, укладеним між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_8, посвідченим 24.05.2012 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г., за реєстровим № 977 та, відповідно, враховуючи віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення частини своїх майнових вимог перед іншими кредиторами позивача, які (переваги) не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача, що є підставою нікчемності спірного Договору у відповідності до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача правомірно, в силу приписів пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", віднесла договір відступлення права вимоги від 26.05.2015 до нікчемних.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ознаки нікчемності Договору, передбачених пунктами 1, 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на які позивач також посилається, як на підстави нікчемності правочину, - відстуні, що підтверджується наступним.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що порушення постанови правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, на яку посилається позивач, не є підставою нікчемності правочину в розумінні статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 215 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012 (далі, Положення №346) встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Нормами частини 6 статті 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та пункту 5.1. глави 5 розділу 1 Положення №346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора в разі потреби в посиленні контролю за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами.

Постановою Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 "Про віднесення ПАТ "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" були встановлені обмеження у діяльності ПАТ "Український професійний банк" як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України, був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку, банку заборонено використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Отже, постановою Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 встановлені обмеження у діяльності ПАТ "Український професійний банк" як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

Суд зазначає, що вказана постанова Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф "банківська таємниця", а, отже, є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлена індивідуально тільки на позивача.

Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до Банку заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та постанови Правління Національного банку України № 346.

Невідповідність укладеного договору вимогам постанови Національного банку України не визначено як підставу нікчемності згідно частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями відповідача, що заборона позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ (пункт 5 та пункт 6 постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015) стосувались міжбанківських переказів і не поширюються на внутрішньобанківські операції позивача.

Дана позиція узгоджуються зі змістом норми статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з якою у випадку віднесення Національним банком України банку до категорії проблемних, останньому забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Згідно статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Відповідач не є банківською установою, тому не має правових підстав та можливості згідно закону відкривати кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі в Національному банку України, а також здійснювати міжбанківські перекази. Грошові кошти за договором про відступлення були перераховані відповідачем позивачу саме з власного поточного рахунку, відкритого у позивача. Таким чином, розрахунки між юридичною особою-клієнтом (відповідачем) і Банком (позивачем) не є міжбанківськими переказами і не можуть (не повинні) здійснюватися через кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі через кореспондентський рахунок позивача в Національному банку України.

Слід зазначити, що підстава нікчемності правочину, зазначена в пункті 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", також не має місця у даному випадку, оскільки укладення договору відступлення від 26.05.2015 не призвело до визнання банку неплатоспроможним, адже ще 30.04.2015 банк було віднесено до категорії проблемних.

Посилання позивача на те, що ним безоплатно відчужено право вимоги за кредитним договором у зв'язку з прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента на вчинення відповідних майнових дій, судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки договір про відступлення права вимоги від 26.05.2015 не є договором про безоплатне відчуження майнових прав.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що платіжним дорученням № 62 від 27.05.2015 відповідачем було перераховано позивачу 205 542,38 грн., в графі платіжного доручення "призначення платежу" вказано "оплата за відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення права вимоги від 26.05.2015".

У платіжному дорученні № 62 від 27.05.2015 міститься відмітка банку про "Проведення розрахункового документа", дату його проведення - 27.05.2015, підпис відповідальної особи з відбитком штампу банку-позивача. Доказів про взяття платіжного доручення № 62 від 27.05.2015 на обліковування, повідомлення ТОВ "ФК Аурум Фінанс" про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку" або інших матеріали справи не містять.

Відтак, спірний Договір є нікчемним лише в силу приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що зазначалося вище.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину підлягають задоволенню шляхом зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" повернути Банку права майнової вимоги, отримані за договором відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 6266 та оригінали документів, отримані згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно змін про суб'єктів в записі про іпотеку № 9810058, та змін про суб'єктів в записі про обтяження № 9996477, з огляду на наступне.

Так, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, з позовних вимог (зокрема, з пункту 4 прохальної частини позову), заявлених у даній справі вбачається, що позивач просив внести зміни до Державного реєстру, не вказуючи осіб, яких необхідно зобов'язати внести такі зміни до Державного реєстру. При цьому, за змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

А тому, з урахуванням нікчемності Договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, позивач не позбавлений права звернутись до державного реєстратора або до нотаріуса (як спеціального суб'єкту у передбачених законом випадках) із заявою про внесення змін до Державного реєстру. Окремими підставами відмови в задоволенні позовних вимог, викладених в пункті 4 прохальної частини позову, крім вищевикладеного, є відсутність будь-якого нормативного обґрунтування заявлених вимог, порушення прав в розумінні статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим колегія суддів також дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, і викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, а тому в силу п. 1, п. 3 ч. 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, які виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведененого, враховуючи те, що позовні вимоги позивача судом апеляційної інстанції задоволено частково, то з відповідача підлягає стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 2 756,00 грн. за подання позовної заяви.

Крім того, з урахуванням наведених обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 3 031,20 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Паніної Л.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16105/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/16105/16 - скасувати частково.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задовольнити частково.

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) права майнової вимоги, отриманні за договором відступлення прав вимоги № б/н від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 6266, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс".

5. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) оригінали документів отримані згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме:

- Кредитний договір № 833 від 24.05.2012;

- Договір поруки № 833-1 від 24.05.2012;

- Договір застави майнових прав на грошові кошти №833-2 від 24.05.2012;

- Договір поруки № 833-3 від 24.05.2012;

- Іпотечний договір, посвідчений 24.05.2012 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г., за реєстровим № 977;

- Договір купівлі-продажу, посвідчений 24.05.2012 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г., за реєстровим № 973;

- Витяг з державного реєстру правочинів № 11359976 від 24.05.2012;

- Витяг про державну реєстрацію прав № 34290014 від 28.05.2011;

- Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1.

6. В задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

7. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) на користь Публічного акціонерноого товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

8. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) на користь Публічного акціонерноого товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) 3 031 (три тисячі тридцять одна) грн. 20 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

10. Матеріали справи № 910/16105/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко