ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р.Справа № 916/3383/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № б/н від 23.11.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №07 від 19.01.2017р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" до державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 79 917,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Дунайсудноремонт" (далі по тексту ПрАТ "Дунайсудноремонт") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (далі по тексту ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт") про стягнення заборгованості у загальному розмірі 79 917,17 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 61 922,02 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2 102,11 грн., пені у розмірі 3 516,99 грн., збитків від інфляції у розмірі 12 376,05 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. зобовязань в частині сплати вартості наданих позивачем послуг.

01.02.2017р. позивачем було подано до суду заяву (вх. № 2-595/17) про збільшення позовних вимог у справі, у відповідності до якої останній просить суд стягнути із ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" заборгованість у загальному розмірі 96 440,19 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 78 445,04 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2 102,11 грн., пені у розмірі 3 516,99 грн., збитків від інфляції у розмірі 12 376,05 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

06.03.2017р. ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" було подано до господарського суду заяву (вх. №2-1316/17), у відповідності до якої відповідач просив суд припинити провадження у справі в частині позовних вимог ПрАТ "Дунайсудноремонт" про стягнення суми основного боргу у розмірі 78 445,05 грн., на підтвердження чого відповідачем було надано платіжне доручення №3473 від 17.02.2017р. на суму 78 445,04 грн.

При цьому, 29.03.2017р. ПрАТ "Дунайсудноремонт" звернулось до господарського суду із заявою про зменшення позовних вимог по даній справі, у відповідності до якої позивач просив суд стягнути із ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" заборгованість у загальному розмірі 21 379,69 грн., яка складається із трьох відсотків річних у розмірі 2 566,67 грн., пені у розмірі 3 516,99 грн. та збитків від інфляції у розмірі 15 296,03 грн.

12.04.2017р. позивачем було подано до суду заяву (вх. № 2-2061/17) про збільшення позовних вимог у справі, у відповідності до якої останній просить суд стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 27 187,21 грн., яка складається із трьох відсотків річних у розмірі 2 615,48 грн., пені у розмірі 8 892,24 грн., та збитків від інфляції у розмірі 15 679,49 грн.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. При цьому, відповідачем було наголошено на пропуску позивачем визначеного законом строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом, у звязку з чим ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" просило господарський суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

06.02.2013р. між ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (Замовник) та публічним акціонерним товариством "Дунайсудноремонт" (Підприємство) було укладено договір про надання послуг №23-ХД, у відповідності до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором Підприємство зобовязується за плату надавати Замовнику послуги з відстою портового збиральника „ПС-334, який належить Замовнику відповідно до ДК 016:2010 по коду 52.22.1 „Послуги, суміжні з водними перевезенням (далі судно), а також забезпечувати судно Замовника електричною енергією по коду 35.12.1 „Передавання електричної енергії, а Замовник приймає та оплачує надані послуги.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1 договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. Замовник зобовязаний, зокрема оплачувати надані Підприємством послуги відповідно до умов даного договору та уповноважити довіреністю свого представника на підписання актів приймання-передачі. Підприємство відповідно до п. 2.2 договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. зобовязано, зокрема, забезпечити судно Замовника електричною енергією на підставі заявки Замовника.

Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно з п. п. 3.1, 3.5, 3.6 договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. вартість наданих Підприємством послуг складає 3 870,00 грн. на місяць та 46 440,00 грн. на рік відповідно до протоколу погодження договірної ціни. Розрахунки за надані послуги по договору проводяться шляхом переказу Замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства протягом 10-ти банківських днів після виставлення рахунку і підписання акта наданих послуг. Факт надання послуг повинен бути підтверджений актом наданих послуг, підписаним уповноваженими представниками сторін протягом 5-ти днів після фактичного надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями п. 7.1 договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ГК України сторони встановили, що умови даного договору застосовуються до правовідносин, які виникли з 01.01.2013р. Договір діє до 31.12.2013р.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Шляхом підписання додаткової угоди №1 від 04.11.2013р. та додаткової угоди №2 від 30.12.2015р. до договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. сторонами було змінено умови щодо вартості наданих відповідачем послуг та строк дії договору, який, як було встановлено сторонами, діє до 31.12.2016р.

Як зазначає ПрАТ "Дунайсудноремонт", на виконання умов договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р., останнім було надано ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" послуги, передбачені умовами договору, що підтверджується підписаними з боку відповідача без зауважень актами наданих послуг, залученими до матеріалів справи, проте відповідачем в порушення умов договору не було оплачено вартість таких послуг у повному обсязі, у звязку з чим, у ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 78 445,04 грн. Викладене і стало підставою для звернення ПрАТ "Дунайсудноремонт" до господарського суду з метою захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд вважає за необхідне першочергово зазначити наступне.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" в порушення прийнятих на себе зобовязань за договором про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. у визначений строк не було перераховано на користь позивача вартість наданих послуг у розмірі 78 445,04 грн. В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення з ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" основного боргу у розмірі 78 445,04 грн. є законними та обґрунтованими.

Як зазначалось вище по тексту рішення, ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" було сплачено позивачу суму основної заборгованості у розмірі 78 445,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3473 від 17.02.2017р. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що основна сума заборгованості у розмірі 78 445,04 грн. на момент вирішення даного спору є погашеною, у звязку з чим, вважає за необхідне зазначити наступне.

У п.п. 3.12, 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26 грудня 2011 року N 18 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідачем в процесі розгляду даної справи було повернуто основну суму заборгованості в розмірі 78 445,04 грн., господарський суд дійшов висновку щодо відсутності між сторонами предмету спору в частині стягнення з ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" основної заборгованості у розмірі 78 445,04 грн., що є підставою для припинення провадження у справі у зазначеній частині позовних вимог згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Оскільки відповідачем було сплачено основну заборгованість, ПрАТ "Дунайсудноремонт" просило господарський суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 27 187,21 грн., яка складається із трьох відсотків річних у розмірі 2 615,48 грн., пені у розмірі 8 892,24 грн., та збитків від інфляції у розмірі 15 679,49 грн. Вказана редакція позовних вимог було прийнята до розгляду господарським судом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих позивачем послуг, останнім, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" до сплати 3% річних в сумі 2 615,48 грн., розмір яких був розрахований позивачем по кожному акту приймання передачі наданих послуг та на підставі виставлених відповідачеві рахунків-фактур.

Крім того, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції в сумі 15 679,49 грн. через порушення останнім власних зобовязань у спірних правовідносинах. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Вирішуючи питання про можливість стягнення та користь позивача трьох відсотків річних та збитків від інфляції, господарський суд враховує подану відповідачем заяву про застосування інституту позовної давності до вимог позивача у названих частинах та виходить із наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац пятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Приписами ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Господарський суд зазначає, що вказані приписи ст. 267 ЦК України знайшли своє відображення у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.11.2012р. у справі № 6-101 цс 12.

Як було встановлено господарським судом, ПрАТ "Дунайсудноремонт" було здійснено розрахунок трьох відсотків річних та збитків від інфляції протягом періоду з 15.06.2013 по 17.02.2017р. При цьому, позовну заяву було подано до господарського суду 07.12.2016р., що свідчить про необхідність застосування до позовних вимог ПрАТ "Дунайсудноремонт" у названій частині інституту позовної давності, що, в свою чергу, впливає на правомірність нарахування трьох відсотків річних та збитків від інфляції протягом трьох років з 07.12.2013р. по 07.12.2016р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних та збитків від інфляції та враховуючи висновки суду щодо необхідності застосування інституту позовної давності до таких вимог, господарський суд зазначає, що розмір трьох відсотків річних та збитків від інфляції, які підлягають стягненню на користь позивача, складають 2 351,53 грн. та 15 296,03 грн. відповідно.

При цьому, господарський суд відхиляє доводи відповідача в частині посилання на частковий пропуск позивачем строку позовної давності по рахункам №136 від 31.10.2013р., №122 від 30.09.2013р., №104 від 30.08.2013р., №95 від 31.07.2013р., оскільки як вбачається з матеріалів справи та наданого відповідачем розрахунку, ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" здійснювало часткову оплату таких послуг протягом періоду з 19.12.2013р. по 28.01.2014р., що, в силу ч. 1 ст. 264 ЦК України, свідчить про переривання позовної давності, а, отже, про наявність правових підстав для нарахування трьох відсотків річних та збитків від інфляції.

Крім того, господарський суд відхиляє доводи відповідача в частині посилання на наявність помилки, допущеної позивачем при визначені початку прострочення платежів від дати рахунків-фактур, а не від дати їх фактичного отримання відповідачем, оскільки умовами укладеного між сторонами по справі договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. не передбачено визначення 10-ти денного строку оплати від фактичної дати отримання рахунку, що свідчить про необґрунтованість доводів відповідача у названій частині.

Положеннями п. 4.3 договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р. визначено, що Замовник несе відповідальність за несвоєчасну оплату наданих Підприємством послуг у строки, передбачені умовами договору, шляхом сплати пені за порушення строків оплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З посиланням на положення чинного законодавства та умови договору про надання послуг №23-ХД від 06.02.2013р., позивачем було нараховано ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" до сплати пеню у розмірі 8 892,24 грн. протягом періоду з 13.12.2014р. по 17.02.2017р., розрахунок якої був зроблений позивачем по кожному рахунку окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, відповідно до преамбули 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) вказаний закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приписами ч. 1-2 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. п. 2.5, 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Підсумовуючи вище наведені приписи чинного законодавства, господарський суд доходить висновку, що за порушення ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" прийнятих на себе грошових зобовязань, нарахування пені припинилося 13.06.2015р., а позовна давність до названого виду вимог є такою, що сплинула 13.06.2016р., тобто до моменту предявлення позовної заяви (07.12.2016р.).

Таким чином, враховуючи вище зазначенні приписи законодавства, а також заяву ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про застосування інституту позовної давності до вимог ПрАТ "Дунайсудноремонт" у названій частині, господарський суд доходить висновку, що встановлений строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення пені є таким, що сплинув 13.06.2016р., що має наслідком необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Дунайсудноремонт" у названій частині.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене та враховуючи що судом було припинено провадження в частині стягнення із ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" основної заборгованості у розмірі 78 445,04 грн., суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" трьох відсотків річних у розмірі 2 331,53 грн. та збитків від інфляції у розмірі 15 296,03 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 256-258, 260, 261, 264, 267, 509, 525, 526, 530, 547, 549, 610 612, 615, 617, 901-903, 905 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179, 193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

При цьому, решта суми судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір оскільки судом було припинено провадження в частині стягнення із ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" основної заборгованості з підстав, що не виключають повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/3383/16 за позовом приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" до державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 78 445,04 грн. припинити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" /67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 81, ідентифікаційний код 01125689/ на користь приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" /68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Судноремонтників, буд. 1, ідентифікаційний код 35855645/ три відсотки річних у розмірі 2 331 грн. 53 коп. /дві тисячі триста тридцять одна грн. 53 коп./, збитки від інфляції у розмірі 15 296 грн. 3 коп. /пятнадцять тисяч двісті девяносто шість грн. 3 коп./, судовий збір у розмірі 1 319 грн. 20 коп. /одна тисяча триста девятнадцять грн. 20 коп./. Наказ видати.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 10 травня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна