РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017Справа №910/1563/17
За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області

до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна»

про стягнення 262 529,54 грн. та виселення з приміщення

та за позовом третьої особи із самостійними вимогами Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу

до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна»

про стягнення 46 697,62 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Васильківська В.Є. (дов. №74 від 26.12.2016);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

встановив :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про стягнення 262 529,54 грн. та виселення з приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди від 27.12.2006 №12/02-2806-ОД, укладений між сторонами припинив свою дію з 01.10.2011, проте відповідачем не повернуто орендоване майно, у зв'язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму неустойки за користування орендним майном за час прострочення у розмірі 261 808,63 грн. та збитки у вигляді недоотриманої плати до державного бюджету у розмірі 720,91 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2017 порушено провадження у справі №910/1563/17 та призначено її до розгляду на 27.02.2017.

21.02.2017 третьою особою через загальний відділ діловодства суду подано письмові пояснення по справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2017 матеріали справи №910/1563/17 надіслано за виключною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 справу №910/1563/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.03.2017.

24.03.2017 Дніпропетровський транспортно-економічний коледж звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про стягнення 46 697,62 грн., з яких: 2 821,74 грн. недоотриманих коштів з урахуванням пені за період з 14.09.2011 по 01.12.2015 та 43 875,88 грн. неустойки за користування майном за час прострочення, заявивши клопотання про заміну його процесуального статусу у справі №910/1563/17.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про стягнення 46 697,62 грн. та замінено процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу на третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 матеріали справи №910/1563/17 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про стягнення 262 529,54 грн. та виселення з приміщення, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про стягнення 46 697,62 грн., передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

28.03.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірний договір було пролонговано на наступний строк на тих самих умовах і збитки були нараховані позивачем без достатніх на те підстав і є такими, що не підлягають стягненню.

29.03.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заяву щодо територіальної підсудності спору та заяву щодо самостійних вимог третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, за результатами проведеного автоматичного розподілу, справа №910/1563/17 була передана для розгляду судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.04.2017 прийнято справу №910/1563/17 до свого провадження, розгляд справи призначено на 04.05.2017.

03.05.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення по суті справи.

У судове засідання 04.05.2017 з'явився представник позивача, надав пояснення по справі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 04.05.2017 не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 04.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

27.12.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - позивач, орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Український мобільний зв'язок» (Приватне акціонерне товариство «МТС Україна») (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2806-ОД (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлове вбудоване приміщення в учбовому корпусі № 3 (далі - майно), площею 26,7 кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Трудових ресурсів, 6 на шостому поверсі 6-поверхового будинку, що знаходиться на балансі Дніпропетровського транспортно-економічного технікуму (далі - балансоутримувач), вартість якого, згідно незалежної оцінки становить 73 660,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою розміщення та експлуатації обладнання стільникового зв'язку.

За приписами п. 2.1. договору, орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.2. договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

У п. 3.1. договору зазначено про те, що орендна плата у розмірі 613,83 гривень/базова за листопад місяць 2006 року, без ПДВ, коригується на індекс інфляції, починаючи з грудня місяця, розрахована за «Методикою розрахунку та використання плати за оренду державного майна», яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. № 786 із змінами та доповненнями до неї.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування сплати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2 договору).

Орендна плата перераховується таким чином: 50% - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділенням казначейства - у розмірі 306,92 грн.; 50% - балансоутримувачу - у розмірі 306,91 грн. (п. 3.3 договору).

За умовами п. 3.4 договору орендна плата сплачується орендарем щомісяця у термін не пізніше 12 числа наступного місяця на відкриті рахунки державного казначейства згідно коду бюджетної класифікації - плата за оренду державного майна бюджетних установ і не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря.

Згідно з п. 5.6. договору орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати /повної або часткової/ орендованого майна з вини орендаря. Один екземпляр такого акту приймання-передачі надається орендодавцеві.

У п. 10.1. договору зазначено, що цей договір діє з 27.12.2006 до 01.12.2007 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду та узгодження балансоутримувача, договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковими угодами. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Договір може бути розірваним на вимогу однієї із сторін за рішенням господарського суду у випадку невиконання сторонами своїх обов'язків та в інших випадках передбачених законодавством України (п. 10.4. договору).

За приписами п. 10.5. договору, договір припиняє дію у разі невиконання орендарем взятого на себе зобов'язання щодо страхування орендованого майна протягом одного місяця з дати укладення договору та зобов'язання щодо отримання дозволу або декларації органами державного пожежного нагляду.

Відповідно до п. 10.8. договору, дія цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря; у разі приватизації об'єкту оренди; та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Як зазначено у п. 10.10. договору, всі зміни та доповнення до цього договору вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані обома сторонами.

На виконання умов вищезазначеного договору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, за узгодження з Дніпропетровським транспортно-економічним коледжем, передав відповідачу передбачене договором майно відповідно до акту приймання-передачі від 27.12.2006.

13.04.2007 між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до спірного договору, якою було змінено предмет договору, розмір орендної плати та порядок її розрахунку, зокрема, орендна плата встановлювалася у розмірі 1 858,08 грн/базова за грудень місяць 2006 року, без ПДВ, коригується на індекс інфляції, починаючи з січня місяця 2007 року, розрахована за «Методикою розрахунку та використання плати за оренду державного майна», яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. № 786 із змінами та доповненнями до неї. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно чинного законодавства. Орендна плата згідно розрахунку (додаток 1) перераховується таким чином: 50% - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділеннями казначейства - у розмірі 929,04 грн.; 50% - балансоутримувачу - у розмірі 929,04 грн.

31.08.2009 між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до зазначеного договору, якою було змінено строк дії договору - до 01.10.2011.

Обґрунтовуючи позов Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області посилалося на те, що договір оренди припинив свою дію з 01.10.2011, проте відповідачем не повернуто орендоване майно, у зв'язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму неустойки за користування орендним майном за час прострочення у розмірі 261 808,63 грн. та збитки у вигляді недоотриманої плати до державного бюджету у розмірі 720,91 грн.

Крім того в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, з позовом звернувся Дніпропетровський транспортно-економічний коледж про стягнення з відповідача 46 697,62 грн., з яких: 2 821,74 грн. недоотриманих коштів з урахуванням пені за період з 14.09.2011 по 01.12.2015 та 43 875,88 грн. неустойки за користування майном за час прострочення.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позовів з таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Факт передачі позивачем та відповідно прийняття відповідачем об'єкта оренди підтверджується актом приймання-передачі від 27.12.2006.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно пункту 10.1 договору, термін його дії встановлено з 27.12.2006 по 01.12.2007.

31.08.2009 між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до зазначеного договору, якою було змінено строк дії договору - до 01.10.2011.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2016, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 у справі №904/2512/16, відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський транспортно-економічний коледж», про визнання права користування майном.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 у справі №904/2512/16 встановлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області листом №11-02-07673 від 03.12.2014 направило позивачу повідомлення про припинення договірних відносин за договором, у зв'язку із чим спірний договір припинив свою дію 01.12.2015.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013 по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014 по справі №910/11595/13.

Таким чином договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2806-ОД від 27.12.2006, припинив свою дію 01.12.2015, вказана обставина також стверджується й пояснення третьої особи.

Згідно з п. 5.6. договору, орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати /повної або часткової/ орендованого майна з вини орендаря. Один екземпляр такого акту приймання-передачі надається орендодавцеві.

За приписами ст. 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Зважаючи на те, що судовим рішенням встановлено факт припинення дії зазначеного договору оренди з 01.12.2015, проте відповідач не повернув предмет договору оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з нього неустойки підлягають задоволенню саме за період з 01.12.2015.

Разом з тим, з розрахунку позивача вбачається, що останнім здійснено нарахування неустойки за період з жовтня 2011 року по вересень 2016 року.

Таким чином, здійснивши перерахунок нарахованої позивачем неустойки, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 62 985,67 грн. за період з 01.12.2015 по 01.09.2016. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення неустойки задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому доказів завдання відповідачем збитків у вигляді недоотриманої плати до державного бюджету у розмірі 720,91 грн. матеріали справи не містять, у зв'язку з чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вимога позивача про виселення відповідача з орендованого приміщення є передчасною.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області підлягають частковому задоволенню у розмірі 62 985,67 грн.

Щодо позовних вимог Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу, суд зазначає наступне.

Виходячи з норм ст. 785 ЦК України, враховуючи припинення дії зазначеного договору оренди з 01.12.2015 та неповернення відповідачем предмету договору найму, а також здійснивши перевірку наданого третьою особою розрахунку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги третьої особи про стягнення неустойки підлягають задоволенню у сумі 43 070,94 грн. за період з грудня 2015 року по січень 2017 року.

Разом з тим, третьою особою не доведено суду належними та допустимими доказами відповідно до норм ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України та не обґрунтовано розрахунок недоотриманих коштів з урахуванням пені за період з 14.09.2011 по 01.12.2015 саме у сумі 2 821,74 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу про стягнення недоотриманих коштів з урахуванням пені за період з 14.09.2011 по 01.12.2015 у сумі 2 821,74 грн. є необґрунтованими та безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

За таких обставин позови Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області та Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

З приводу сплати судового збору за подання позову Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області суд зазначає наступне.

За приписами ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 2 вказаного нормативно-правового акту визначено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За приписами ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.02.2017 було частково задоволено клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області про зменшення суми судового збору, яку належить сплатити за звернення до суду з цим позовом, до вже сплаченої позивачем суми судового збору у розмірі 5315,95 грн., відстрочено сплату судового збору у сумі 221,99 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п. 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Згідно з п. 3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Враховуючи те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору, який останнім до прийняття рішення зі справи сплачено не було, судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» (01015, м. Київ, вул. Лепцизька, 15, код 14333937) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Державного бюджету України (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, р/р 4354, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код 13467337) неустойку у розмірі 62 985 (шістдесят дві тисячі дев'ятсот вісімдесят п'ять) 67 коп. та судовий збір у розмірі 1 328 (одну тисячу триста двадцять вісім) грн. 65 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області відмовити.

4. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, код 13467337) у дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 221 (двісті двадцять одну) грн. 99 коп.

5. Позов Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу задовольнити частково.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» (01015, м. Київ, вул. Лепцизька, 15, код 14333937) на користь Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровський транспортно-економічний коледж» (49041, м. Дніпро, вул. Трудових резервів, 4, код 25004849, код ОКПО 25004849, р/р 2507, Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172) неустойку у розмірі 43 070 (сорок три тисячі сімдесят) грн. 94 коп. та судовий збір у розмірі 1475 (одну тисячу чотириста сімдесят п'ять) грн. 74 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

7. В іншій частині позовних вимог Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 10.05.2017

Суддя В.О. Демидов