РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 Справа №910/1472/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування»

до Закритого акціонерного товариства «Завод энергетического оборудования Энергопоток»

про стягнення 9 090 055, 84 рублів, що еквівалентно 4 147 974,28 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача Хруленко В.В. по довіреності № б/н від 19.12.2016

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування» до Закритого акціонерного товариства «Завод энергетического оборудования Энергопоток» про стягнення 8 938 108 рублів заборгованості за неналежне виконання умов контракту від 08.02.2016 № 187/16-Энп та 151 947,84 рублів пені, всього 9 090 055, 84 рублів, що еквівалентно 4 147 974,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 порушено провадження у справі № 910/1472/17, призначено справу до розгляду на 15.03.2017 та зупинено провадження у справі; направлено Арбітражному суду Нижегордської області прохання про вручення документів у справі № 910/1472/17.

14.03.2017 від позивача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про збільшення розміру позовних вимог, а саме суми пені, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача 393 276,75 рублів пені та довідку про відсутність аналогічного спору між сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд визнав клопотання позивача про збільшення розміру позовних вимог обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судове засідання 15.03.2017 не з`явився, про причини неявки повноважних представників суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 розгляд справи відкладено на 26.04.2017, провадження у справі зупинено.

27.03.2017 від Арбітражного суду Нижегордської області надійшло підвердження про вручення відповідачу документів.

Представник відповідача в судове засідання 26.04.2017 не з'явився, вимог попередніх ухвал суду не виконав. Заяв та клопотань від відповідача станом на 26.04.2017 не надходило.

Представник позивача у судовому засіданні 26.04.2017 позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, подав суду документи для долучення до матеріалів справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні 26.04.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, Господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно п.1 ч.1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до п.8.1 контракту, при виникненні спірних питань між сторонами контракту спір підлягає розгляду в господарському суді на території і з застосуванням законодавства країни за місцезнаходженням позивача.

У зв'язку з вищезазначеним, даний спір підлягає розгляду в Господарському суді м. Києва.

08.02.2016 між Публічним акціонерним товариством «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування» (далі - Постачальник) та Закритим акціонерним товариством «Завод энергетического оборудования Энергопоток» (далі - Покупець) укладено контракт № 187/16-Энп.

03.06.2016 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до контракту.

09.02.2016 сторонами укладено додаткову угоду № 2 до контракту.

Згідно з п.1.1 контракту Постачальник зобов`язуэться виготовити і поставити, а Покупець прийняти і оплатити Продукцію, на умовах даного контракту і у відповідності з додатком № 1 (Специфікація на поставку продукції), які є невід`ємною частиною данного контракту.

Додатковою угодою № 1 до контракту сторонами були внесені зміни.

Загальна сума контракту із врахування змін становить 8 938 108 рублів.

Відповідно до п. 2.3. контракту із змінами внесеними додатковою угодою № 1 до договору кінцевий розрахунок за продукію в розмірі 100% від вартості поставленої партії продукції здійснюється протягом 85 календарних днів від дати митного оформлення партії продукції Постачальником.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.п. 1,7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з міжнародної товарно-транпортної накладною від 21.09.2016 та митної деларації від 21.09.2016 Постачальником було поставлено обладнання загальною вартістю 8 938 108 рублів.

Відповідач за поставлену продукцію не розрахувався, чим порушив умови контракту.

11.01.2017 позивач звернувся до відповідача з листом з проханням провести розрахунок за поставлений товар.

Вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та належного реагування.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що умова, яка зазначена п.2.3. контракту настала, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 8 938 108 рублів визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 393 276,75 рублів, нараховану ним за невиконання відповідачем умов контракту.

Пунктом 7.3. контракту сторони передбачили, що за невиконання (несвоєчасне виконання) зобов'язання Постачальник має право нарахувати Покупцеві пеню за кожен день прострочки у розмірі: 0,05% - при порушенні строків оплати до 90 днів; 0,03% - при порушенні строків оплати більш ніж на 90 днів; але не більше 10% вартості несвоєчасно оплаченої Продукції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 6.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені, дійшов висновку, що позивачем здійснено вірний розрахунок, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зважаючи на те, що відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Завод энергетического оборудования Энергопоток» (607328, Російська Федерація, Нижегородська область, Дивіївський р-н, с. Сатіс, вул. Паркова, 3, оф. 4; поштова адреса 607182, Російська Федерація, Нижегородська область, м. Саров, вул. Совєтская, 10, а/с 1801; ідентифікаційний код: 336) на користь Публічного акціонерного товариства «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування» (03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, 9; ідентифікаційний код: 33096208) заборгованості у сумі 8 938 108 рубів, 393 276,75 рублів пені і 63 866,04 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.05.2017р.

Суддя Трофименко Т.Ю.