КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. Справа№ 911/3979/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача: Кравчук А.С. (довіреність б/н від 27.12.2016);

від відповідача 1 (апелянта): Василюк І.С. (довіреність №07/12-1 від 07.12.2016);

від відповідача 2: не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"

на рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017

у справі №911/3979/16 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"

про виселення з приміщень та стягнення неустойки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.02.2017 у справі № 911/3979/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" задоволено частково, а саме вирішено: виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" із зайнятих ним приміщень комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, а саме: офісних приміщень загальною площею 40,60 кв.м., побутових приміщень загальною площею 382,0 кв.м., прилягаючих приміщень загальною площею 180,80 кв.м., приміщення їдальні площею 82,80 кв.м., складських приміщень загальною площею 160,10 кв.м., приміщень торгового залу загальною площею 1650,70 кв.м., холодильних камер загальною площею 74,30 кв.м., приміщень сортувальної площі 175,80 кв.м.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" неустойку за прострочення по поверненню майна у розмірі 55 302,00 грн., судовий збір у розмірі 2 756,00 грн. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Також, апелянт у своїй скарзі посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги той факт, що спірний договір оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015, відмовою позивача від якого на підставі ст. 782 Цивільного кодексу України в силу невнесення відповідачем орендної плати протягом трьох місяців підряд, був розірваний ще 26.07.2016 згідно угоди про розірвання договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015, укладеної між сторонами 26.07.2016, а згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення повернення з оренди відповідно до умов угоди про розірвання від 26.07.2016 по договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015, спірне майно було повернуто позивачу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Тищенко А.І., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.04.2017.

19.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 розгляд справи № 911/3979/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" на рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017 у справі №911/3979/16 відкладено на 26.04.2017.

21.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів апелянтом подано додаткові пояснення по справі.

26.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів позивачем подано додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.04.2017 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі з урахуванням додаткових пояснень поданих під час апеляційного провадження та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017 у справі №911/3979/16 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 26.04.2017 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням додаткових пояснень поданих під час апеляційного провадження та просив рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017 у справі №911/3979/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 в судове засідання 26.04.2017 своїх представників не направив, причин неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавав.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

У п. 3 Постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії-" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, встановленого ч. 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представників відповідача-2, за наявними у справі матеріалами.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" є власником: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, та складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами (свідоцтвом та витягом).

16.10.2015 між ТОВ "ТЛК "Арктика" (орендодавець) та ТОВ "Нагваль-Фіш" (орендар) було укладено договір оренди №16/10/15-1Ч (надалі - "Договір").

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування на строк, визначений у даному Договорі, на умовах оренди, без права викупу, нежитлові приміщення: офісні приміщення загальною площею 40,60 кв.м., побутові приміщення нагальною площею 382,0 кв.м., прилягаючі приміщення запільною площею 180,80 кв.м., приміщення їдальні 82,80 кв.м., складські приміщення загальною площею 160,10 кв.м., приміщення торгового залу загальною площею 1650,70 кв.м., холодильні камери загальною площею 74,30 кв.м., приміщення сортувальної площі 175,80 кв.м. - всього 2 765,10 кв.м. (далі - приміщення), що розташовані на першому поверсі у будівлі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А. Приміщення передається орендарю для ведення господарської діяльності (для ведення торгівлі та розміщення магазину).

Згідно із п. 1.4 Договору сторони прийшли до взаємної згоди, що строк оренди приміщення встановлюється з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення в оренди і до 15 жовтня 2018 року.

Положеннями п. 3.1.4 Договору встановлено, що орендна плата за один квадратний метр приміщень за місяць становить 83,33 грн., крім того ПДВ - 16,17 грн., всього 100,00 грн. Загальна сума орендної плати за місяць оренди приміщень складає 230 425 (двісті тридцять тисяч чотириста двадцять п'ять) гривень 00 коп., крім того ПДВ - 46 085 (сорок шість тисяч вісімдесят п'ять) гривень 00 коп., всього 276 510 (двісті сімдесят шість тисяч п'ятсот десять гривень) 00 коп.

У відповідності до п. 3.3 Договору орендна плата за оренду приміщень та інші платежі передбачені цим договором сплачується щомісячно до 25 числа місяця, що передує місяцю оренди. Оренда плата за перший місяць оренди нараховуються з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення в оренду, якщо сторони не домовляться про інше, шляхом підписання додаткової угоди.

Згідно із п. 4.2 Договору після закінчення строку оренди орендар зобов'язаний звільнити та передати приміщення орендодавцю в тому ж стані, в якому орендар його прийняв, з урахуванням нормального зносу, якщо інше сторони не врегулювали в додаткові угоді. Дата звільнення приміщення підтверджується актом приймання-передавання приміщення із оренди, який підписується сторонами. Такий акт має бути підписаний сторонам в останній день строку оренди.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 15.10.2018 включно.

Відповідно до п. 8.4 Договору сторони домовились, що цей договір може бути розірваний або може бути припиненим на підставах, передбачених умовами даного договору або положеннями діючого законодавств, у тому числі у випадку невиконання та/або неналежного виконання обов'язків сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору 16.10.2015 позивач передав, а відповідач 1 прийняв приміщення в оренду згідно підписаного між сторонами акту від 16.10.2015 прийому-передачі нежитлових приміщень в оренду по договору оренди №16/10/15-1Ч від 16.10.2015.

Листами від 05.08.2016, 15.08.2016 та 22.08.2016 позивач звертався до відповідача 1 з повідомленнями про зміну банківських реквізитів ТОВ "ТЛК "Арктика", проханням погасити існуючу заборгованість з оплати орендної плати за користування спірним майном та здійснювати подальшу сплату орендної плати за вказаними новими реквізитами.

28.10.2016 листом №28-10-20/01 позивач повідомив відповідача 1 про свою відмову від Договору на підставі ст. 782 Цивільного кодексу України у зв'язку із невиконанням останнім взятих на себе зобов'язань по оплаті орендної плати за Договором з серпня 2016 року та вимагав негайно повернути спірне майно.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що відповідач 1 всупереч вимог чинного законодавства України та факту припинення правовідносин оренди між сторонами, що існували згідно Договору на підставі листа від 28.10.2016 №28-10-20/01, не виконує обов'язку з повернення належних позивачу приміщень, у зв'язку з чим останній вказує на наявність правових підстав для виселення ТОВ "Нагваль-Фіш" із зайнятих ним приміщень комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що належить ТОВ "ТЛК "Арктика" та розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, та стягнення з ТОВ "Нагваль-Фіш" неустойки за прострочення по поверненню такого майна у розмірі 55 302,00 грн., нарахованої за три дні прострочення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт передачі на виконання умов Договору спірних приміщень в оренду відповідачу 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на зазначені положення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в силу приписів п. 3.3 Договору грошове зобов'язання відповідача-1 по оплаті орендної плати за користування спірними приміщеннями мало здійснюватися щомісячно до 25 числа місяця.

Як вказує позивач у позові та було встановлено судом першої інстанції з 26.07.2016 ТОВ "Нагваль-Фіш" всупереч взятих на себе зобов'язань згідно Договору перестало здійснювати сплату орендної плати за користування спірними приміщеннями.

Будь-яких доказів на спростування наведеного відповідачем-1 не надано, однак, останній посилається на те, що припинення здійснення сплати орендної плати за Договором з вказаної дати зумовлено розірвання такого договору та поверненням спірних приміщень позивачу 26.07.2016, на підтвердження чого останнім надається угода про розірвання договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015 та акт прийому-передачі нежитлового приміщення повернення з оренди відповідно до умов угоди про розірвання від 26.07.2016 по договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015.

Так, із змісту доданих відповідачем-1 до матеріалів справи угоди про розірвання договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015 та акту прийому-передачі нежитлового приміщення повернення з оренди відповідно до умов угоди про розірвання від 26.07.2016 по договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015 вбачається, що 26.07.2016 сторонами було вирішено розірвати Договір, у зв'язку з чим ТОВ "Нагваль-Фіш" повернуло, а ТОВ "ТЛК "Арктика", в особі директора ОСОБА_4, прийняло спірні приміщення з оренди.

В той же час, позивач у поданих до суду запереченні та додаткових поясненнях заперечує повернення відповідачем-1 спірних приміщень з оренди та проти існування таких документів, припускає, що останні могли бути виготовлені "заднім числом" за допомогою колишнього директора ТОВ "ТЛК "Арктика" ОСОБА_4, якого було звільнено з посади 28.07.2016, з метою домогтися відмови в позові та продовження безпідставного користування його майном.

При цьому, підтверджуючи свої заперечення представник позивача вказує на попередню поведінку відповідача-1, зокрема, стверджуючи про те, що до останнього судового засідання в суді першої інстанції з розгляду даної справи жодних згадувань ТОВ "Нагваль-Фіш" про повернення спірного майна за вказаними документами не здійснювало, в т.ч. під час розгляду подібного спору, однак за інших підстав звернення, в межах справи №911/2774/16, та недобросовісність колишнього директора ТОВ "ТЛК "Арктика" ОСОБА_4 у виконанні покладених на нього обов'язків виконавчого органу такого товариства в частині вчинення дій з метою дотримання інтересів останнього.

Згідно із статтею 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими казами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу колегія суддів приходить до висновку про правомірність неприйняття судом першої інстанції копій (згідно пояснень представників оригіналів в суді першої інстанції не надавалося) угоди про розірвання від 26.07.2016 договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015 та акту прийому-передачі нежитлового приміщення повернення з оренди відповідно до умов угоди про розірвання від 26.07.2016 по договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015, в якості допустимих та належних доказів повернення відповідачем-1 на користь позивача спірного майна 26.07.2016 з огляду на наступне.

Із мотивувальної частини рішення Господарського суду Київської області від 15.11.2016 у справі №911/2774/16 вбачається, що правовою підставою звернення ТОВ "ТЛК "Арктика" з позовом до ТОВ "Нагваль-Фіш" про усунення перешкод у користуванні ТОВ "ТЛК "Арктика" спірним майном було визначено положення ст. 391 Цивільного кодексу України та факт незаконного користування ТОВ "Нагваль-Фіш" майном позивача.

Однак, заперечуючи проти вказаного позову ТОВ "Нагваль-Фіш" в якості підтвердження своїх заперечень щодо невірності посилань ТОВ "ТЛК "Арктика" на безпідставність користування належним йому майном подало у жовтні/листопаді 2016 року до суду укладений між сторонами договір оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015, що не заперечується представником відповідача-1.

Із наявних в матеріалах справи копій відзиву та пояснень, які подавалися ТОВ "Нагваль-Фіш" в межах справи №911/2774/16, вбачається, що жодних посилань останнім на розірвання такого договору чи повернення спірного майна з оренди (в т.ч. на подані ним в межах даної справи угоду та акт) не здійснювалося, а більше того, вказувалося на відсутність з боку ТОВ "Нагваль-Фіш" станом на 22.09.2016 порушень обов'язку з внесення орендної плати за користування спірним майном протягом трьох місяців підряд з наданням на підтвердження цього відповідних платіжних доручень (додаткові пояснення по справі №910/2774/16 №25/2 від 25.10.2016).

Наведене свідчить про обґрунтованість тверджень позивача про те, що протягом вирішення спору в межах справи №911/2774/16 (30.08.2016 - 15.11.2016) ТОВ "Нагваль-Фіш" заперечуючи факт безпідставного користування ним майном ТОВ "ТЛК "Арктика" базувало свій захист саме на існуванні договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015 та жодних посилань на спірні угоду та акти не здійснювало.

Підтвердженням даного є також те, що згідно мотивувальної частини рішення Господарського суду Київської області від 15.11.2016 у справі №911/2774/16 саме доведеність відповідних обставин ТОВ "Нагваль-Фіш" (існування між сторонами Договору) і стала підставою для відмови в задоволенні позову ТОВ "ТЛК "Арктика" з посиланням на те, що за існування між сторонами договірних відносин щодо оренди спірного майна не може бути застосований передбачений статтею 391 Цивільного кодексу України речово-правовий спосіб захисту порушених прав позивача шляхом виселення відповідача із відповідного нерухомого майна.

В подальшому, як вбачається із поданих відповідачем в межах даної справи відзиву на позов від 17.01.2017 та додаткових пояснень від 06.02.2017р., встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 15.11.2016 у справі №911/2774/16 наведені обставини використовувалися ТОВ "Нагваль-Фіш" в обґрунтування своїх заперечень проти позову ТОВ "ТЛК "Арктика" за відсутності будь-яких посилань на припинення дії Договору та повернення спірного орендованого майна.

При цьому, встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 15.11.2016 у справі №911/2774/16 обставини (користування ТОВ "Нагваль-Фіш" спірним майном на підставі Договору в т.ч. у серпні-листопаді 2016 року) в силу приписів ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доведенню та не можуть бути поставлені під сумнів.

Тобто, обґрунтованим є твердження позивача про те, що до останнього судового засідання з розгляду справи №911/3979/16 жодної інформації про угоду про розірвання від 26.07.2016 договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015 та акт прийому-передачі нежитлового приміщення повернення з оренди відповідно до умов угоди про розірвання від 26.07.2016 по договору оренди нежитлових приміщень №16/10/15-1Ч від 16.10.2015 чи повернення ТОВ "Нагваль-Фіш" на користь ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна не існувало та не заявлялося, а захист відповідача-1 базувався виключно на встановлених рішенням господарського суду Київської області від 15.11.2016 у справі №911/2774/16 обставинах, однак, в останньому судовому засіданні (09.02.2017) мала місце зміна ним правової позиції у своєму захисті на протилежну (з існування правовідносин оренди на їх припинення ще в липні 2016 року).

Жодних спростувань даних тверджень відповідачем-1 не надано, а з наявних в матеріалах справи доказів (в т.ч. фіскальних чеків) вбачається, що спірне майно перебувало в користуванні ТОВ "Нагваль-Фіш" та використовувалося для функціонування супермаркету і на час вирішення даного спору в суді першої інстанції.

Більш того, додані відповідачем-1 платіжні доручення від 25.07.2016 та 29.07.2016 в підтвердження своїх посилань в межах справи №911/2774/16 на неможливість припинення Договору з підстави порушення обов'язку по сплаті орендної плати в своїх призначеннях містять в т.ч. посилання на виставлений ТОВ "ТЛК "Арктика" рахунок №1387 від 25.07.2016, за змістом якого ТОВ "Нагваль-Фіш" було нараховано до оплати за Договором орендну плату за період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у загальному розмірі 193 557,00 грн., та рахунок №1452 від 28.07.2016.

Тобто, вже нібито після розірвання Договору та повернення спірного майна позивачу 26.07.2016, на що вказує відповідач-1, ним було здійснено оплату орендної плати за користування спірними приміщеннями в т.ч. за період з 26.07.2016 по 31.07.2016.

При цьому, в обґрунтування своїх тверджень щодо виникнення відповідних документів (угоди та акту) позивач вказує на те, що наприкінці липня 2016 року ТОВ "ТЛК "Арктика" здійснювало на базі належного йому майна (в т.ч. переданого в оренду відповідачу) свою господарську діяльність із здачі відповідних приміщень в оренду та надання супроводжуючих послуг, отримуючи від цього постійний дохід, однак в липні 2016 року власниками товариства було встановлено, що діяльність тодішнього керівництва товариства в особі директора ОСОБА_4 спрямована на виведення активів товариства на пов'язаних осіб, що і стало підставою для його звільнення з посади директора за рішенням власників з 28.07.2016.

Дані посилання, зокрема, вчинення вказаною особою користуючись наданими їй правами як органу управління товариством недобросовісних дій підтверджується наявними в матеріалах справи постановами Вищого господарського суду України у справах №910/23747/13, №910/24106/13, №910/24117/13 та №910/704/14, в яких було встановлено, що дії попереднього керівництва ТОВ "ТЛК "Арктика", які полягали у відмовах від позовів про захист порушених майнових прав товариства, не були спрямовані на дотримання принципів здійснення господарської діяльності з метою отримання ТОВ "ТЛК "Арктика" прибутку та не відповідали інтересам останнього, як і не відповідали приписам ст. 13 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 44 Господарського кодексу України.

Отже, наведені обставини (зміна позиції відповідача-1 з продовження існування правовідносин між сторонами за Договором (якої останній притримувався протягом шести місяців) на його розірвання (в останньому судовому засіданні), встановлені судовим рішенням у справі №911/2774/16 обставини (існування правовідносин між сторонами за Договором на час вирішення спору), факт оплати відповідачем-1 орендної плати та експлуатаційних витрат за Договором, нарахованих до 31.07.2016, вже після нібито його розірвання, визначена судовими рішеннями недобросовісність колишнього керівника ТОВ "ТЛК "Арктика" ОСОБА_4 (особа, що від імені позивача визначена підписантом спірних угоди та акту) в своїй сукупності підтверджують правомірність дій суду першої інстанції щодо неприйняття наданих відповідачем-1 угоди та акту від 26.07.2016, як належних та допустимих доказів розірвання Договору та повернення спірного майна з оренди, а також вказують на обґрунтованість тверджень позивача про те, що спірне майно не було повернуто ТОВ "Нагваль-Фіш" з оренди на користь ТОВ "ТЛК "Арктика", адже надані останнім документи (угода та акт) не можуть бути належними та допустимими доказами повернення спірного майна.

Отже, посилання відповідача-1 на те, що припинення здійснення ним оплати орендної плати за Договором з 26.07.2016 (що в першу чергу не відповідає дійсності з огляду на наявні в матеріалах справи платіжні доручення останнього від 25.07.2016 та 29.07.2016) зумовлено розірванням Договору та поверненням спірного майна з оренди відхиляються колегією суддів як необґрунтовані та не підтверджені жодними допустимим та належними доказами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, колегія суддів знаходить висновок суду першої інстанції про доведеність факту порушення ТОВ "Нагваль-Фіш" взятого на себе за Договором грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів за користування спірним майном з 26.07.2016 правомірним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Положеннями ст. 782 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Тобто, приписами ст. 291 Господарського кодексу України та ст. 782 Цивільного кодексу України передбачене право односторонньої відмови орендодавця від договору оренди у разі несплати орендних платежів протягом трьох місяців підряд.

Наявними в матеріалах справи листом позивача №28/10/20-1 від 28.10.2016, фіскальним чеком відділення УДППЗ "Укрпошта" №4571 від 28.10.2016 та роздруківкою з онлайн-сервісу "відстеження поштових пересилань", розміщеному на офіційній веб-сторінці УДППЗ "Укрпошта" підтверджується отримання відповідачем-1 повідомлення позивача про відмову від Договору та вимоги повернути спірні приміщення внаслідок невиконанням відповідачем-1 умов Договору стосовно своєчасного внесення орендної плати за користування спірним майном протягом трьох місяців підряд.

Таким чином, за наявності встановленого факту невиконання відповідачем-1 зобов'язання по сплаті орендних платежів за користування спірним майном з 26.07.2016, що на момент направлення листа ТОВ "ТЛК "Арктика" №28/10/20-1 від 28.10.2016 становило прострочення більше трьох місяців, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач правомірно скористався визначеним ст. 782 Цивільного кодексу України правом та повідомив відповідача-1 про свою відмову від Договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Направлення позивачем зазначеного повідомлення на адресу відповідача-1 в розумінні ст.ст. 651, 782 Цивільного кодексу України свідчить про односторонню відмову позивача від договору, право на що в даному випадку встановлено законом (ст. 782 Цивільного кодексу України), наслідком якої є припинення дії договору.

Отже, суд першої інстанції правомірно на підставі наявних в матеріалах справи документів та допустимих доказів дійшов висновку про те, що Договір є розірваним з 03.12.2016, адже на вказану дату (як і на момент звернення позивача з відповідною вимогою) прострочення відповідача-1 з оплати орендної плати за користування спірним майном становило більше трьох місяців, загальний розмір якої станом на 03.12.2016 становить 912 483,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання відповідача-1 на те, що умовами Договору не було передбачено право орендодавця на односторонню відмову від договору, а тому розірвання Договору в позасудовому порядку згідно листа позивача суперечить приписам ст. 651 Цивільного кодексу України та ст.ст. 188, 291 Господарського кодексу України є необґрунтованим, адже в даному випадку ТОВ "ТЛК "Арктика" було реалізовано надане йому право на односторонню відмову від договору, встановлене спеціальною нормою законодавства, яке регулює спірні правовідносин (ст. 782 Цивільного кодексу України) за існування обумовлених нею підстав (невнесення орендарем орендної плати протягом трьох місяців підряд), що відповідає приписам ст. 651 Цивільного кодексу України та ст.ст. 188, 291 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, з припиненням Договору відповідач-1 втратив статус орендаря спірних приміщень, а тому колегія суддів знаходить висновок суду першої інстанції про виникнення з відповідної дати (03.12.2016) у відповідача-1 обов'язку з повернення такого майна на користь ТОВ "ТЛК "Арктика".

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ТОВ "Нагваль-Фіш" орендованих згідно Договору спірних приміщень на користь ТОВ "ТЛК "Арктика", а із доданих позивачем до матеріалів справи фіскальних чеків від 02.02.2017 №0036 та №0037 вбачається, що ТОВ "Нагваль-Фіш" продовжувало користуватися спірним майном для ведення своєї господарської діяльності (розміщення магазину) і на момент вирішення даного спору в суді першої інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження права користування орендованим приміщенням ТОВ "Нагваль-Фіш" не надано, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення вимоги позивача про виселення відповідача-1 із зайнятих ним приміщень комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що належить ТОВ "ТЛК "Арктика" та розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що розмір неустойки за прострочення відповідачем-1 повернення спірного майна за період з 04.12.2016 по 09.02.2017 (тобто, 68 днів на момент вирішення спору) становить 1 253 512,00 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 визначеної ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України неустойки за прострочення по поверненню спірного майна у розмірі 55 302,00 грн., що нарахована за три дні прострочення, є правомірними.

У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" є обґрунтованим, та таким, що вірно задоволений судом першої інстанції.

Щодо вимоги позивача про виселення ТОВ "Біпродукт" із зайнятих ним приміщень комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження користування таким товариством спірним майном на момент вирішення спору, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017 у справі №911/3979/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" на рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017 у справі № 911/3979/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.02.2017 у справі № 911/3979/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3979/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров