РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017справа № 910/4083/17

За позовом заступника Генерального прокурора України - Головного військового

прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державної

госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш"

про стягнення 673.291, 75 грн.

Суддя Пасько М.В

Представники:

від прокуратури Волошенюк О.Г.,

від позивача Гребенюкова Ю.С. - предст. за дов.,

від відповідача Медецька А.О. - предст. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник Генерального прокурора України - Головного військового прокурора звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" про стягнення 673.291, 75 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.17 порушено провадження у справі № 910/4083/17 та призначено її розгляд на 05.04.17.

05.04.17 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.04.17 відкладено розгляд справи на 26.04.17.

25.04.17 від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача на позовну заяву.

25.04.17 від прокурора у справі надійшли заперечення на відзив відповідача на позовну заяву.

25.04.17 від відповідача надійшли письмові пояснення у справі.

Представник відповідача, у судовому засіданні, надав усні пояснення щодо позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача, у судовому засіданні, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між міністерством оборони України, як покупцем, (далі - позивач) та дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш", як постачальником, (далі - відповідач) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 23.06.15 № 247/1/15/45 (далі - Контракт), відповідно до якого відповідач зобов'язується передати у власність позивача продукцію зазначену в специфікації у термін до 30.11.15, а позивач - прийняти і оплатити вказану продукцію.

Пунктом 5.1 Контракту передбачено, що Виконавець зобов'язаний поставити Продукцію згідно з умовами Контракту не пізніше строку, визначеному Специфікацією.

Так, через неспроможність Виконавця виконати у визначені терміни поставку продукції, за зверненням останнього, Міністерством оборони України погоджено зміну строків виконання з 30.11.15 на 31.03.16 (п. 6 Додаткової угоди № 1 від 08.12.15) та з 31.03.16 на 30.06.16 (п. 3 Додаткової угоди № 3 від 30.03.16).

У подальшому, через неспроможність виконати до 30.06.16 умови контракту щодо поставки продукції відповідно до Специфікації, в редакції Додаткової угоди № 4 від 28.07.16 до Контракту, сторони визначали термін поставки Продукції до 30.10.16, а Додатковою угодою № 5 від 28.11.16 зменшили кількість одиниць продукції з 50 до 47, залишивши кінцевим строком їхньої поставки 30.10.16.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами судового процесу, виник внаслідок допущеного відповідачем порушення у його зобов'язанні за Контрактом, яке полягає у простроченні поставки позивачеві продукції, що призвело до звернення останнього до господарського суду з метою захисту порушеного права шляхом стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 259.866, 99 грн. та штрафу в розмірі 413.424, 76 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що в порушення умов Контракту відповідачем здійснено поставку продукції з порушенням строків, вказаних у Контракті, а саме: 47 одиниць продукції, які мали бути поставлені 30.10.16, що підтверджується актами приймання, які містяться в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписами п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідач не виконав зобов'язання у строк, встановлений Контрактом, тому заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 259.866, 99 грн. та штрафу в розмірі 413.424, 76 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Твердження відповідача про наявність критеріїв для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання за Контрактом на підставі статті 617 Цивільного кодексу України враховуючи сертифікат форс-мажору Польської палати виробників для Національної оборони від 30.11.16 судом відхилені з огляду на наступне.

За приписами статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку непереборної сили. Вказаною нормою права визначається можливість звільнення учасника господарських правовідносин, який порушив своє зобов'язання, саме від відповідальності, а не від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У ч.1 ст.216 Господарського кодексу України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 Господарського кодексу України визначено, що саме господарські санкції є правовими засобами відповідальності у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Вказаними нормами (ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні") встановлено, що обставини непереборної сили мають підтверджуватися сертифікатом торгово-промислової палати України, виданим останньою по конкретному договору, контракту, виконання якого ускладнено чи стало неможливим у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

В матеріалах справи відсутній сертифікат торгово-промислової палати України, який стосується укладеного між сторонами спору Контракту та містить дані про ускладнення його виконання у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

В свою чергу, поданий до суду відповідачем сертифікат форс-мажору Польської палати виробників для Національної оборони від 30.11.16 може бути підставою для внесення змін або розірвання укладеного між сторонами спору Контракту в судовому порядку, у зв'язку з істотною зміною обставин.

Також, слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст.218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами непереборної сили, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушниками, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів наявності форс-мажорних обставин, що призвели до неналежного виконання зобов'язань за укладеним між сторонами спору Контрактом.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код 14281072) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022) пеню в розмірі 259.866 (двісті п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 99 коп., штраф в розмірі 413.424 (чотириста тринадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 76 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 10.099 (десять тисяч дев'яносто дев'ять) грн. 38 коп.

3.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Суддя М.В. Пасько

Повне рішення складено 28.04.17.