ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2017 Справа № 904/2258/17

За позовом Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, с. Привільне, Дніпропетровська область

до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, смт. Солоне, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державний нотаріус Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_1, м. Дніпро

про визнання права власності

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2- представник (дов.№ б/н від 21.03.17р.)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: ОСОБА_1- державний нотаріус

вільний слухач: ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ:

Привільнянська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого 10.09.2015 ОСОБА_4 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,669 га, розташовану на території Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки 122508600:01:038:0519 в межах та згідно з планом визначеним державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ДП №033470 від 24.12.2001, виданого на підставі рішення сесії Привільнянської сільської ради народних депутатів №8 від 15.02.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №690 на ім'я ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017, порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 03.04.2017.

03.04.2017 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що спір про право між позивачем та Солонянською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області відсутній, вважає що позов подано до неналежного відповідача (а.с.48-49).

Також, відповідач подав через канцелярію суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи (а.с.50-74).

Ухвалою господарською суду Дніпропетровської області від 03.04.2017 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_1

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладено з 03.04.2017 на 18.04.2017.

12.04.2017 третя особа подала через канцелярію суду письмові пояснення у справі, в яких вказала що заповіт ОСОБА_4 не підлягає виконанню та на підставі нього неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, тому що він складений заповідачем на територіальну громаду Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та посвідчений Привільнянською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, яка в той же час є представницьким органом цієї територіальної громади, що не відповідає ст. 9 Закону України "Про нотаріат".

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладено з 18.04.2017 на 10.05.2017.

10.05.2017 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав свої пояснення по справі.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

У матеріалах справи (а.с. 19) міститься заповіт громадянина ОСОБА_4 від 20.08.2010.

Згідно вказаного заповіту ОСОБА_4 заповів все своє майно територіальній громаді Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.

Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстровано у реєстрі за №41 (заповіт зареєстровано у спадковому реєстрі за № 50083126).

10.09.2015 ОСОБА_6 помер, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про смерть №640694 від 15.09.2015 (а.с.18).

17.12.2015 голова Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області звернувся до державного нотаріусу восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини від спадкодавця ОСОБА_4 та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,669 га, розташовану на території Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки 122508600:01:038:0519 в межах та згідно з планом визначеним державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ДП №033470 від 24.12.2001, виданого на підставі рішення сесії Привільнянської сільської ради народних депутатів №8 від 15.02.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №690 на ім'я ОСОБА_4.

07.06.2016 державний нотаріус восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_1 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.16). У вказаній постанові нотаріус посилався на положення п.п. 4.15., п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно з яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Через відсутність у голови Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області державного акту на право власності на вищевказану земельну ділянку на ім'я спадкодавця, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

Позивач зазначає, що місцезнаходження оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №033470 від 24.12.2001, виданого на підставі рішення сесії Привільнянської сільської ради народних депутатів №8 від 15.02.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №690 на ім'я ОСОБА_4 - не відомо.

При цьому, позивачу була надана відділом Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області копія вказаного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №033470 від 24.12.2001 та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 29.04.2016.

Звертаючись до господарського суду з цим позовом, позивач зазначає, що він, як спадкоємець за заповітом позбавлений можливості набути право власності на майно в порядку спадкування, у зв'язку з відсутністю оригіналу акту на право власності на вищевказану земельну ділянку на ім'я спадкодавця, а тому позивач вважає, що таке право він може набути у судовому порядку, звернувшись із позовом до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка. Вказані обставини і є причиною виникнення цього спору.

Приймаючи рішення, господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрів порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1251 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Тобто за загальним правилом, за умови дотримання ст. 1251 ЦК України, заповіт (крім секретного) може бути посвідчено уповноваженою на це посадовою особою органа місцевого самоврядування. Але з загального правила є виключення.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про нотаріат», нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Посадові особи органів місцевого самоврядування не вправі вчиняти нотаріальні дії також на ім'я і від імені даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншої сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Посадові особи, перелічені у статті 40 цього Закону, не вправі посвідчувати заповіти та доручення на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка або своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер). Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

Як вже було зазначено вище, заповіт ОСОБА_4, яким останній заповів усе своє майно територіальній громаді Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, було посвідчено секретарем Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_5, що є порушенням ст. 9 Закону України «Про нотаріат».

Отже, вказаний вище заповіт, складений з порушенням вимог щодо його посвідчення.

Частиною 1 ст. 1257 Цивільного кодексу України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заповіт ОСОБА_4 який посвідчено секретарем Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області є нікчемним, а отже таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Суд зазначає, що в даному випадку відсутній і спір про право, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення до відповідача з приводу спадкової земельної ділянки, як і відсутні докази невизнання відповідачем права на спадкування земельної ділянки за цим заповітом. У своєму відзиві на позов, відповідач зазначає що не претендує на цю земельну ділянку, посилаючись на положення ст. 1277 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Отже спір про право між позивачем та відповідачем відсутній.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими та речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, за викладених обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області у повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.05.2017

Суддя ОСОБА_7