КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" квітня 2017 р. Справа№ 927/1067/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Зеленіна В.О.
суддів: Мартюк А.І.
Ткаченка Б.О.
при секретарі Волуйко Т.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Луєнко Ю.Б. адвокат за договором від 31.12.2015 №12/15/12;
від відповідача 1: не з`явився
від відповідача 2: Антоненко Н.В. за довіреністю від 30.12.2016 №2741;
від відповідача 3: не з`явився
від відповідача 4: не з`явився
від третьої особи: Луєнко Ю.Б. адвокат за договором від 31.12.2015 №12/15/12;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нікітченко Наталії Степанівни
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.03.2017
у справі № 927/1067/16 (головуючий суддя Моцьор В.В., судді Фетісова І.А., Федоренко Ю.В.)
За позовом Фізичної особи-підприємця Нікітченко Наталії Степанівни,
до Ічнянської міської ради (відповідач 1), Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів (відповідач 2), Військової частини НОМЕР_1 (відповідач 3) та Ічнянської районної ради (відповідач 4)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 ,
про визнання права власності на нежитлову будівлю
ВСТАНОВИВ:
Фізичною особою-підприємцем Нікітченко Наталією Степанівною подано до Господарського суду Чернігівської області позов до Ічнянської міської ради, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, Військової частини НОМЕР_1 , Ічнянської районної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 , про визнання права власності за Фізичною особою-підприємцем Нікітченко Наталією Степанівною на нежитлову будівлю магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В процесі вирішення спору позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, у якій вона просила суд визнати право власності за Фізичною особою-підприємцем Нікітченко Наталією Степанівною на об`єкт незавершеного будівництва нежитлової будівлі магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Заява про зміну предмету позову була прийнята судом до розгляду.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.03.2017 у справі №9274/1067/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням Фізичної особи-підприємця Нікітченко Наталії Степанівни, подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки будівництво здійснювалось позивачем правомірно, а порушення органами місцевого самоврядування (Ічнянськими міською та районною радами) вимог законодавства при наданні земельної ділянки, відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу до Конвенції, та практики Європейського Суду з прав людини, призвело до порушення права власності позивача, яке підлягає захисту. Також судом не надано оцінки доводам позивача про порушення при видачі військовій частині державного акту на право постійного користування землею.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленна В.О., суддів Мартюк А.І., Ткаченка Б.Р,) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.04.2017 р.
20.04.2017 від відповідача 2 (КЕВ м.Чернігів) надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.11.2011 у справі №2-269/11 встановлено факт самовільного будівництва, вирішено знести будівлю, однак вказане рішення позивачем не виконується, земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні військової частини і є землями оборони, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на будівлю.
20.04.2017 від відповідача 4 (Ічнянська районна рада) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
20.04.2017 від відповідача 4 надійшли письмові пояснення, у яких він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що земельна ділянка, на якій розташована спірна будівля, була передана військовій частині у постійне користування ще у 1977 році, в подальшому у 2000 році військовій частині був виданий новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 682,6 га в межах згідно плану.
21.04.2017 від відповідача 1 (Ічнянська міська рада) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
21.04.2017 від відповідача 1 надійшли письмові пояснення, у яких він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на будівлю.
21.04.2017 від відповідача 3 (Військова частина НОМЕР_1 ) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
21.04.2017 від відповідача 3 (Військова частина НОМЕР_1 ) надійшли пояснення, у яких він заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що спірна будівля розташована на землях оборони, в командуванням частини договори оренди з позивачем не укладались, отже позивач самовільно зайняв земельну ділянку та побудував цегляну будівлю.
Клопотання відповідачів 1, 3, 4 про розгляд справи без участі їх представників задоволено колегію суддів, оскільки неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.
Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві.
Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.
11 квітня 2001 року проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця Нікітченко Наталії Степанівни (далі - ФОП Нікітченко Н.С.), про що видано відповідне свідоцтво серія НОМЕР_2 .
Рішенням Виконавчого комітету Ічнянської міської ради №499 від 04 вересня 2001 року ФОП Нікітченко Н.С. надано дозвіл на відкриття торгової точки в смт. Дружба строком на 1 рік відповідно до акту вибору земельної ділянки під установку торгівельної точки від 04 вересня 2001 року, яка розміщена в м. Ічня-2 (смт. Дружба) по вул. Стадіонна.
На підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради №100 від 19 березня 2002 року ФОП Нікітченко Н.С. надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 78 кв.м., яка розташована в смт. Дружба по вул. Стадіонна, на якій розміщена торгова точка.
На підставі вищевказаного рішення Ічнянської міської ради №100 від 19 березня 2002 року, 03 квітня 2002 року між Ічнянською міською радою та ФОП Нікітченко Н.С. укладено договір на право користування земель /у тому числі на умовах оренди/ , відповідно до умов якого виконком Ічнянської міської ради надав ФОП Нікітченко Н.С. в тимчасове користування земельну ділянку площею 78 кв.м. на умовах оренди строком на 5 років для комерційних цілей.
Відповідно до Проекту торгівельного павільйону, згідно акту державної приймальної комісії, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25 лютого 2002 року №74, ФОП Нікітченко Н.С. збудовано та прийнято в експлуатацію торгівельний павільйон в м. Ічня-2 (смт. Дружба) по вул. Стадіонній .
06 грудня 2006 року Рішенням Ічнянської міської ради /шоста сесія п`ятого скликання/ ФОП Нікітченко Н.С. надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки площею до 100 кв.м. для комерційних цілей в смт. Дружба по вул. Стадіонна.
На підставі вказаного рішення від 06 грудня 2006 року позивачем були замовлені та зібрані відповідні матеріали погодження місця розташування земельної ділянки для комерційних цілей в смт. Дружба по вул. Стадіонна, до яких увійшли: акт вибору та обстеження земельної ділянки від 22 травня 2007 року, позитивні висновки головного архітектора Ічнянського району від 17 травня 2007 року №38, головного державного санітарного лікаря Ічнянського району №8/05/125, головного спеціаліста центрального відділу з ОНПС в Чернігівській області від 24 травня 2007 року №35, начальника Чернігівської обласної інспекції по охороні пам`яток історії та культури від 19 червня 2007 року №1331, ДП НДЦ "Охоронна археологічна служба України" від 16 червня 2007 року №314/235-4, Ічнянського відділу земельних ресурсів від 22 травня 2007 року.
Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 11 грудня 2006 року №415 надано дозвіл ФОП Нікітченко Н.С. на продовження роботи торгової точки (магазину) у власному приміщенні в смт. Дружба, вул. Стадіонна, терміном на один рік та видано дозвіл №387 від 13 грудня 2006 року на розміщення об`єкта торгівлі.
11 грудня 2006 року рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради №419 ФОП Нікітченко Н.С. надано дозвіл попередньо погодити місце розташування магазину на земельній ділянці по вул. Стадіонна в смт. Дружба та зобов`язано оформити всю необхідну проектно-технічну документацію на будівництво магазину на вищезгаданій земельній ділянці.
На підставі рішення Ічнянської міської ради від 06 березня 2007 року ФОП Нікітченко Н.С. продовжено термін оренди земельної ділянки площею 78 кв.м. в смт. Дружба по вул. Стадіонна на 1 рік.
15 березня 2007 року між Ічнянською міською радою та ФОП Нікітченко Н.С. укладено договір оренди землі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 17 квітня 2007 року за №247.
По акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 21 квітня 2007 року позивачці передано в оренду земельну ділянку в смт. Дружба по вул. Стадіонна.
25 червня 2007 року рішенням Ічнянської міської ради /одинадцята сесія п`ятого скликання/ ФОП Нікітченко Н.С. затверджені матеріали погодження місця розташування земельної ділянки в смт. Дружба по вул. Стадіонна; надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 128кв.м. для комерційного призначення в смт. Дружба по вул. Стадіонна та зобов`язано ФОП Нікітченко Н.С. в місячний термін заключити договір.
11 липня 2007 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю відділу містобудування та архітектури Ічнянської райдержадміністрації, на підставі рішення від 11 грудня 2006 року та архітектурного робочого проекту, виданий дозвіл №12 на виконання будівельних робіт з будівництва магазину, розташованого в селищі Дружба по вул. Стадіонна №5-В.
На підставі вказаного дозволу ФОП Нікітченко Н.С. було розпочато будівництво магазину по вул. Стадіонна №5-В в смт. Дружба.
З листа Ічнянської міської ради від 15 листопада 2007 року №03-12/706, адресованого ФОП Нікітченко Н.С., вбачається, що в ході інвентаризації земельних ділянок, розташованих в межах населених пунктів, що відносяться до Ічнянської міської ради, встановлено, що на території селища міського типу Дружба фактично немає земель, які відносяться до міської комунальної власності. На землях, що перебувають в користуванні Міністерства оборони України, розміщені окремі приватні садиби, торгівельні заклади, що належать приватним підприємцям. Міська рада зверталась листом від 06 вересня 2007 року №553 до Міністерства оборони України з проханням надати згоду на вилучення зазначених земельних ділянок і передачі їх Ічнянській міській раді для подальшого врегулювання земельних відносин. Листом від 26 вересня 2007 року Міністерство оборони України надало відповідь, що Кабінет Міністрів України доручив Міністерству оборони України зупинити всі операції, пов`язані з реалізацією та передачею земель оборони до прийняття окремого рішення.
29 квітня 2008 року рішенням Ічнянської міської ради /дев`ятнадцята сесія п`ятого скликання/ "Про відміну рішення 11 сесії 5 скликання Ічнянської міської ради від 25 червня 2007 року "Про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для комерційного призначення в смт. Дружба" у зв`язку, зокрема, з нововиявленими обставинами в землекористуванні військової частини НОМЕР_1 , та враховуючи те, що ФОП Нікітченко Н.С. своєчасно не виготовила проектну документацію на землю, відмінено рішення 11 сесії 5 скликання Ічнянської міської ради від 25 червня 2007 року "Про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки ФОП Нікітченко Н.С. та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для комерційного призначення в смт. Дружба".
17 травня 2008 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області складено припис відносно ФОП Нікітченко Н.С. на будівництво магазину в смт. Дружба вул. Стадіонна 5-В, в якому встановлено порушення: відсутність на момент початку будівництва договору оренди земельної ділянки (технічна документація знаходиться на стадії затвердження) та запропоновано зупинити проведення всіх видів робіт по будівництву до заключення договору оренди земельної ділянки.
Звертаючись із позовом про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва - нежитлової будівлі магазину, позивач посилалась на те, що особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року №44277/98 у справі "Стретч проти Сполученого Королівства", яким встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", представник позивача вважає, що оскільки ФОП Нікітченко Н.С. з 2002 року відкрито використовує земельну ділянку по вул. Стадіонній в смт. Дружба Ічнянського району Чернігівської області на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування з оформленням усіх дозвільних документів, що у створення майна ФОП Нікітченко Н.С. було вкладено значні кошти, тому позивач правомірну очікує на виникнення у нього права власності на таке майно.
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності за Фізичною особою-підприємцем Нікітченко Наталією Степанівною на об`єкт незавершеного будівництва нежитлової будівлі магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Статтею 20 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч.2 ст.16 ЦК України, може бути визнання права.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз положень статті 331 ЦК України, у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 18 Закону України "Про основи містобудування" реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.
Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.
Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.
Таким чином, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.
Статтею 111-28 ГПК України встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Верховним Судом України надавались висновки щодо застосування ст. 331 ЦК України та зазначено, що до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), відтак, статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку (Постанова Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року у справі №3-82гс11).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, нежитлова будівля магазину, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, селище Дружба, вул. Стадіонна, будинок 5-в, та на яку позивач просить визнати за нею право власності, не прийнята в експлуатацію, об`єкт має статус: незавершене будівництво нежитлової будівлі магазину.
Відповідно до умов договору оренди землі від 15 березня 2007 року строк дії договору оренди землі закінчився 17 квітня 2008 року.
Також судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачкою не був укладений договір оренди земельної ділянки площею 128кв.м. для комерційного призначення в смт. Дружба по вул. Стадіонна на виконання вимог рішення Ічнянської міської ради /одинадцята сесія п`ятого скликання/ від 25 червня 2007 року.
Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку наведеними нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.
Відповідно до листа Ічнянської міської ради від 03 лютого 2017 року №03-08/123, згідно Довідника адміністративно-територіального поділу Чернігівської області станом на 01 січня 1982 року, виданого виконавчим комітетом Чернігівської обласної ради народних депутатів та Інформації з сайту Верховної Ради України щодо адміністративно-територіального устрою Чернігівської області станом на 01 січня 2017 року, смт. Дружба підпорядковане Ічнянській міській раді.
З матеріалів справи вбачається, що Ічнянською районною радою депутатів трудящих Чернігівської області Української РСР 04 січня 1977 року було видано Військовій частині 41663 акт №1 на право постійного користування землею загальною площею 683,5 га на території Ічнянського району Чернігівської області для використання за цільовим призначенням відповідно до наведеного плану та опису меж. У доповненні до акту містяться відмітки, що площа земель станом на 01 січня 1990 року становить 684,2 га, станом на 23 травня 1993 року 683 га.
Відповідно до виписки з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 30 квітня 1993 року №4, у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, з 01 травня 1993 року Військовій частині НОМЕР_3 присвоєно найменування "Військова частина А-1479".
Також з матеріалів справи вбачається, що в подальшому, 02 жовтня 2000 року, Ічнянською районною радою Ічнянського району Чернігівської області Військовій частині А-1479 видано державний акт на право постійного користування землею серії II-ЧН №001705, згідно якого землекористувачу надано у постійне користування 682,6 га землі в межах згідно з планом землекористування для використання за цільовим призначенням відповідно до рішення Постанови Ради міністрів СРСР Ради народних депутатів від 10 листопада 1994 року №21404-РС, Постанови Ради міністрів УРСР від 17 листопада 1951 року №1514-093-РС, Постанови Ради міністрів УРСР від 23 грудня 1955 року №1362-047-РС. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №62.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).
Згідно з ч.1,2 ст.2 вказаного Закону військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.2, 3 ст.4 Закону України "Про використання земель оборони", землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та у відповідності до цього закону.
Вищевказаний акт у встановленому порядку не визнаний не чинним та не скасований, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що земельна ділянка правомірно знаходиться в постійному користуванні Військової частини НОМЕР_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії II-ЧН №001705 з 02 жовтня 2000 року.
Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший Протокол, протоколи №4 і №7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року та Протоколи №2 і №11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Щодо посилань позивача на порушення її прав, які передбачені Конвенцією, та які викладені в ст.1 Першого Протоколу про право мирно володіти своїм майном, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, то вказані доводи позивача відхиляються колегією суддів, оскільки, як зазначено вище, відповідно до положень ст.331 ЦК України, позивач вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва, і право власності позивача на ці матеріали відповідачами не заперечується.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 №01-8/1427).
При цьому, відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року у справі №2-269/2011, яке набрало законної сили, було задоволено позовні вимоги військового прокурора Чернігівського гарнізону, зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,0128га, яка розташована в АДРЕСА_2 під будівлею магазину і яка перебуває в постійному користуванні військової частини НОМЕР_1 та привести земельну ділянку до попереднього стану.
30 липня 2012 року Ічнянським районним судом було винесено ухвалу про роз`яснення судового рішення від 04 листопада 2011 року та роз`яснено резолютивну частину як "зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ділянку загальною площею 0,0128га, яка розташована в АДРЕСА_2 під будівлею магазину шляхом знесення будівлі магазину і яка перебуває в постійному користуванні в/ч А-1479 та привести земельну ділянку до попереднього стану в якому перебувала до проведення будівельних робіт".
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року у справі №2-269/11 встановлено спосіб і порядок виконання рішення від 04 листопада 2011 року шляхом укладення з будівельною організацією договору на виконання робіт з демонтажу будівлі магазину. В цій же ухвалі вказано, що у разі, якщо боржниками у добровільному порядку не буде звільнено приміщення магазину від своїх речей, майном розпорядитися відповідно до вимог чинного законодавства та Закону України "Про виконавче провадження".
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що наведенні судові рішення свідчать про використання військовою частиною НОМЕР_1 права на судовий захист та задоволення позовних вимог, щодо знесення будівлі магазину, що розташована на земельній ділянці, яка використовується військовою частиною НОМЕР_1 на праві постійного користування.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Невиконання рішення національного суду Європейський суд з прав людини розцінює як втручання в право потерпілої особи на мирне володіння своїм майном, як визначено в першому реченні п.1 ст.1 Першого протоколу (справи "Бурдов проти Росії", "Ясіюнієне проти Литви", "Войтенко проти України" та "Джасійне проти Литви" тощо).
Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що заявлений позивачем позов впливає на права військової частини НОМЕР_1 на використання земель оборони, відповідно до Закону України "Про використання земель оборони" та акту на право постійного користування землею серії II-ЧН №001705 від 02 жовтня 2000 року.
Також судом першої інстанції правомірно не взято до уваги витяг №30408964 від 23 червня 2011 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва нежитлової будівлі магазину за третьою особою ОСОБА_1 на підставі ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 червня 2010 року, оскільки вказана ухвала була скасована ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2012 року.
Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи, які викладені позивачем у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Чернігівської області від 01.03.2017 у справі № 927/1067/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нікітченко Наталії Степанівни залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 01.03.2017 у справі № 927/1067/16 без змін.
2. Матеріали справи № 927/1067/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Б.О. Ткаченко