ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р.Справа № 922/1135/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі», 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ;

до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

про стягнення 62926,76 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Табарчі Г.О. (довіреність від 08.08.2016 №40-3273/138);

відповідача - не з'явився;

В розпочатому 10.05.2017 судовому засіданні представнику позивача роз'яснено права і обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 62926,76 грн. за невиконання договірних зобов'язань, а саме основний борг у сумі 60743,77 грн., інфляційні втрати у сумі 1724,11 грн., 3 % річних у сумі 458,88 грн., а також судовий збір.

Свої вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про постачання теплової енергії №4616 від 01.03.2002 щодо здійснення оплати за теплову енергію за період з березня 2015 року по лютий 2017 року. Здійснюючи правове обґрунтування позовних вимог, посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 629 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10.05.2017 о 11:00 год.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву не надав. Разом з цим, ухвала суду про порушення провадження у справі від 05.04.2017 направлена на його адресу, що вказана у позовній заяві - АДРЕСА_1, що співпадає з адресою зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що зроблений судом, повернулася до суду 20.04.2017 без доказів вручення відповідачу, з поштовою відміткою "за не запитом".

Беручи до уваги приписи п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив задовольнити повністю.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

02 жовтня 2001 року між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради (далі - орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар) було укладено договір №1355 оренди нежитлового приміщення (будівлі). Предметом договору є нежитлове приміщення (будівля) - об'єкт оренди, право на оренду якого отримано орендарем на підставі розпорядження УКМіП №1093 від 02.10.2001. Вказане нежитлове приміщення загальною площею 441,4 кв.м знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та передане відповідачеві на підставі акту прийому-передачі від 02.10.2001.

01 березня 2002 року між комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (далі - енергопостачальна організація) та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (далі - споживач) було укладено договір №4616 про постачання теплової енергії (далі - договір), за яким енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячої воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У п.2.1. вказаного договору зазначено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 3.2. договору перелічено обов'язки споживача теплової енергії. Так, споживач теплової енергії зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором (п.3.2.1., 3.2.2.)

В свою чергу енергопостачальна організація має право вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування тепловою енергією, обмежувати або повністю припиняти постачання теплової енергії у випадках та порядку, визначених правилами користування тепловою енергією, іншими нормативними актами України, а також додатком 3 до договору (п.4.1.3., 4.1.4.). А також зобов'язаний забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором (п.4.2.1.).

У додатку 1 до договору зазначено, що енергопостачальна організація постачає споживачу на протязі року теплову енергію в гарячій воді в межах Qрік = 29,199 Гкал/рік.

Як вбачається із матеріалів справи позивач постачав відповідачеві теплову енергію за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом №178/1144 від 22.10.2014 про підключення споживача, актом №178/1941 від 14.04.2015 про відключення споживача, актом №178/3048 від 12.10.2015 про підключення споживача, актом №178/3496 від 05.04.2016 про відключення споживача, актом 3178/4541 від 15.10.2016 про підключення споживача.

Відповідно до п.5.1.договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

У п.3 додатку 1 до договору зазначено, що дата зняття споживачем показань приладів обліку - 25 число поточного місяця; подання звіту енергопостачальної організації - не пізніше 28-го числа поточного місяця. При відсутності даних по витратам тепла в означений термін розрахунок буде виконано розрахунковим методом.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.1., 6.2. договору).

Додатковою угодою від 16.04.2004 до договору №4616 від 01.03.2002 про постачання теплової енергії п.6.1. договору було доповнено другим абзацом, за яким споживач виконує обов'язки по сплаті за спожиту теплову енергію шляхом перерахування грошових коштів за дорученням енергопостачальної організації на поточний рахунок ДП «Газ-тепло» з наступним формулюванням призначення платежу: «за теплову енергію (період) згідно договору про постачання теплової енергії від 01.03.2002 №4616».

Позивач стверджує, що відповідач свій обов'язок щодо оплати за теплову енергію виконує неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за період з березня 2015 року по лютий 2017 року, яка складає 60743,77 грн, у зв'язку із чим позивач і звернувся до суду із вказаним позовом, нарахувавши на суму боргу інфляційні втрати у сумі 1724,11 грн. та 3 % річних у сумі 458,88 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 01 березня 2002 року було укладено договір №4616 про постачання теплової енергії (а.с.10-14), за яким позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачеві теплову енергію в гарячої воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Позивач на виконання умов договору постачав відповідачеві теплову енергію за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами, а саме: актом №178/1144 від 22.10.2014 про підключення споживача, актом №178/1941 від 14.04.2015 про відключення споживача, актом №178/3048 від 12.10.2015 про підключення споживача, актом №178/3496 від 05.04.2016 про відключення споживача, актом 3178/4541 від 15.10.2016 про підключення споживача. Вказані акти підписані та скріплені печатками представників КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.44-48).

Позивач зазначив, що система опалення нежитлового приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення всього нежитлового будинку, що унеможливлює обмеження постачання теплової енергії.

Як вбачається із матеріалів справи у зв'язку із відпуском теплової енергії позивач направляв відповідачеві рахунки-фактури за спожиту теплову енергію для здійснення оплати, а саме: рахунок-фактуру №17800-2776 від 07.04.2015; рахунок-фактуру №17800-2776 від 08.05.2015; рахунок-фактуру №17800-2776 від 09.11.2015; рахунок-фактуру від 17800-2776 від 08.12.2015; рахунок-фактуру №17800-2776 від 11.01.2016; рахунок-фактуру №17800-2776 від 08.02.2016; рахунок-фактуру №17800-2776 від 09.03.2016; рахунок-фактуру №17800-2776 від 06.04.2016; рахунок-фактуру №17800-2776 від 10.05.2016; рахунок-фактуру №17800-2776 від 08.11.2016; рахунок- фактуру №17800-2776 від 07.12.2016; рахунок-фактуру №17800-2776 від 10.01.2017; рахунок-фактуру №17800-2776 від 07.02.2017; рахунок-фактуру №17800-2776 від 09.03.2017 (а.с. 24-32, 34, 37-39, 42).

Підтвердженням направлення відповідачеві вказаних вище документів слугують наявні у матеріалах справи листи Основ'янського філіалу КП «Харківські теплові мережі» від 17.10.2016 №392, від 15.02.2017 №83, від 15.03.2017 №112, а також фіскальні чеки та реєстри переданої по пошті рекомендованої кореспонденції Основ'янського філіалу «КП ХТМ» (а.с. 33, 35, 36, 40, 41, 43).

Згідно із ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 7 ст.276 ГК України передбачено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

У п.6.1., 6.2. договору зазначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.1., 6.2. договору).

Додатковою угодою від 16.04.2004 до договору №4616 від 01.03.2002 про постачання теплової енергії п.6.1. договору було доповнено другим абзацом, за яким споживач виконує обов'язки по сплаті за спожиту теплову енергію шляхом перерахування грошових коштів за дорученням енергопостачальної організації на поточний рахунок ДП «Газ-тепло» з наступним формулюванням призначення платежу: «за теплову енергію (період) згідно договору про постачання теплової енергії від 01.03.2002 №4616».

Як ствержує позивач та вбачається із матеріалів справи відповідач у порушення умов договору не здійснив оплату за відпущену йому позивачем теплову енергію за період з березня 2015 року по лютий 2017 року на загальну суму 60743, 77 грн. (а.с. 49-52).

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.1, 2).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано суду доказів сплати заборгованості за договором №4616 про постачання теплової енергії від 01.03.2002 за період з березня 2015 по лютий 2017 року у сумі 60743,77 грн. та не спростовано обставин, що викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу у сумі 60743,77 грн. є правомірними, обгрунтованими, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1724,11 грн. та 3% річних у сумі 458,88 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1724.11 грн. за період з 01.11.2016 по 03.04.2017 (а.с.53) та 3% річних у сумі 458,88 грн. за період з 01.11.2016 по 03.04.2017 (а.с.54) є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 49 ГПК України та покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600, 00 грн. на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) заборгованість у сумі 62926,76 грн., а саме: основний борг у сумі 60743,77 грн. на р/р 2313 в ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, ; інфляційні втрати у сумі 1724,11 грн., 3 % річних у сумі 458,88 грн. на р/р 313 в ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, .

3. Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) судовий збір у сумі 1600,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.05.2017 р.

Суддя Н.А. Новікова