ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 р. Справа № 909/314/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Івано-Франківський ліспромкомбінат" вул.Ребета, 6, м.Івано-Франківськ в особі Шепетівського військового лісгоспу, провулок Героїв Небесної Сотні, 18, м. Шепетівка, Шепетівський район, Хмельницька область,30400

до відповідача: Івано-Франківського обласного військового комісаріату вул.О. Довженка, 21, м. Івано - Франківськ,76018

про стягнення заборгованості в сумі 12200,00 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №01 від 03.01.17

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1/190 від 11.01.17

ВСТАНОВИВ:

державне підприємство "Івано-Франківський ліспромкомбінат" в особі Шепетівського військового лісгоспу звернулося до господарського суду Івано-Франівської області з позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про стягнення заборгованості у сумі 12200,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано несплатою відповідачем вартості товару згідно видаткової накладної №3 від 27.03.14 та обґрунтовано приписами ст.ст. 610, 692, 625 Цивільного та 173, 193 Господарського кодексів України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поданих суду письмових поясненнях вих.№330 від 04.05.17(вх.№7318/17 від 04.05.17).

Представник відповідача у відзиві на позов (вх. № 6474/17 від 18.04.17) та в судовому засіданні проти позову заперечив, вказуючи на те, що спірні пиломатеріали отримано від позивача в якості гуманітарної допомоги, на підтвердження чого подав суду копію акта №84 від 06.04.14 прийому-передачі матеріальних цінностей.

Розглянувши матеріали справи з врахуванням положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі видаткової накладної №№3 від 27.03.14 та довіреності №37 від 27.03.14, копія якої знаходиться в матеріалах справи, позивачем передано відповідачу товару на загальну суму 12200,00грн., однак відповідач не сплатив позивачу вартість поставленого товару.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за даною видатковою накладною становить 12200,00грн.

Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не подано.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 07.02.17 направлено відповідачу претензію №130 з вимогою погасити існуючу заборгованість, відповіді на яку позивачем не отримано. Факт отримання зазначеної претензії відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 цього ж Кодексу встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до приписів статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом(ст.639 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.2ст.642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. ОСОБА_1 норма кореспондується з приписами статті 265 Господарського кодексу України: за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Наведені норми закону спростовують доводи відповідача про те, що жодного договору між сторонами у справі не було укладено.

Таким чином, між сторонами у справі на підставі наведених норм закону та видаткової накладної виникли правовідносини, які за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору поставки, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України.

Наявність зобов'язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає зі змісту частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідні приписи містить ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з положеннями якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищезазначені норми закону, кінцевий термін оплати відповідачем поставленого товару - 28.03.14.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Статтею 33 ГПК України покладено обов"язок на кожну зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов"язань, відтак позовні вимоги щодо стягнення 12200,00грн. за поставлений товар обґрунтовані та підлягають до задоволення. При цьому судом відхиляються як необгрунтовані доводи відповідача про те, що поставлений товар передано відповідачу безоплатно в якості гуманітарної допомоги, оскільки таке твердження суперечить положенням закону "Про гуманітарну допомогу", а поданий відповідачем акт №84 від 06.04.14 прийому-передачі матеріальних цінностей не є належним доказом у справі, оскільки складений за відсутності представників позивача.

За наведених обставин, позов підлягає до задоволення.

Судові витрати у справі у відповідності до ст.49 ГПК України слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.124, 129, 129-1 Конституції України, ст.202, 642, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 614, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов державного підприємства "Івано-Франківський ліспромкомбінат" в особі Шепетівського військового лісгоспу до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про стягнення заборгованості у сумі 12200,00 грн.

Стягнути з Івано-Франківського обласного військового комісаріату(м.Івано-Франківськ, вул.О.Довженка, буд21, ) на користь державного підприємства "Івано-Франківський ліспромкомбінат"( м.Івано-Франківськ, вул. Ребета, 6, ) в особі Шепетівського військового лісгоспу (Хмельницька область, м.Шепетівка, провулок Героїв небесної Сотні,18, ) 12200,00(дванадцять тисяч двісті гривень) основного боргу та 1600,00(одну тисячу шістсот гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.05.17

Суддя Матуляк П. Я.