УХВАЛА

10.05.2017Справа № 910/21875/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 у справі № 910/21875/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

про стягнення 1856345,17 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - Абоімов О.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача - Легка О.Ю. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшла указана заява, яка була визнана судом такою, що відповідає вимогам ст. 121 ГПК України та прийнята до розгляду.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини та об'єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви по суті, суд встановив наступне.

Відповідач просить суд розстрочити виконання рішення від 07.10.2015 у справі №910/21875/15 у сумах та у строки згідно доданого до заяви графіку, а загалом до 01.06.2018 (дата останнього платежу за графіком).

За приписами ст. 121 ГПК України підставою розстрочки виконання рішення є наявність конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, при цьому статтею 33 ГПК України обов'язок доказування розподілено таким чином, що особа, яка посилається на певні обставини, і повинна їх довести.

Проте Відповідачем документально не обгрунтовано наведені у заяві твердження, що одночасне стягнення всієї присудженої рішенням суми призведе до банкрутства Відповідача, оскільки до заяви не надано доказів відсутності грошових коштів на рахунках та майна Відповідача (рухомого, нерухомого, цінних паперів тощо) відповідно у сумі та вартістю недостатньою для погашення присуджених рішенням до стягнення сум, а звіт про результати фінансової діяльної відсутність майна для погашення боргу не доводить. При цьому, суд вимагати такі докази від Відповідача не зобов'язаний, оскільки наведеною ст. 33 ГПК України саме на Відповідача покладено обов'язок доказування заявлених ним обставин.

Порушення зобов'язань контрагентами Відповідача також не доводить неможливість виконання Відповідачем рішення суду у встановлені рішенням строки та розмірі, оскільки це є питаннями належного та вчасного вжиття Відповідачем заходів, спрямованих на стягнення заборгованості з його контрагентів (у тому числі враховуючи відчуття Відповідачем, на що він сам посилається, наслідків впливу економічної кризи), тобто власними господарськими рішеннями Відповідача, його власною волею, а не незалежними від Відповідача обставинами.

Зміна обставин на ринку послуг, на якому працює Відповідач, також не доводить неможливість виконання Відповідачем рішення суду у встановлені рішенням строки та розмірі, оскільки питання обрання ринку надання послуг, орієнтації підприємства та обрання шляхів отримання прибутку також є власними господарськими рішеннями Відповідача, його власною волею, а не незалежними від Відповідача обставинами.

Укладення Відповідачем договорів позик та фінансової допомоги також не доводить неможливість виконання Відповідачем рішення суду у встановлені рішенням строки та розмірі, оскільки Відповідач сам, як суб'єкт господарювання, приймав рішення щодо укладення цих договорів та напрямки спрямування коштів (як то - або на погашення заборгованості за рішенням, або на інші цілі, у залежності від вибору пріоритетності цілей Відповідачем).

Наведене Відповідачем «очікування» отримання коштів також не доводить, що він спроможний буде виконати рішення суду лише згідно наведеного ним графіку розстрочки, оскільки документального обґрунтування плану та джерел надходження коштів, які б могли бути спрямовані на погашення згідно графіку, Відповідач не надав.

Можливість накладення арештів при виконанні рішення у межах виконавчого провадженні також не доводить неможливість виконання Відповідачем рішення суду до відкриття виконавчого провадження, тому підставою для розстрочки не є.

При цьому суд враховує майнові інтереси сторін, заперечення Позивача проти розстрочки виконання рішення та констатує порушення майнових інтересів Позивача, які виявляються у невиконанні рішення суду від 07.10.2015 належним чином та протягом розумного строку, що з огляду на наявність інфляційних процесів у економіці держави призводить до знецінення грошових коштів, які присуджені Позивачу.

Отже, з огляну на наведене вище судом відхилення доводів та доказів Відповідача, підстави для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення у суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 у справі № 910/21875/15 відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Сташків Р.Б.