РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017Справа №910/3593/17
За позовом Приватного підприємства фірма "Протос"

до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту"

про відшкодування вартості безпідставно набутого майна 288 000,40 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: Приходько М. М. (за дов.);

від відповідача: Норець Н. О. (за дов.).

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) в судовому засіданні 11.05.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство фірма "Протос" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" про відшкодування вартості безпідставно набутого майна в сумі 288 000,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 порушено провадження по справі та призначено до розгляду на 03.04.2017.

У судовому засіданні 03.04.2017 суд перейшов до розгляду справи по суті та оголосив перерву в судовому засіданні на 11.05.2017.

Від відповідача 05.05.2017 через відділ канцелярії господарського суду надійшли додаткові пояснення (вих. б/н від б/д) та клопотання про витребування документів (вих. б/н від б/д).

У судове засідання 11.05.2017 представники сторін з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи. Зокрема, відповідач в судовому засіданні підтримав в подане ним клопотання про витребування документів.

Суд розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про витребування документів відмовив в його задоволенні.

В клопотанні про витребування документів відповідач просить суд витребувати від позивача оригінали довіреностей ОСОБА_3 на отримання ТМЦ на сумі 288 000, 40 грн згідно специфікації № 03 додаток до договору від 25.02.2014.

Згідно зі ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Позивач в судовому засіданні повідомив суду, що у нього відсутні оригінали довіреностей ОСОБА_3 на отримання ТМЦ, і відповідно такі докази не можуть бути надані ним до матеріалів справи, в тому числі на вимогу суду.

Враховуючи відсутність у позивача документів, про витребування яких просить відповідач, суд відмовив відповідачу в задоволенні клопотання про їх витребування.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України та фактично обґрунтовані неправомірним утриманням відповідачем майна позивача загальною вартістю 288 000, 40 грн., яке було передане позивачем відповідачу згідно видаткових накладних № 11 від 05.03.2014 та № 12 від 06.03.2014.

Через загальний відділ діловодства суду 31.03.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечив проти задоволення позову з таких мотивів: специфікація № 3 від 25.02.2014 на загальну суму 288 000, 40 грн. підписана лише позивачем, з боку відповідача уповноваженою особою не підписана та не є додатком до договору; асортимент та якість товару, зазначені у видаткових накладних та актах прийому-передачі товару не передбачені договором, оскільки не погоджені сторонами шляхом оформлення/підписання відповідних специфікацій; товар, якщо він постачався, приймався особою - ОСОБА_3, яка згідно переліку адрес постачання та осіб, уповноважених на приймання ТМЦ, не була уповноважена на його приймання від Джанкойської філії; відбиток печатки на видаткових накладних та актах прийому-передачі товару не відповідає зразку, наведеному у Переліку адрес постачання та осіб, уповноважених на приймання ТМЦ; поставку товару 05.03.2014 та 06.03.2014 на Джанкойську філію було здійснено на тимчасово окуповану територію; Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" не є належним відповідачем у даній справі; стягнення позивачем суми 288 000, 40 грн вже було предметом спору у справі № 910/3593/17.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач стверджує, що 05.03.2014 та 06.03.2014 ним було поставлено відповідачу (до Джанкойської філії ПрАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ») запчастин і комплектуючі до тягового рухомого складу на суму 165 000, 00 грн та на суму 123 000, 40 грн.

На підтвердження вищевказаної поставки позивачем в якості доказів надані суду видаткова накладна №11 від 05.03.2014 і акт прийому-передачі товару від 05.03.2014 на суму 165000,00 грн. та видаткова накладна № 12 від 06.03.2014 і акт прийому-передачі товару від 06.03.2014 на суму 123 000, 00 грн. Вказані акти підписані ОСОБА_3 та засвідчені відтиском печатки Джанкойської філії відповідача «Для документів». Прізвище та посада особи, яка підписала вищезазначені видаткові накладні, у таких накладних не зазначені. В тексті зазначених видаткових накладних та актів вказано, що підставою поставки є договір № 23/10/13 від 23.10.2013. В актах вказано, що ОСОБА_3 діє на підставі доручення. Доручення на ОСОБА_3 від відповідача в матеріалах справи відсутнє.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, поставки 05.03.2014 та 06.03.2014 були здійснені ним без погодження з відповідачем та без підписаної з боку відповідача специфікації № 3 на загальну суму 288 000, 40 грн. Позивачем зазначено, що ним на адресу відповідача було направлено оригінал підписаної уповноваженою особою позивача специфікацію № 3 до договору № 23/10/13 від 23.10.2013. Специфікація № 3 на загальну суму 288 000,40 грн., підписана позивачем, з боку відповідача уповноваженою особою не була підписана.

Із матеріалів справи вбачається, що в рамках договору № 23/10/13 від 23.10.2013 позивачем було здійснено відповідачу декілька поставок, заборгованість по яких була стягнута з відповідача позивачем за судовим рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/6476/16.

При цьому, в постанові Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 було встановлено, що видаткові накладні № 11 від 05.03.2014 і № 12 від 06.03.2014 підписані особами, які не уповноважені на отримання товару відповідно до додатку №1 до договору, а акти прийому-передачі товару від 05.03.2014 та від 06.03.2014 підписані ОСОБА_3, яка, як свідчать матеріали справи, хоч і перебуває у трудових відносинах з відповідачем, проте не має повноважень на отримання товару та відсутня у переліку осіб відповідно до додатку №1 до договору.

12.12.2016 позивач звернувся до відповідача з листом - вимогою щодо повернення безпідставно набутого майна або відшкодування його вартості. Зокрема, у своїй вимозі позивач просив відповідача в тридцяти денний строк повернути в натурі безпідставно набуте майно (товар), який був поставлений 05.03.2014 та 06.03.2014 до Джанкойської філії, а в разі неможливості повернути майно (товар) в натурі, відшкодувати його вартість в розмірі 288 000, 40 грн. Вказана вимога відповідачем задоволена не була.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 по справі № 910/6476/16 було позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості з відповідача за поставки товару 05.03.2014 та 06.03.2014 до Джанкойської філії відповідача на суму 165 000, 00 грн. і на суму 123 000, 40 грн. в межах договору № 23/10/13 від 23.10.2013, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вартості безпідставно отриманого відповідачем 05.03.2014 та 06.03.2014 майна.

Предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача заявлена до відповідача про стягнення з останнього 288 000, 40 грн. вартості безпідставно отриманого майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже зобов'язання за даними нормами виникають у разі набуття майна особою за рахунок іншої з відсутністю для цього підстав, встановлених законом або договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, - підстав позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності, зокрема, такої умови, як відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України).

До предмету доказування у даній справі входять обставини отримання саме відповідачем за рахунок позивача та без достатньої правової підстави товару зазначеного у видаткових накладних № 11 від 05.03.2014 та № 12 від 06.03.2014.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи, що факт поставки відповідачу позивачем товару вартістю 288 000, 40 грн. останній підтверджує видатковими накладними № 11 від 05.03.2014 та № 12 від 06.03.2014 та актами прийому-передачі товару від 05.03.2014 та від 06.03.2014 та приймаючи до уваги наведені вище положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Крім того, приписами ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, чинне законодавство не наділяє потерпілого правом звернення до суду із вимогою про відшкодування вартості безпідставно набутого майна. Відшкодування вартості майна здійснюється лише у разі неможливості повернення в натурі потерпілому безпідставно набутого майна, яка встановлена судом при розгляді справи про повернення майна.

Також, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо (пункт 2.5 глави 2 доповнено новим абзацом згідно з Наказом Міністерства фінансів № 987 від 30.09.2014).

Згідно з п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 (яка була чинною до 01.01.2015), сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 (яка була чинною до 01.01.2015) довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Позивачем не було надано в матеріали справи доказів уповноваження Джанкойської філії відповідача та її відповідної особи - ОСОБА_3 на отримання товару від імені відповідача за актами № 11 від 05.03.2014 та № 12 від 06.03.2014 та видатковими накладними № 11 від 05.03.2014 і № 12 від 06.03.2014. Обставини наявності на видаткових накладних № 11 від 05.03.2014 і № 12 від 06.03.2014 відтиску печатки Джанкойської філії відповідача «Для документів» не приймаються судом до уваги, з огляду на відсутність в матеріалах справи первинного документу (довіреності), що фіксує рішення відповідача про уповноваження Джанкойської філії відповідача одержати для відповідача визначений в видаткових накладних № 11 від 05.03.2014 і № 12 від 06.03.2014 перелік та кількість цінностей.

Враховуючи вищевикладене позивачем не доведено такі обставини справи, як отримання саме відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави товару зазначеного у видаткових накладних № 11 від 05.03.2014 та № 12 від 06.03.2014 вартістю 288 000, 40 грн.

Доводи відповідача стосовно не підписання з його боку специфікації № 3 до договору не приймаються судом, з тих підстав, що позивачем зворотне і не стверджується.

Відповідач, також заперечував у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог з таких підстав: асортимент та якість товару, зазначені у видаткових накладних та актах прийому-передачі товару не передбачені договором, оскільки не погоджені сторонами шляхом оформлення/підписання відповідних специфікацій; товар, якщо він постачався, приймався особою - ОСОБА_3, яка згідно переліку адрес постачання та осіб, уповноважених на приймання ТМЦ, не була уповноважена на його приймання від Джанкойської філії; відбиток печатки на видаткових накладних та актах прийому-передачі товару не відповідає зразку, наведеному у Переліку адрес постачання та осіб, уповноважених на приймання ТМЦ. Вказані заперечення відповідача зводяться до того, що поставка товару за видатковими накладними № 11 від 05.03.2014 і № 12 від 06.03.2014 була здійснена поза договором укладеним між сторонами. Оскільки, підставою позову у даній справі є поставка товару позивачем відповідачу без відповідної правової підставі (договору), відповідні доводи відповідача не приймаються судом, як такі що не входять до предмету доказування у даній справі.

Разом з тим, щодо заперечень відповідача про те, що Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" не є належним відповідачем у даній справі про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру (ч. 5 ст. 95 ЦК України).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 14.11.2016, копія якого наявна в матеріалах справи, в розділі «Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи» значиться Джанкойська філія Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», розташована за адресою: 96100, Автономна Республіка Крим, місто Джанкой, вулиця Бєляєва, будинок 106.

В п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України судам роз'яснено, що відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: "Стягнути з підприємства "А" в особі його відокремленого підрозділу - філії N 1 на користь організації "Б" в особі її Н-ської філії таку-то суму".

У разі коли позов подано за місцем знаходження відокремленого підрозділу юридичної особи і судом з'ясовано відсутність у такого підрозділу повноважень щодо представництва юридичної особи, справа згідно з частиною першою статті 17 ГПК підлягає передачі за відповідною територіальною підсудністю за місцезнаходженням юридичної особи. А якщо в межах територіальної підсудності даного господарського суду знаходиться інший відокремлений підрозділ юридичної особи, уповноважений представляти останнього в господарському суді, то суд залучає такий підрозділ до участі у справі на підставі та в порядку, передбаченому частиною першою статті 24 ГПК.

У відповідності до п. 5.5.5. Положення про Джанкойську філію Приватного акціонерного товариства «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» філія в межах своєї компетенції має право від імені та по довіреності товариства підписувати та подавати претензії та позови, представляти інтереси товариства в усіх судах загальної юрисдикції, третейських та інших судах, передбачених законодавством України та міжнародними договорами.

Отже, враховуючи наведені норми чинного законодавства та Положення про Джанкойську філію права відповідача в господарському суді у даній справі мають здійснюватися саме Приватним акціонерним товариством «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», відтак доводи відповідача, що він є неналежним відповідачем у даній справі, є юридично неспроможними.

Посилання відповідача на те, що відповідно до частини 6 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію не беруться судом до уваги, адже позов заявлено про стягнення вартості безпідставно отриманого майна, а не про відшкодування шкоди.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок позивача (ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.05.2017

Суддя І. В. Усатенко