РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. Справа № 903/906/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя Розізнана І.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Маціщук А.В.

при секретарі судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Волинської області від 13.02.2017р. у справі №903/906/16 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 (м.Львів)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 1) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (м.Володимир-Волинський, Волинська область); 2) Військової частини НОМЕР_2 (с.Поворськ, Ковельський район, Волинська область); 3) Головного управління Держгеокадастру у Волинської області (м. Луцьк)

до Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області (с.Великий Обзир, Камінь-Каширський р-н, Волинська область)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи ОСОБА_1 (м. Луцьк)

про визнання недійсним та скасування рішення від 20.04.2012р. №16/2

за участю представників сторін:

позивача - Борисов В.С., представник за довіреністю від 06.0.2017р. №350/173/145.122;

відповідача - Смолярчук В.П., сільський голова;

третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Волинської області - Кухрук С.В., представник за довіреністю від 21.02.2017р. №23-3-0.6-1603/2-17;

Судом роз`яснено представникам сторін права та обов`язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.
Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до господарського суду Волинської області з позовом до Великообзирської сільської ради в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення Великообзирської сільської ради від 20.04.2012р. №16/2 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки".

Рішенням господарського суду Волинської області від 13.02.2017р. у справі № 903/906/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на державний акт на право постійного користування землею від 01.11.1968р. №12/28, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2013р у справі 5004/417/12, ст. ст. 3, 4, 6, 7, 31, 32, 77, 92, 141 ЗК України та ст. 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони". Зазначає, що відповідно до робочого інвентаризаційного плану, схем розташування земельної ділянки спірні земельні ділянки в с. Стобихва перебувають на території авіаційного полігону Поворськ. Аналогічне розташування спірних земельних ділянок в с. Стобихва підтверджується топографічним планом, складеним ДП "Центр ДЗК" у 2015 році. При проведенні Волинським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук інвентаризації земель Міністерства оборони України на території Камінь- Каширського району Волинської області (Поворський полігон) в 1993 року, складено технічний звіт, згідно додатків до якого на час проведення інвентаризації під громадськими дворами, вулицями, площами, громадськими будівлями земельних ділянок не рахується. Оскільки відповідно до рішення Великообзирської сільської ради від 20.04.2012р. №16/2 земельні ділянки передані у власність гр. ОСОБА_2 в с. Стобихва по вул. Центральній, а село знаходиться на території авіаційного полігону, очевидно, що самі земельні ділянки так само знаходяться на території полігону. Таким чином, земельна ділянка площею 24157,7 га, яка була надана військовій частині НОМЕР_3 в постійне користування (в складі якої знаходяться і спірні земельні ділянки) відноситься до земель оборони. Однак, відповідач в порушення вимог земельного законодавства, приймаючи рішення про затвердження (погодження) технічної документації із землеустрою та передачу у власність громадянам земель із складу земель оборони, протиправно змінив цільове призначення земель, що призвело до відчуження земельних ділянок у належного користувача - Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Головне управління Держгеокадастру у Волинської області надіслало до суду лист (вх. №8818/17 від 29.03.2017р.) в якому третя особа повідомляє суд про те, що залишає питання щодо врегулювання спору на розсуд суду.

Військова частина НОМЕР_2 надіслала до суду лист (вх. №9565/17 від 04.04.2017р.) та письмові пояснення (вх. №9564/17 від 04.04.2017р.) в яких третя особа апеляційну скаргу позивача підтримує, просить розгляд справи провести без участі її повноважного представника.

Великообзирська сільська рада надіслала до суду лист (вх. №10132/17 від 10.04.2017р.) в якому відповідач просить розгляд справи провести без участі його повноважного представника.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), а також зобов`язано позивача надіслати третій особі - Вознюку С.А. копії позовної заяви та апеляційної скарги з доданими до них документами, а докази направлення надати суду та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності наданих у користування Військовій частині НОМЕР_1 на території Ковельського, Маневицького та Камінь-Каширського районів.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Грязнова В.В. та на підставі розпорядження керівника апарату від 25.04.2017р., автоматизованою системою документообігу суду проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, визначено колегію: головуюча суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В., суддя Маціщук А.В. Колегія суддів у даному складі 25.04.2017р. прийняла до провадження апеляційну скаргу позивача.

Третя особа ОСОБА_1 надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх. №11785/17 від 04.04.2017р.) в яких зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки 20.04.2012р. Великообзирською сільською радою прийнято рішення №16/2 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки" на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га та 0,4878 га для ведення особистого селянського господарства в с.Стобихва громадянці ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 право на спадкування майна, у тому числі спірних земельних ділянок, перейшло ОСОБА_1 ; вважає, що позивач не навів жодних доказів накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_4 с.Поворськ Ковельського району відповідно до державного акту на право користування землею від 1968 року та у відповідній площі та конфігурації. Наголошує також, що безпідставним є посилання позивача на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2013р. у справі №5004/417/12.

Представник позивача в судовому засіданні 26.04.2017р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні 26.04.2017р. представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Волинської області надав свої пояснення щодо апеляційної скарги.

Представники інших третіх осіб в судове засідання 26.04.2017р. не з`явились, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, згідно державного акту на право постійного користування землею від 01.11.1968р. №12/28, виданого виконкомом Волинської обласної ради депутатів трудящих від 11.11.1968р., в постійне користування військової частини НОМЕР_3 відведено 24157,7 га землі (на території Ковельського району 21825 га.) (т.1, а.с.12-13).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2013р. у справі №5004/417/12, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2013р. встановлено, що згідно листа Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України від 17.10.2012р. №2151 14 Повітряна армія переформована у 14 авіаційний корпус, переведена на новий штат і отримала нове умовне найменування - військова частина НОМЕР_5 , умовні найменування НОМЕР_6 та НОМЕР_3 анульовані. Військова частина НОМЕР_3 входила до складу 14 Повітряної армії (військова частина НОМЕР_6 ) як структурний підрозділ і утримувалась на одному і тому ж штаті - 2/838-51. При переформуванні 14 Повітряної армії у 14 авіаційний корпус були переформовані і її структурні підрозділи, у тому числі інженерно-аеродромна служба - військова частина НОМЕР_3 . Після переформування 14 Повітряної армії у 14 авіаційний корпус (військова частина НОМЕР_5 ) у структурі військової частини НОМЕР_5 залишилась інженерно-аеродромна служба, проте, вже без умовного найменування, оскільки воно було анульоване на підставі директиви Міністра оборони України від 02.03.1994 року № Д-115/1/*120. У 2004 році відповідно до директиви Головнокомандувача Повітряних сил Збройних Сил України № 350/120/1/05 Військова частина НОМЕР_5 розформована, а її правонаступником визначена Військова частина НОМЕР_1 . Згідно довідки № 147/98-ЮС від 09.04.2010р., виданої Військовою частиною НОМЕР_1 Військовій частині НОМЕР_3 (інженерно-аеродромна служба тилу) як структурному підрозділу управління 14 Повітряної армії видано акт №ХІІ-1-5 на право постійного користування земельною ділянкою площею 24157,7 га. на території Ковельського району з її планом та описом меж. Авіаційний полігон з умовним найменуванням військова частина НОМЕР_2 входить до складу Повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", своє призначення з організації функціонування авіаційного полігону не змінював та безпосередньо підпорядкований командиру військової частини НОМЕР_1 . В архівній довідці Львівського територіального відділу архіву Міністерства оборони України зазначено, що згідно витягу з історичного формуляру Військова частина НОМЕР_7 була сформована 01.07.1954р. на підставі директиви Міністра оборони СРСР від 18.04.1954р. №ОРГ/00350/11; Військовій частині НОМЕР_7 15.11.2000р. на підставі директиви Міністра оборони України від 27.09.2000р. №115/1/050 присвоєно нове умовне найменування Військова частина НОМЕР_2 (т. 1, а.с.77-87).

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлені у судовій справі №5004/417/12 обставини щодо належності земельної ділянки до земель оборони та встановлення особи, яка здійснює правомочності користувача земельної ділянки є преюдиційними у даному спорі.

Згідно рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 20.04.2012р. №16/2 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки", громадянці ОСОБА_2 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,4878 га. Передано у власність вказані земельні ділянки (т. 1, а.с.10).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 було видані державні акти серії ЯМ за №026884 та №026885 від 24.09.2012р. на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га. та 0,4878 га. в с. Стобихва, Камінь-Каширського району, Волинської області (т. 1, а.с.141, 142).

Предметом даного позову є визнання незаконним та скасування рішення Великообзирської сільської ради від 20.04.2012р. №16/2 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки".

Позовні вимоги обґрунтовані перевищенням повноважень сільської ради при прийнятті рішення, що полягає у незаконному розпорядженні землями Міністерства оборони України, чим порушено право постійного користування позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів ст. 13 Конституції України землі є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України. За приписами наведеної норми, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією сільських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти в формі рішень.

Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За приписами ст. 77 ЗК України, яка кореспондується із статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.

Таким чином, землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, рішенням Великообзирської сільської ради від 20.04.2012р. №16/2 громадянці ОСОБА_2 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,4878 га; передано у власність вказані земельні ділянки.

Після смерті ОСОБА_2 право на спадкування майна, в тому числі земельних ділянок переданих за спірним рішенням, одержав племінник - ОСОБА_1 за заповітом від 18.03.2009р.

З пояснень сільського голови, наданих у судовому засіданні, судом апеляційної інстанції встановлено, що громадянці ОСОБА_2 відводилась спірна земельна ділянка під уже збудовані житловий будинок та господарські будівлі.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний суд України в пункті 5 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних актів належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернення до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваним законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладання договору оренди землі.

Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014р. у справі №21-405а14 зазначено, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Верховний Суд України у вказаній постанові дійшов висновку, зокрема, що приймаючи до уваги те, що розгляд позову про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженого органу не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), підстави для задоволення позову про визнання цього рішення незаконним та скасування відсутні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Великообзирської сільської ради, що є предметом спору, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання шляхом виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та оформлення права власності на земельні ділянки, а скасування такого акту не породжує наслідків для власника (користувача) земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку має вирішуватись за нормами цивільного законодавства. Позов, предметом якого є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування - ненормативного акту, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для власника (користувача) земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності на земельні ділянки, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах (державних актах серії ЯМ №026884 та №026885 від 24.09.2012р.).

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відновить його порушеного права, оскільки у разі задоволення позову за даними вимогами, право власності на земельні ділянки не припиниться, а позов, предметом якого є лише визнання недійсним рішення відповідача, не може бути задоволений (правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 21.06.2016р. у справі №916/1023/13 та від 06.07.2016р. у справі №916/876/13).

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач не долучив до матеріалів справи копії технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності, наданих у користування Військовій частині НОМЕР_1 на території Ковельського, Маневицького та Камінь-Каширського районів.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ухвали про відкладення від 11.04.2017р. зобов`язав позивача надати такі документи. Однак, представник позивача пояснив суду, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності наданих у користування Військовій частині НОМЕР_1 на території Ковельського, Маневицького та Камінь-Каширського районів повністю не виготовлена та відсутні всі необхідні підписи на ній.

З пояснень Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (№9-3-0.6-667/2-17 від 31.01.2017р.) вбачається, що фактично земельна ділянка військового авіаційного полігону "Повурськ" загальною площею 24151,5 га розташована не лише на території Ковельського, а і на території Камінь-Каширського та Маневицького районів Волинської області. Однак, відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 01.11.1968 року межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлені. (т.1, а.с. 196-197).

Крім того, відповідно до інформації, наданої відділом Держгеокадастру у Камінь-Каширському районі Волинської області, згідно державної статистичної звітності за формою 6-зем станом на 01.01.2016 року на території Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району відсутні землі підприємств, організацій, частин, установ оборони. Документи про такі землі та документації із землеустрою до відділу Держгеокадастру у Камінь-Каширському районі не надходили. (т.1, а.с. 198).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в силу ст. ст. 33, 34 ГПК України, що земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:0024 площею 0,25 га. та :01:001:0025 площею 0,4878 га., які знаходяться в с. Стобихва по вул. Центральна та були передані ОСОБА_2 відповідно до спірного рішення є частиною земельної ділянки площею 24151, 5 га. військового містечка № НОМЕР_4 села Поворськ Ковельського району, що є землями оборони згідно державного акту на право користування землею від 1968р.

Колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими; апеляційним судом не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Волинської області від 13.02.2017р. у справі № 903/906/16 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Маціщук А.В.