КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Справа№ 910/22763/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача (апелянта): Кирищука В.П., довіреність № 91/2016/10/1719 від

17.10.2016;

відповідача: Черкасова О.В., довіреність № б/н від 25.07.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі № 910/22763/16 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ,

до житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-26», м. Київ,

про стягнення 480 338,18 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі- позивач/ПАТ «Київенерго») звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-26» ( надалі- відповідач/ЖБК «Арсеналець-26») про стягнення стягнення: 481 337,82 грн. основного боргу, 7 220,07 грн. втрат від інфляції; 1 780,29 грн. 3 % річних, а всього 490 338,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем угоди від 28.05.2015 № 1510468-05/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.1999 № 510468 в частині своєчасної оплати заборгованості, відповідно до графіку погашення заборгованості ЖБК «Арсеналець-26».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22763/16 та призначено її до розгляду.

07.02.2017 позивач подав суду заяву про зменшення позовних вимог, враховуючи оплату відповідачем 10 000 грн. та просив суд стягнути: 471 337,82 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію; 7 220,07 грн. втрат від інфляції; 1 780,29 грн. 3 % річних, а всього 480 338,18 грн.

Вказана заява прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі № 910/22763/16 (суддя Курдельчук І.Д.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, керуючись ч. 9 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 виходив з того, що вказаним законом передбачено обов'язок із реструктуризації заборгованості, у тому числі, яка виникла на підставі договору та була предметом угоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі- апелянт) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та відшкодувати публічному акціонерному товариству «Київенерго» за рахунок житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-26» витрати по оплаті судового збору за подання даної апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі № 910/22763/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 04.04.2017.

31.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від публічного акціонерного товариства «Київенерго» надійшло доповнення до апеляційної скарги.

У вказаному доповненні до апеляційної скарги апелянт вказує, що місцевим господарським судом було залишено поза увагою та не надано належної оцінки нормам ч. 9 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Так, на думку ПАТ «Київенерго» вказаний закон не зобов'язує останнього укладати з ЖБК «Арсеналець -26» будь-які угоди чи здійснювати прощення боргів. Крім того, як вказує апелянт у доповненні до апеляційної скарги місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що ЖБК «Арсеналець-26» не є «побутовим споживачем» та має заборгованість за поточні розрахунки за спожиту теплову енергію. На підставі наведеного ПАТ «Київенерго» вважає, що при прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції відбулося при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального права, таких як ст.ст. 526, 610, 611 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України. Враховуючи вищезазначене позивач вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню у порядку ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, а тому просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Вказане доповнення ПАТ «Київенерго» до поданої ним апеляційної скарги прийнято судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 розгляд апеляційної скарги ПАТ «Київенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017у справі № 910/22763/16 відкладено на 16.05.2017.

12.05.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від публічного акціонерного товариства «Київенерго» надійшли пояснення.

15.05.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-26» надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в яких останнє просить апеляційну скаргу ПАТ «Київенерго» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з викладених в апеляційній скарзі та доповненнях до неї підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 28.05.2015 між ПАТ «Київенерго», як постачальною організацією та ЖБК «Арсеналець-26», як споживачем було укладено угоду № 1510468-05/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.1999 № 510468 ( надалі- угода).

Відповідно до п. 1 угоди споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за договором від 01.11.1999 № 510468 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі- договір) станом на 01.05.2015 загальною сумою 996 485,20 грн. з ПДВ, з яких:

основний борг сумою 379 477,73 грн., що виник станом на 01.02.2009, згідно провадження у справі № 52/133 Господарського суду міста Києва, яке зупинено ( п. 1.1 угоди);

заборгованість сумою 617 007,47 грн., що виникла за період з 01.03.2013 по 01.05.2015 (пункт 1.2 угоди).

Згідно з п. 1.2. угоди споживач зобов'язується сплатити зазначені у пункті 1.2 угоди суми протягом червня 2015 - травня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором за такими реквізитами: рахунок № 01 для тарифної групи «населення»; код 00131305; МФО 322669; банк Філія Головного управління по м. Києву та Київській області ВАТ «Державний щадний банк України»; одержувач ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»

У п. 3 угоди сторони визначили, що споживач разом із сплатою суми, зазначеної у пункті 1.2 угоди, зобов'язується у повному обсязі оплачувати поточне споживання згідно з договором на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до п. 4 угоди при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у пункті 1.2 угоди, споживач обов'язується посилатися в реквізитах «призначення платежу» платіжного документа на Угоду та зазначати № договору, за яким здійснює оплата боргу. За відсутності чіткого формулювання призначення платежу отримані енергопостачальною організацією кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного споживання енергії, а залишок коштів (за наявності) - на виконання угоди.

У разі порушення споживачем умов угоди (невиконання або неналежне виконання) вона може бути розірвана в односторонньому порядку за заявою енергопостачальної організації. При цьому умова угоди щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та енергопостачальна організація набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу. У такому разі Угода вважається розірваною через один місяць після письмового повідомлення енергопостачальною організацією про це споживача (п. 5 угоди);

У п. 6 сторони визначили, що вказана угода є невід'ємною частиною договору.

Представники сторін однаково розуміють значення і умови угоди, вчиненої на основі вільного їх волевиявлення, та її правові наслідки (п. 7 угоди).

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що вказану угоду було підписано уповноваженими особами, а саме: від позивача директором СВП «Київські теплові мережі» товариства Глушаком Є.М., який діяв на підставі довіреності від 02.02.2015 № 91/2015/02/02-13, та від відповідача головою правління Карбовською Н.М, яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Як вказує позивач, відповідач належним чином не виконує умови п. 2 угоди.

Вказане й стало підставою для звернення позивача до суду у порядку ст. 625, 611 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України про стягнення з відповідача заборгованість у сумі 471 337,82 грн., 1 780,29 грн. 3 % річних і 7 220,07 грн. втрат від інфляції.

В свою чергу відповідач проти позову заперечує та зазначає, що відповідно до справи № 52/133, яка зупинена та остаточного рішення не прийнято, розглядалось питання використання тарифів, які не повинні використовуватись для надання послуг населенню, тому неможливо врахувати зазначену заборгованість як таку, що підлягає до стягнення та розгляду як структура заборгованості.

Крім того, як вказує відповідач, останній має право фактично реструктуризувати залишок заборгованості відповідно до норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", як споживач побутовий, що тільки передавав тепло населенню та не був надавачем послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем в супереч ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України не надано (не доведено) суду доказів, що відповідач не є «побутовим споживачем», а відтак на відповідача поширюються норми ч. 9 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Київський апеляційний господарський суд погоджується з правомірністю відмови місцевим господарським судом у позовних вимогах публічного акціонерного товариства «Київенерго», виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі- Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість):

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Таким чином, заборгованість, яка виникла на підставі договору та, яка стала предметом угоди, є заборгованістю у розумінні статті 1 Закону.

Процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості (стаття 1 Закону).

Відповідно до статті 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Так, ч 3. 9 ст. 5 Закону передбачено, що за зверненнями побутових споживачів теплопостачальні та теплогенеруючі організації, які уклали договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, зобов'язані укласти з такими споживачами договори про реструктуризацію заборгованості побутових споживачів станом на 1 липня 2016 року за умови здійснення ними поточних розрахунків за відповідні спожиті послуги. Умови реструктуризації заборгованості побутових споживачів згідно з такими договорами не можуть бути гіршими, ніж умови реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, передбачені укладеними ними договорами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є обов'язковим для виконання і саме ч. 9 ст. 5 вказаного закону чітко передбачає обов'язок із реструктуризації заборгованості, у тому числі, яка виникла на підставі договору та була предметом угоди.

Крім того, представник відповідача у суді апеляційної інстанції надаючи пояснення щодо статуту будівельного кооперативу «Арсеналець-26» вказує, що останнє є побутовим споживачем у розумінні ч. 9 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки відповідач тільки передавав послуги (тепло) населенню та не був надавачем послуг. Також, як вказує відповідач у нього відсутня ліцензія, яка б надавала право надавати такі послуги.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи ж апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-7, 32-33, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року у справі № 910/22763/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

Б.В. Отрюх