ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

03 травня 2017 р. Справа № 907/166/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто мотор сервіс", с. Мардакян, хазарський район, Азербайджан

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ЛЮКС", с. Завидово, Мукачівський район, Закарпатська область

за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна", м. Київ

про стягнення заподіяних збитків в розмірі 32278,66 євро

Суддя Йосипчук О.С.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №2/191216 від 14.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №51 від 15.03.2017р., ОСОБА_3, довіреність №60 від 03.04.2017

від третьої особи: ОСОБА_4, дов. №2-юр від 06.01.2017р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто мотор сервіс", с. Мардакян, Хазарський район, Азербайджан звернулось з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ЛЮКС", с. Завидово, Мукачівський район, Закарпатська область за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна", м. Київ про стягнення заподіяних збитків в розмірі 32278,66 євро.

Судове засідання 03.05.2017р. було проведено в режимі відеоконференції в господарському суді міста Києва відповідно до ст. 74-1 Господарського процесуального кодексу.

Представником позивача позовні вимоги підтримано в повному обсязі, та Також зазначено, що аварія при перевезенні вантажу сталася через суб"єктивні обставини, яким перевізник міг протидіяти. Також зазначив, що спірні правовідносини регулюються нормами Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 19.05.1956р. та положення вказаної Конвенції не суперечать нормам законодавства України.

Представником відповідача подано до матеріалів справи письмові пояснення від 03.05.2017р., в яких зазначено про те, що для перевезення вантажу покупець уклав договір перевезення з компанією Big Trans, яка уклала договір з компанією West Logistics, а та, у свою чергу, залучила ТОВ "Авто люкс" в якості перевізника, яке і здійснило фактичне перевезення вантажу у спірній ситуації. З огляду на зазначене, представник відповідача вважає, що відповідальність за втрату вантажу несе саме експедитор - компанія Big Trans, а не відповідач у даній справі. До того ж відповідач стверджує про відсутність своєї вини у настанні несприятливих для позивача наслідків. До вищезазначених пояснень долучено роздруківку маршруту з карти та пояснення водія ОСОБА_5

У засіданні суду було проведено аналіз угод, з якими постачальник спірного товару та позивач у справі обумовили перевезення вантажу у місце його призначення. Зокрема, було оглянуто та проаналізовано договір перевозки №2306 від 23.07.2016р., укладеного між компанією "Avto motor servis@ та компанією VAB "Big Trans", договір №K2306 від 23,06.2016р. укладеного між компанією VAB "Big Trans" та компанією "West Logistics" а також договір про перевезку №16-62788 від 22.06.2016р., який укладено між компанією "Logistics" та ТОВ "Авто-Люкс". Аналіз наведених вище угод призвів до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Люкс" та компанією "West Logistics" Договору про перевезення №16-62788 від 22.06.2016р., зокрема, його сторони підпорядкували свої правовідносини чинному законодавству Литовської Республіки (п.13 договору) та Конвенції СМR, а місцем вирішення спорів - суди Литовської республіки, по місцю знаходження замовника.

Поряд з цим, у відповідності до норм Закону України "Про міжнародне приватне право" для державного суду в Україні обов'язковим є вибір матеріального права, здійснений сторонами контракту.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

У випадку, коли вибір права прямо заборонено законами України, сторони договору за ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Далі, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 4 ГПК України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Частиною четвертою ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість застосування господарськими судами норм права інших держав у випадках, передбачених законом або міжнародним договором.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.

Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" визначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Порядок надання правової допомоги між Україною та Литовською Республікою регулюється Договором між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правовідносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 07.07.1993р.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 вказаного Договору, передбачено, що Положення цього Договору поширюються також на юридичних осіб, які утворені на території Договірних Сторін відповідно до їх законодавства.

Згідно ст. 4 Договору при наданні правової допомоги установи Договірних сторін зносяться одна з одною через свої центральні органи, якщо цим Договором не передбачено інше. До центральних органів відносяться: з боку України - Міністерство юстиції; Генеральна прокуратура; з боку Литовської Республіки - Міністерство юстиції, Генеральна прокуратура. Центральні органи Договірної Сторони надають один одному за проханням інформацію про чинне або яке раніше діяло в їх державах законодавство і про питання його застосування установами юстиції ( ст. 15 Договору).

Поряд з цим, слід зазначити, що порядок звернення з метою встановлення змісту норм права іноземної держави врегульовано також Європейською Конвенцією про інформацію щодо іноземного законодавства від 07.06.1968 року, до якої Україна приєдналася 14.07.1993 року та учасником якої є також Литовська Республіка.

Відповідно до положень ст. 1 Конвенції визначено, що договірні сторони зобов'язуються надавати одна одній, відповідно до положень цієї Конвенції, інформацію з питань свого цивільного та торгового законодавства і процесуального права в цих галузях, а також з питань їхнього судового устрою.

Запит про надання інформації завжди подається судовим органом, навіть якщо він не був складений цим органом. Запит може подаватись тільки у випадку фактичного порушення справи (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Згідно ст. 5 Конвенції, запит про надання інформації надсилається безпосередньо отримуючому закладу запитуваної держави надсилаючим закладом або, при відсутності такого закладу, судовим органом, від якого він походить.

Статтею 125 ГПК України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи вищевикладене, з метою правильного та об'єктивного вирішення спору у даній справі, суд дійшов висновку про необхідність звернутися із судовим запитом до Міністерства юстиції Литовської Республіки щодо надання суду інформації стосовно змісту норм законодавства Литовської Республіки згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі, які регламентують правовідносини перевезення та експедиціонування.

Відповідно до частини 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі зокрема, у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Враховуючи вищезазначені обставини, господарський суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі до отримання від компетентного органу Литовської республіки відповіді на судовий запит з наданням запитуваної інформації.

Керуючись ст. ст. 4, 79, 86, 125 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про міжнародне приватне право", Законом України "Про міжнародні договори України", Європейською конвенцією про інформацію щодо іноземного законодавства,

СУД УХВАЛИВ:

1. Здійснити судовий запит до Міністерства юстиції Литовської Республіки про надання суду інформації стосовно змісту норм законодавства Литовської Республіки згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі, які регламентують правовідносини перевезення.

2. Провадження у справі № 907/166/17 зупинити до отримання від компетентного органу відповіді на судовий запит з наданням запитуваної судом інформації.

Суддя Йосипчук О.С.