ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р. Справа № 918/207/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 19 909 грн. 98 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Бородавко А.П., довіреність № 03-05/3/3 від 03.01.2017 р.;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні 04 травня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 березня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - ТзОВ "Рівнетеплоенерго", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_3, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 19 909 грн. 98 коп., з яких 15 409 грн. 87 коп. - основний борг, 73 грн. 70 коп. - пеня, 619 грн. 34 коп. - 3% річних, 3 807 грн. 07 коп. - збитки від інфляції.

Ухвалою суду від 29 березня 2017 року позовну заяву № 03-05/907/912 від 24.03.2017 р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/207/17, розгляд якої призначено на 10 квітня 2017 року.

06 квітня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору (а.с. 48).

Ухвалою суду від 10 квітня 2017 року розгляд справи було відкладено на 04 травня 2017 року.

У судовому засіданні 04 травня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягав на задоволенні позову.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив.

Відповідно до статті 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду, зокрема, про прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі від 29 березня 2017 року у справі № 918/207/17 та про відкладення розгляду справи від 10 квітня 2017 року були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: АДРЕСА_1. Проте вказані поштові відправлення були повернуті підприємством поштового зв'язку на адресу суду без вручення з посиланням на: "за не запитом" (а.с. 45-47, 53-55).

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та документів.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що чергове відкладення розгляду справи спричинить до виходу за межі встановленого статтею 69 ГПК України граничного строку розгляду даного господарського спору, суд не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - Підприємство) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - Споживач) був укладений договір на постачання теплової енергії № 1537 (далі - Договір) (а.с. 8 - 10).

01 серпня 2014 року, 01 жовтня 2014 року та 04 лютого 2016 року між ТзОВ "Рівнетеплоенерго" та ФОП ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди до Договору на постачання теплової енергії № 1537 від 22 серпня 2013 року (а.с. 12, 13, 14).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Підприємство зобов'язується надавати Споживачеві теплову енергію, а Споживач, в свою чергу, зобов'язується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно пункту 1. 4. Договору теплова енергія подається Споживачу за адресою: АДРЕСА_2

Пунктом 3.2.1. Договору передбачено, що Споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів (п. 5.1. Договору зі змінами).

Згідно п. 5.3. Договору Споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Підприємства, при цьому Споживач самостійно отримує рахунок.

Відповідно до п. 5.4. Договору (зі змінами) розрахунки Споживача з Підприємством за надані послуги здійснюються щомісячно згідно з показаннями приладів обліку або, при відсутності приладів обліку, розрахунковим методом у відповідності та з урахуванням всіх платежів/ставок та порядку оплати, що передбачені затвердженим тарифом та згідно з умовами цього договору.

Розрахунки за надані послуги Спожива здійснює згідно умов Договору щомісячно до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим, незалежно від того на який день тижня припадає 10-те число місяця (п. 5.4.2. Договору зі змінами).

Пунктом 6.3.3. Договору передбачено, що порушення порядку розрахунків за теплову енергію, передбаченого п. 5.4. цього Договору Споживач сплачує пеню в розмірі не менше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, а також борг з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення і 3% річних від простроченої суми.

Згідно загальних відомостей про об'єкти Споживача, що є невід'ємною частиною договору від 22 серпня 2013 року № 1537, загальна площа об'єкта відповідача становить 68,20 м2 (а.с. 11).

Даний договір укладається терміном на 1 рік і набуває чинності з дня його підписання та поширює свою дію на правовідносини, що виникли з 22 серпня 2013 року (п. 9.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення буде письмово заявлено однією з сторін. (п. 9.4. Договору).

Договір та додаткові угоди підписані уповноваженими представниками сторін.

На виконання умов Договору позивач за періоди грудень 2014 року - квітень 2015 року, жовтень-грудень 2015 року - січень-квітень 2016 року, жовтень-грудень 2016 року - січень-лютий 2017 року відпускав відповідачу теплову енергію, що підтверджується рахунками виставленими позивачем відповідачу (а.с. 19-35).

Судом встановлено, що позивачем надано відповідачу теплову енергію за грудень 2014 року на суму 1 438 грн. 43 коп., за січень 2015 року на суму 1 556 грн. 13 коп., за лютий 2015 року на суму 1 407 грн. 26 коп., за березень 2015 року на суму 1 092 грн. 07 коп., за квітень 2015 року на суму 477 грн. 90 коп., за жовтень 2015 року на суму 622 грн. 18 коп., за листопад 2015 року на суму 1 272 грн. 76 коп., за грудень 2015 року на суму 1 461 грн. 24 коп., за січень 2016 року на суму 1 696 грн. 52 коп., за лютий 2016 року на суму 1 469 грн. 60 коп., за березень 2016 року на суму 465 грн. 92 коп., за квітень 2016 року на суму 235 грн. 30 коп., за жовтень 2016 року на суму 42 грн. 27 коп., за листопад 2016 року на суму 247 грн. 59 коп., за грудень 2016 року на суму 498 грн. 19 коп., за січень 2017 року на суму 503 грн. 06 коп., за лютий 2017 року 1 033 грн. 56 коп.

Таким чином, позивачем надано відповідачу теплову енергію на загальну суму 15 519 грн. 98 коп.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У силу вимог ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За п. 23 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 40 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до п. 30 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" належним чином виконано взяті на себе зобов'язання та забезпечено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 тепловою енергією на загальну суму 15 519 грн. 98 коп.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором на постачання теплової енергії, також свідчить відсутність у матеріалах справи з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Однак, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, всупереч взятих на себе зобов'язань, вартість наданих в спірний період послуг в повному обсязі не оплатила.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2014 року відповідачем частково було здійснено оплату в сумі 110 грн. 11 коп.

Таким чином, станом на 27 березня 2017 року за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в сумі 15 409 грн. 87 коп.

Враховуючи те, що сума основного боргу за надану відповідачу по Договору № 1537 на постачання теплової енергії від 22 серпня 2013 року теплову енергія, яка складає 15 409 грн. 87 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідачем на момент прийняття рішення не подано доказів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовної вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вказаної суми.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати спожитої теплової енергії позивачем нараховано та заявлено до стягнення 73 грн. 70 коп. - пені, 619 грн. 34 коп. - 3% річних, 3 807 грн. 07 коп. - збитків від інфляції.

Пунктом 6.3.3. Договору передбачено, що порушення порядку розрахунків за теплову енергію, передбаченого п. 5.4. цього Договору Споживач сплачує пеню в розмірі не менше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, а також борг з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення і 3% річних від простроченої суми.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Врахувавши наведені правові норми та перевіривши правильність розрахунку заявленої до стягнення пені в сумі 73 грн. 70 коп., суд дійшов висновку, що вона є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з 01.01.2015 р. по 01.03.2017 р. на суму 3 807 грн. 07 коп. встановив, що в липні-серпні, жовтні 2015 року, лютому, червні-серпні 2016 року індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція.

В свою чергу, суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що обґрунтований розмір даних компенсаційних виплат становить 3 503 грн. 21 коп., при заявленому - 3 807 грн. 07 коп.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, яка за розрахунком суду складає 3 503 грн. 21 коп.

Крім того, суд, здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір обгрунтованих відсотків річних становить 618 грн. 37 коп., при заявленому 619 грн. 34 коп.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних, яка за розрахунком суду складає 618 грн. 37 коп.

У відповідності до пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, врахувавши наведені правові норми та перевіривши суми заявлених до стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТзОВ "Рівнетеплоенерго" до ФОП ОСОБА_3 є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 15 409 грн. 87 коп. - основного боргу, 73 грн. 70 коп. - пені, 3 503 грн. 21 коп. - інфляційних втрат, 618 грн. 37 коп. - 3% річних. У решті позовних вимог в частині стягнення 303 грн. 86 коп. - інфляційних втрат та 0,97 коп. - 3% річних слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 575 грн. 50 коп.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) 15 409 (п'ятнадцять тисяч чотириста дев'ять) грн. 87 коп. - основного боргу, 73 (сімдесят три) грн. 70 коп. - пені, 618 (шістсот вісімнадцять) грн. 37 коп. - 3% річних, 3 503 (три тисячі п'ятсот три) грн. 21 коп. - інфляційних втрат та 1 575 (одну тисячу п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 50 коп. витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 3% річних в сумі 0,97 коп. та інфляційних втрат в сумі 303 грн. 86 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10 травня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27);

3 - відповідачу рекомендованим (АДРЕСА_3).