ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.2017 Справа № 907/176/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод УНІВЕР, м.Виноградів

до відповідача 1 UNIMATIK KFT, м.Ніредьгаза, Республіка Угорщина

до відповідача 2 товариства з обмеженою відповідальністю СНК-Груп, м.Ужгород

про визнання недійсним одностороннього правочину

Суддя Васьковський О.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 07/2-20 від 20.02.17)

від відповідачів - не зявилися

СУТЬ СПОРУ: визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви UNIMATIK KFT від 16.09.16 про зарахування зустрічних вимог на суму 883423,21 євро.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач 1 надіслав позивачу заяву про зарахування зустрічних вимог від 16.09.16, згідно якої відповідач 1 повідомляє позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв'язку з порушенням умов контракту №2012/07/02 від 20.07.12, укладеного між позивачем та відповідачем 1 на суму 883423,21 Євро, однак визначені у вказаній заяві зустрічні боргові зобов'язання за контрактами у позивача відсутні. Зазначає, що відповідач 1 сумує неіснуючі суми заборгованості та неправомірно проведені нарахування штрафу та трьох відсотків річних на суму боргу, оскільки відповідач 1 не довів підставність таких нарахувань в контексті застосування права Угорської Республіки до правовідносин сторін.

Позивач посилається на те, що сторонами за вказаним контрактом не здійснено вибір права за контрактом, а зміст контракту дозволяє чітко визначити право, яке має найбільший тісний зв'язок із їх правовідносинами, тому у даному випадку, у відповідності до ст.ст.32,44 Закону України «Про міжнародне приватне право» та умовам контракту, до всіх правовідносин за вказаним контрактом підлягає застосуванню право продавця Угорської Республіки.

Позивач вказує, що даний спір підлягає розгляду згідно Цивільного кодексу Угорщини, положення якого вказують на те, що зарахування зустрічних однорідних вимог можливо лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такими, які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, те саме повинне бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зараховувати грошовий борг проти грошового; необхідно, щоб за обома вимогами вже настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню; зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Стверджує, що згідно висновку, що викладений в постанові Вищого господарського суду України від 17.02.16 у справі №907/598/15, в якій судом здійснювалась оцінка змісту даного контракту на поставку обладнання за участю сторін у даній справі, спори, що виникають із виконання умов такого контракту підлягають розгляду і в господарських судах України.

Також, позивач наголошує, що між відповідачами був укладений договір поруки, який є діючим, тому відповідач-2 також є відповідальним за оплату здійснення поставки між позивачем та відповідачем 2, однак відповідачем 1 жодних вимог до такого поручителя не пред'явлено, а заявленою стороною (боржником) проведеного відповідачем 1 зарахування є лише позивач.

Тому, позивач, враховуючи положення Цивільного кодексу Угорщини та висновки постанови Вищого господарського суду України від 17.02.16 у справі №907/598/15, просить суд визнати недійсною заяву про зарахування зустрічних вимог від 16.09.16.

Відповідачі письмових пояснень по суті позовних вимог з доказами в їх обгрунтувння не подали, у зв'язку з чим спір розглянуто у відповідності до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

20.07.12 між UNIMATIK KFT, Ніредьхаза, Угорщина (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Консервний завод "Універ" (Покупець) було укладено контракт №2012/07/02, згідно умов якого продавець зобов'язався передати обумовлене обладнання (надалі Товар), а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного контракту.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Контракту сторони обумовили, що вартість товару визначається в Євро та складає 80900 євро. Продавець зобов'язався передати товар, а покупець прийняти його в строк не пізніше 30.12.2012 року (п. 3.1.). При цьому, разом з товаром продавець надає покупцю комерційний рахунок (Інвойс); сертифікат походження; упаковочний лист; автотранспортну накладну, технічну документацію, сертифікат якості, сертифікат відповідності заводу (п. 3.5.).

Згідно п. 4.1. Контракту покупець оплачує вартість товару банківським переводом після відвантаження на підставі виставленого інвойса. Датою оплати вважається день зарахування грошових коштів на рахунок продавця (п. 4.2.).

Сторони також обумовили, що усі спірні питання, що випливають з даного контракту вирішуються сторонами шляхом переговорів, при неможливості їх врегулювання або порушенні його умов спір передається на розгляд в суд по місцю знаходження продавця (п.п. 9.2., 9.3. Контракту).

При цьому, як вбачається з тексту договору, волевиявлення сторін стосовно вибору права, яке має бути застосовано при вирішенні спору, учасниками правовідносин за даним контрактом не узгоджено і в контракті відсутнє.

16.09.16 відповідачем 1 надіслано заву про компенсацію зустрічних вимог, відповідно до якої відповідач 1 вказує про те, що 01.03.16 ним було надіслано боргові вимоги за виконані роботи та про штраф, нарахований станом на 16.02.16 в розмірі 792185,21 євро, які, як вказує відповідач 1, отримані позивачем, однак не виконані, тому термін дії цих зобов'язань вважається простроченим.

У той же час, у вказаній заяві відповідач 1 стверджує, що заборгованість позивача перед відповідачем складає 618137,45 євро станом на 16.02.16, прострочення платежу становить 1355 днів, тому сума штрафу, який позивач повинен сплатити відповідачу 1 за недотримання строків, передбачених контрактом №2012/06/01 від 01.06.12 за період з 01.06.12 по 16.02.16 становить 618137,45 євро; загальна сума складає 7093775,45 євро.

Разом з тим, у вказаній заяві, відповідач 1 вимагає на підставі контракту №2012/07/02 від 20.07.12 від позивача оплати боргу в розмірі 60900,00 євро за отриманий товар та нарахований штраф за пунктом 8.4 договору за кожен день прострочення, що становить 1273 днів, відповідно це 113147,76 євро; загальна сума складає 174047,76 євро.

Відповідач 1 зазначає, що вищевказані вимоги є грошовими, тобто ті ж самі, є простроченими, тому загальна сума заборгованості у сумі 883423,21 євро, яка враховуватиметься через компенсацію одних і тих же зустрічних вимог, зокрема: зобов'язання позивача перед відповідачем 1 у сумі 174047,76 євро за контрактом №2012/0/02 від 20.07.12 та у сумі 709375,45 євро за контракт №2012/06/01від 01.06.12.

Позивач, заперечуючи наявність визначених у вказаній заяві зустрічних боргових зобов'язань за вищевказаними контрактами, зазначає, що відповідач 1 посилається на неіснуючі суми заборгованості та неправомірно проводить нарахування штрафу та трьох відсотків річних на суму боргу, тобто підставність яких, в контексті застосування права Угорської Республіки до правовідносин сторін, відповідачем 1 не доведена, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви відповідача 1 від 16.09.16 про зарахування зустрічних вимог на суму 883423,21 євро.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, предбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.09.2016р., здійснена відповідачем 1, є правочином у розумінні норм статті 202 Цивільного кодексу України.

В силу положень чинного законодавства для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони.

Зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї із сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Пунктом 2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, у такий спосіб, як визнання правочину недійсним.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компентенції (спеціальної правосубєктності) може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Разом з тим, стаття 603 Цивільного кодексу України визначає, що у разі заміни кредитора боржник має право предявити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом предявлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент предявлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до приписів ст. 601 Цивільного кодексу України зарахування можливе при наявності наступних умов:

- зустрічність вимог, тобто сторони одночасно беруть участь у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог;

- настання строку виконання за обома вимогами, що зараховуються, або строк був визначений моментом витребування, або, щоб термін не був вказаний взагалі, тобто, виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- якість вимог, тобто між сторонами немає спору щодо розміру, характеру, змісту та умов зобов'язання.

Отже, законодавством чітко визначено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань в одному із яких одна сторона є кредитором, друга - боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому, а кредитор у першому зобов'язанні є боржником у другому зобов'язанні). Крім того, вимоги які можуть підлягати зарахуванню мають відповідати таким умовам: повинні існувати на день проведення заліку, бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язання є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі речей, зокрема грошей).

Водночас, позивач у поданому позові посилається на висновки постанови Вищого господарського суду України від 17.02.16 у справі №907/598/15, в ході розгляду якої досліджувались обставини та правовідносини щодо поставки товару згідно контракту №2012/07/02 від 20.07.12 та, зокрема, наголошено про необхідність під час вирішення спору крім вимог національного законодавства встановити норми матеріального права Республіки Угорщина, якими регулюються спірні правовідносини та надати відповідну оцінку доводам сторін спору з урахуванням встановлених норм права.

Так, згідно з ст. 123 ГПК України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

За визначенням термінів, наведених у ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" приватноправовими відносинами є відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується, зокрема, до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Отже, з метою правильного вирішення спору у даній справі необхідно визначити її підсудність судам України, процесуальну правоздатність і дієздатність іноземного елемента та право, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ст. 4 ГПК України господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

При цьому відповідно до ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Отже, у випадку обрання сторонами контракту права, що підлягає застосуванню до змісту правовідносин, господарський суд на підставі ст. 4 ГПК України застосовує це право у вирішенні спору.

Так, п. 9.3 контракту сторони передбачили таку умову як вирішення спірних питань за контрактом за місцезнаходженням продавця.

Зазначений пункт договору не містить згоди сторін про передачу спорів, що виникають з контракту до арбітражу, а також не визначає конкретний суд, що здійснюватиме розгляд спорів, а відсилає до процесуального законодавства за місцем знаходження позивача, тобто фактично є пророгаційною угодою.

Натомість ст. II Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958) встановлює, що передача спорів до арбітражу вимагає однозначного волевиявлення сторін щодо такої передачі із зазначенням органу, що здійснюватиме вирішення цих спорів.

Державний суд України відповідно до норм міжнародного приватного права та загальноприйнятих норм міжнародного цивільного процесу не має права застосовувати процесуальне законодавство іншої країни, а відтак процесуальне законодавство, яке передбачає укладення пророгаційної угоди.

Зазначене розповсюджується на випадки коли процесуальні норми містяться у матеріальному праві іноземної держави.

Згідно з ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Положення розділу XII Закону України "Про міжнародне приватне право" не встановлює заборону державним судам України приймати до свого провадження справи з іноземним елементом у випадку наявності пророгаційної угоди про розгляд справи в іноземному державному суді. Водночас, наведені вище положення ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" свідчать про наявність правових підстав для розгляду спору у даній справі господарськими судами України, а відтак з урахуванням правил територіальної підсудності даний спір підсудний господарському суду Закарпатської області.

Згідно з нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" для державного суду в Україні обов'язковим є вибір матеріального права, здійснений сторонами контракту.

Згідно з ч. 1. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

За винятком випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України, сторони договору за ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Якщо сторони не досягнули згоди про вибір права, то відповідно до ст. 44 Закону України "Про міжнародне приватне право" застосовується право відповідно до частин другої і третьої ст. 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, зокрема за договором купівлі-продажу такою стороною є продавець .

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами контракту, продавцем за ним є UNIMATIK KFT, яке є іноземним суб'єктом господарювання і знаходиться в Республіці Угорщина.

Отже, в даному випадку стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є відповідач 1.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд створює створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 4 ГПК України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

У зв'язку з викладеним, до спірних правовідносин слід застосовувати як норми національного законодавства України, так і норми кодифікованих актів Республіки Угорщина, що регулюють спірні правовідносини, зокрема положення Цивільного кодексу Угорщини.

Боржник може виконати своє грошове зобов'язання, зокрема шляхом надсилання кредиторові заяви (правочину) про зарахування до суми свого грошового боргу суми простроченої грошової вимоги, яку він має до кредитора (параграф 6:49, розділ Х, шоста книга частина перша, глава ІІІ ЦК Угорщини).

По відношенню до грошових вимог, які звільнені від примусового виконання, можуть бути зараховані такі грошові вимоги, походження яких має аналогічні підстави (абз.3 параграф 6:50, розділ Х, шоста книга частина перша, глава ІІІ ЦК Угорщини). Не може бути проведено зарахування тих грошових вимог, які не можуть бути реалізовані в рамках судового процесу (абз.2 параграф 6:51, розділ Х, шоста книга частина перша, глава ІІІ ЦК Угорщини).

Правочином є волевиявлення, направлене на виникнення правових наслідків. Правочин, вчинений між відсутніми особами набуває чинності з моменту його отримання іншою стороною (абз.1 пар.6:4 розділ ІІ, шоста книга частина перша, глава І ЦК Угорщини). За своєю природою зарахування зустрічної вимоги є односторонньою угодою (правочином), яка оформляється заявою однієї сторони.

Якщо цим законом не встановлено інше, то правочин вважається вчиненим письмово, при його підписанні стороною, що його вчинила (абз.2 , параграф 6:7, розділ ІІ, шоста книга частина перша, глава І ЦК Угорщини).

Абзацом 2 параграфу 6:8, розділу ІІ, шоста книга частина перша, глава І ЦК Угорщини визначено, що в разі наявності спору щодо одностороннього правочину його слід тлумачити таким чином, за загальноприйнятим розумінням слів з урахуванням обставин події та імовірного наміру особи, що вчинила правочин.

Згідно положень абз.1-3 параграфу 6:88, розділу ХVІІІ, шоста книга частина перша, глава VІ ЦК Угорщини оспорюваний правочин визнається недійсним з моменту його укладення в результаті його результативного оскарження; оскаржити правочин може сторона, права якої порушено, а також особа, яку з оскарженням пов'язує правовий інтерес; оскарження може відбутись протягом одного року з моменту укладення даного договору шляхом направлення правочину іншого правочину іншій стороні або шляхом безпосереднього звернення до суду.

На недійсному договорі не може ґрунтуватись право сторони або вимога щодо виконання умов договору. Подальші правові наслідки недійсності суд застосовує на підставі вимоги сторони, але в межах строків давності та відчуження прав власності (параграф 6:180, розділу ХVІІІ, шоста книга частина перша, глава VІ ЦК Угорщини).

З огляду на вищенаведене, відповідно до норм Цивільного кодексу Угорщини, зарахування зустрічних однорідних вимог можливо лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такими, які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, те саме повинне бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зараховувати грошовий борг проти грошового; необхідно, щоб за обома вимогами вже настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню. Також, зустрічні вимоги мають бути однорідними за своє юридичною природою та матеріальним змістом. При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 в рахунок зарахування як однорідних вимог визначено заборгованість позивача за контрактом №2012/07/02 від 20.07.12 про виплату 174047,76 євро, з яких 60900,00 євро основна заборгованість та 113147,76 євро штрафу, нарахованого у відповідності до п.8.4 договору.

Також, відповідачем 1 зараховано як зустрічну вимогу за заборгованістю позивача за контрактом №2012/06/01 від 01.06.12 у сумі 709375,76 євро, в тому числі 91238,00 євро загальної вартості робіт та 618137,45 євро штрафу, нарахованого на основний борг

Таким чином, як вбачається за змісту заяви, відповідачем 1 виставлено позивачу вимоги щодо сплати заборгованості за невиконаним зобов'язанням за контрактами, які належать до сплати та зводиться до стягнення з позивача нарахованого відповідачем штрафу за порушення умов договору та основної суми заборгованості.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 Цивільного кодексу України. (п. 1.14. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" ).

Грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

Таким чином, обов'язок сплатити штраф за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що штраф є одним із видів забезпечення виконання основного зобов'язання, в тому числі й грошового. Отже, стягнення заборгованості за договором та оплата штрафу не є однорідними зобов'язання, а тому не можуть бути зарахованими.

Однак, суд констатує, що відповідачем не доведено наявність вказаної заборгованості у позивача та не подано жодних документально підтверджених доказів її наявності у позивача, підстави її виникнення та її розрахунок.

Крім того, відповідачем не підтверджено безспірність вимог про нарахування позивачу штрафу.

Водночас, аналізуючи положення цивільного законодавства України та Угорщини, зміст заяви від 16.09.16, суд дійшов висновку, що односторонній правочин - заява відповідача 1 від 16 вересня 2016 року про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 883423,21 євро, за зобов'язаннями позивача перед відповідачем 1 у сумі 174047,76 євро за контрактом №2012/0/02 від 20.07.12 та у сумі 709375,45 євро за контрактом №2012/06/01 від 01.06.12, є такою, що суперечить чинному законодавству, зокрема нормі ст. 203 ЦК України, тобто не вчинено дій, спрямованих на додержання вимог, встановлених статтею 203 Господарського кодексу України та статтею 601 Цивільного кодексу України, щодо однорідності зарахованих вимог, з огляду на вищенаведене, вказаний односторонній правочин- заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.09.16, у зв'язку з тим, що його зміст суперечить нормам чинного законодавства, визнається судом недійсним, а позов у вказаній частині підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що розгляд справи по суті станом на день подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог вже відбувся, у задоволенні вказаної заяви належить відмовити.

При цьому, суд зауважує, що збільшено може бути лише розмір вимог майнового характеру. Оскільки, в заяві позивача йдеться про збільшення стосовно немайнових вимог, то має місце зміна предмету позову. Тому, у даному випадку, вимоги позивача у заяві, направлені на зміну предмета позову, що суперечить ст.22 ГПК України. Водночас, має місце зміна підстав позову, тобто фактично також йдеться про подання іншого позову. Тому, позивач не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Щодо позовних вимог, заявлених до відповідача 2, суд зазначає наступне.

Поряд з цим, 23.07.2012 року між позивачем (Кредитор) і товариством з обмеженою відповідальністю "СНК-груп" (Поручитель) було укладено Договір поруки. Згідно з цим Договором Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод "Універ" (місцезнаходження: Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Промислова, 1, (далі - Боржник)), що виникли із Контракту №2012/07/02 від 20.07.2012 року, укладеного між Кредитором та Боржником (далі - Основний договір), в тому числі зобов'язань по оплаті отриманого товару.

Відповідно до п.п. 2.1-2.3. договору передбачено, що кредитором за основним договором є UNIMATIK KFT, боржником за основним договором виступає Товариство з обмеженою відповідальністю Консервний завод "Універ". Встановлено, що предметом основного договору є купівля-продаж товару.

Згідно п. 3.1. договору встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання за основним договором поручитель зобов'язується виконати за боржника зобовязання останнього у 10-денний термін з дня отримання вимоги від кредитора.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором у строк до 24.08.2012 р., кредитор має право протягом 10 днів звернутися з вимогою про виконання таких зобов'язань до поручителя. У випадку, якщо така вимога у встановлений даним пунктом строк не буде пред'явлена, порука вважатиметься припиненою.

У відповідності до п. 5.3. договору сторони також обумовили, що усі спори, пов'язані з цим договором, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку згідно з чинним законодавством у господарському суді Закарпатської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до відповідача 2 з відповідними вимогами протягом строку встановленого у п. 4.1. договору поруки та у звязку з чим, зобовязання поручителя, які випливали з укладення та виконання таких договорів, вважаються припиненими та позивачем не спростованими. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову до відповідача 2 слід відмовити.

Позовні вимоги позивачем до відповідача 1 належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України. Відповідачем 1 не спростовано та не доведено належними та допустимими доказами вищенаведених висновків суду та доводів позивач.

З огляду на викладене, враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви UNIMATIK KFT від 16.09.16 про зарахування зустрічних вимог на суму 883423,21 євро підлягають задоволенню, а у задоволенні у частині позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю СНК-Груп, м.Ужгород належить відмовити.

Судові витрати у сумі 1600,00 грн. судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України належить покласти на відповідача 1.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задоволити частково.

Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви UNIMATIK KFT, 4400 Nyiregyhaza, Rajk Laszlo ut. 57, Hungary (реєстраційний номер 15-09-062425 у реєстрі Реєстраційного суду Ніредьгази) від 16.09.16 про зарахування зустрічних вимог на суму 883423,21 євро.

Стягнути з UNIMATIK KFT, (4400 Nyiregyhaza, Rajk Laszlo ut. 57, Hungary (реєстраційний номер 15-09-062425 у реєстрі Реєстраційного суду Ніредьгази) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод "Універ", (90300, вул. Промислова, м. Виноградів, 1 Закарпатської області, Україна, код ЄДРЮОФОПтаГФ 32218536) суму 1600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

В задоволенні позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю СНК-Груп, м.Ужгород відмовити.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.05.17

Суддя Васьковський О.В.