КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа№ 910/7520/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Стецик Н.В. за довіреністю №б/н від 05.01.2017;

від відповідача - Білан Р.О. за довіреністю №7 від 10.01.2017;

від третьої особи - Притула Г.Ю. за довіреністю №06/2017 від 12.01.2017;

прокурор - Колодяжна А.В. за посвідченням №036/77;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016

у справі № 910/7520/15-г (головуючий суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ"

до Державного підприємства "ПІДПРИЄМСТВО ІЗ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАФТОПРОДУКТАМИ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

за участю Прокуратури міста Києва

про зобов'язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "ПІДПРИЄМСТВО ІЗ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАФТОПРОДУКТАМИ" про розірвання договору про надання послуг з перевалки нафтопродуктів від 27.11.2013 № 372 та стягнення 221176093,60 грн. вартості неповернутих нафтопродуктів (позовні вимоги викладені з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/7520/15-г, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Додатковою постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 повернуто товариству з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ" частину надмірно сплаченого судового збору в розмірі 120582,00 грн., сплаченого за платіжним дорученням № 6929 від 16.09.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2016 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 у справі № 910/7520/15-г та рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 скасовано. Справу направлено на новий розгляд.

При новому розгляді справи позивачем була подана заява про уточнення предмету позовних вимог, у якій він просив зобов'язати відповідача повернути позивачу дизельне паливо у кількості 25 591,56 тонн та бензин марки А-95 у кількості 1 795,17 тонн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі №910/7520/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким зобов'язати відповідача повернути позивачу дизельне паливо у кількості 25591,56 тонн та бензин марки А-95 у кількості 1 795,17 тонн.

Скарга мотивована тим, що при винесенні оскаржуваного рішення господарським судом порушено норми матеріального права, оскільки наявність форс-мажорних обставин звільняє сторону від відповідальності за невиконання зобов'язань, однак не є підставою для відмови від виконання зобов'язання щодо повернення майна.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Пономаренка Є.Ю., Чорної Л.В.) порушено апеляційне провадження у справі та призначено скаргу до розгляду на 14.09.2016.

13.09.2016 позивачем подано клопотання про призначення судової експертизи, у якій він просив призначити судово-економічну експертизу на вирішення якої поставити питання щодо кількості нафтопродуктів, які передавались за договором про надання послуг з перевалки нафтопродуктів від 27.11.2013 № 372, та зупинити провадження у справі до закінчення експертних досліджень.

Відповідно до Протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2016 р. та від 14.09.2016 р., у зв'язку із перебуванням суддів Пономаренка Є.Ю. та Чорної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/7520/15-г колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Коршун Н.М., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

14.09.2016 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю направлення представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 задоволено клопотання позивача про призначення судової експертизи, призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення експертизи у встановлений законом строк доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, надано в розпорядження експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи № 910/7520/15-г, зупинено апеляційне провадження у справі до отримання висновку експерта.

29.09.2016 відповідач подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.11.2016 прийнято відмову відповідача від касаційної скарги та припинено касаційне провадження.

23.11.2016 матеріали справи були направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової експертизи.

03.02.2017 до Київського апеляційного господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №910/7520/15-г з повідомленням про те, що у зв'язку із несплатою попередньої вартості проведення експертизи ухвала суду залишається без виконання.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.02.2017 р., у зв'язку із припиненням повноважень судді Коршун Н.М., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/7520/15-г колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження справу, поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду на 20.03.2017.

20.03.2017 позивачем повторно подано клопотання про призначення судової експертизи. Клопотання відхилено судом, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності у спеціальних знаннях для вирішення спору.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 20.03.2017 до 24.04.2017 та з 24.04.2017 до 25.04.2017, а також за клопотанням представників сторін ухвалою суду від 20.03.2017 було продовжено строк вирішення спору.

25.04.2017 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідач втратив контроль над майном нафтобази, де зберігались нафтопродукти, внаслідок настання обставин непереборної сили (анексія Російською Федерацією півострову Крим), а також посилаючись на недоведеності залишку належних позивачу нафтопродуктів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представники відповідача, третьої особи та прокурор заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши наявні у справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

27 листопада 2013 року між Державним підприємством Феодосійське підприємство із забезпечення нафтопродуктами, яке в подальшому перейменоване у Державне підприємство "ПІДПРИЄМСТВО ІЗ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАФТОПРОДУКТАМИ" (Статут затверджений наказом Міненерговугілля від 29.05.2014 року № 385 та зареєстрований 03.06.2014 року), як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ", як замовником, було укладено Договір про надання послуг з перевалки нафтопродуктів № 372 (далі - Договір) (том 1 а.с.11-17).

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що предметом даного Договору є надання виконавцем замовнику послуг по перевалці бензинів та дизельного палива (далі - нафтопродукти), об'ємом до 60 000 тонн на місяць з можливим збільшенням щомісячного об'єму перевалки за погодженням з виконавцем. При цьому вартість нафтопродуктів, що поставляються позивачем на перевалку вказується в додатку № 2 до даного договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору обсяг послуг по перевалці нафтопродуктів, що є предметом даного договору, включає в себе: приймання - передачу нафтопродуктів в ємкостях виконавця; зберігання нафтопродуктів в ємкостях (резервуарах) виконавця протягом строків, встановлених даним договором; відвантаження нафтопродуктів в залізничні цистерни у відповідності до наданих замовником рознарядок.

Пунктом 2.1.1 Договору сторони передбачили обов'язок виконавця прийняти на зберігання нафтопродукти замовника в об'ємі, на умовах та на строк, передбачений даним договором та відповідними додатками до нього по фактичній кількості та якості.

Приписами п. 2.1.7 Договору сторони погодили, що відвантаження нафтопродуктів виконавець зобов'язався проводити під контролем уповноваженого представника замовника з оформленням акту відвантаження (зразок - додаток №3) із зазначенням найменування та кількості, якості (до залізничної накладної додається паспорт якості відвантаженого нафтопродукту, що оформляється лабораторією виконавця) завантаженого у вагоно-цистерни нафтопродукту.

Відповідно до п.п. 2.2.1 та 2.2.3 Договору замовник зобов'язався узгоджувати з виконавцем письмово, не менше ніж за п'ять діб, об'єм партії нафтопродуктів, найменування і сорт нафтопродукту, який планується до перевалки; а також за 2 календарних дні до початку кожної декади звітного місяця узгоджувати графік відвантаження нафтопродуктів на наступну декаду, проект якого надається замовником виконавцю.

Відвантаження усіх нафтопродуктів виконавцем здійснюється виключно за розпорядженням замовника, яке повинно бути направлене замовником не менше ніж за 4 робочих дні до планованої дати відвантаження нафтопродуктів замовника. Замовник зобов'язаний надати розпорядження на відвантаження і забезпечити відвантаження належних йому нафтопродуктів відповідно до графіків відвантаження нафтопродуктів на наступну декаду (п. 2.2.3 Договору).

Пунктом 6.1. Договору визначено, що підставою звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань є обставини непереборної сили: пожежі, повені, землетруси, інші стихійні лиха, блокади, ембарго, заборони на експорт, війна, військові операції будь-якого характеру; зміни законодавства і рішення урядів, якщо вони безпосередньо впливають на виконання сторонами зобов'язань за даним Договором, а також інші форс-мажорні обставини.

За змістом п. 6.2 Договору сторона, для якої виникли обставини неможливості виконання зобов'язань за Договором, зобов'язана негайно, але не пізніше п'яти календарних днів, повідомити іншу сторону договору про неможливість такого виконання.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що факт настання обставин непереборної сили (форс-мажор) повинен підтверджуватися відповідним документом торгово-промислової палати, або актом чи рішенням відповідного органу влади за місцем дії таких обставин.

Відповідно до п. 6.4 Договору, у разі виникнення наведених вище обставин строк виконання сторонами своїх обов'язків за Договором продовжується на період дії таких обставин.

Згідно з п.10.1 Договору даний Договір діє з моменту підписання представниками сторін та скріплення печатками та діє до 31.12.2013 р.

Додатковою угодою №1 від 26.12.2013 до Договору прийшли до домовленості про продовження дії Договору до 31 грудня 2014 року.

У період з 06.12.2013 по 11.03.2014 позивач, як покупець, прийняв від постачальників (фірм "WEST TRADING & MARKETING OIL, CORP", "MARSHELL OIL, LLP") на умовах DDU (Феодосійське підприємство із забезпечення нафтопродуктами - АР Крим, м.Феодосія, вул. Геологічна, 2) нафтопродукти - паливо дизельне ULSD 10 PPM EN 590 в загальній кількості 40094,33 тонн та бензин не етильований UNLEADED GASOLINE RON 95 10 PPM в загальній кількості 2600 тонн, що підтверджується наступними актами приймання-передачі нафтопродуктів та вантажними митними деклараціями: від 06.12.2013 - 7500 тонн дизпалива, від 09.12.2013 - 1270 тонн дизпалива, від 10.12.2013 - 1484,98 тонн дизпалива, від 10.12.2013 - 2000 тонн дизпалива, від 10.12.2013 - 540 тонн дизпалива, від 30.12.2013 - 2000 тонн дизпалива, від 16.12.2013 - 2800 тонн дизпалива, від 17.12.2013 - 3500 тонн дизпалива, від 19.12.2013 - 5314,48 тонн дизпалива, від 27.02.2014 - 2000 тонн дизпалива, від 03.03.2014 - 1684,87 тонн дизпалива, від 03.03.2014 - 5000 тонн дизпалива, від 04.03.2014 - 3400 тонн дизпалива, від 11.03.2014 - 1600 тонн дизпалива, від 17.12.2013 - 1600 тонн бензину та від 26.12.2013 - 1000 тонн бензину.

У актах приймання-передачі зазначено, що Феодосійське підприємство із забезпечення нафтопродуктами несе відповідальність за наявність товару, зазначеному в актах, в резервуарних ємностях виконавця і можливість його відвантаження згідно умов Договорів перевалки (зберігання). Акти підписані представниками постачальників, покупця (позивача) та виконавця (відповідача), підписи яких скріплені печатками товариств. Митні декларації містять відмітки Кримської митниці (том 1 а.с. 143-178).

Отже, підписанням вказаних актів приймання-передачі відповідач підтвердив факт прийняття нафтопродуктів у вказаних об'ємах на відповідальне зберігання.

Також з матеріалів справи вбачається, що у період з листопада 2013 року по березень 2014 року відповідачем було відвантажено 14502,77 тонн дизельного палива та 804,83 тонн бензину А-95, що підтверджується довідками ДП "Головний інформаційно-обчислювальний центр державної адміністрації залізничного транспорту України" щодо відвантаження нафтопродуктів зі станції Айвазовська Придніпровської залізниці за участі відправника - "Феодосійське Підприємство із забезпечення нафтопродуктами", із визначенням дати, номеру залізничної накладної, номеру вагоноцистерни, найменування та кількість нафтопродуктів (том 1 а.с.190-200, 201- 235, 240-241).

Таким чином, залишок неповернутих нафтопродуктів становить: 25591,56 тонн дизельного палива (40094,33 - 14502,77) та 1 795,17 тонн бензину А-95 (2600 - 804,83), що підтверджується розрахунком кількості неповернутих нафтопродуктів.

З 12 березня 2014 року відповідач втратив контроль над резервуарами за адресою: м. Феодосія, вул. Геологічна, 2, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0007335, відповідно до якого "12 березня 2014 року на територію підприємства "Феодосійське підприємство із забезпечення нафтопродуктами" в м. Феодосія по вул. Геологічній, 2, увірвалася група невстановлених осіб при собі маючи предмети, схожі на зброю, після чого діяльність вказаного підприємства було заблоковано" (том 1 а.с.250).

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України №935/05-4 від 17.04.2014, зробленого на підставі звернення відповідача, події на території Автономної Республіки Крим є обставинами непереборної сили (форс-мажору), передбаченими договором № 372 від 27.11.2013, укладеного між ТОВ "ВОГ ТРЕЙДИНГ" та Державним підприємством Феодосійське підприємство із забезпечення нафтопродуктами; початок дії обставин непереборної сили (форс-мажору) - 27.02.2014, які продовжують діяти по теперішній час; дату закінчення терміну дії обставин непереборної сили (форс-мажору) на момент видачі даного висновку встановити неможливо.

На виконання зобов'язань, визначених п. 6.2 Договору 22.04.2014, відповідачем було направлено позивачу повідомлення про настання обставин непереборної сили.

28.03.2016 позивач направив відповідачу вимогу, у якій просив повернути ТОВ "ВОГ ТРЕЙДИНГ" належні останньому нафтопродукти у кількості: дизельне паливо - 25 591,56 тонн, бензин марки А-95 - 1795,17 тонн. Вказана вимога відповідачем залишена без виконання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про належне виконання відповідачем зобов'язань за договором перевалки нафтопродуктів та до того, що на даний момент відповідач не може без значних збитків для себе виконати вимоги позивача через наявність обставин непереборної сили

Проте, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору про надання послуг з перевалки нафтопродуктів № 372, який за правовою природою є договором зберігання.

Договір у встановленому порядку не оспорений та не визнаний недійсним, а тому, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні положення про зберігання встановлені главою 66 ЦК України "Зберігання".

Так, відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Частиною 1 ст. 942 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

З доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що у період з 06.12.2013 по 11.03.2014 позивач передав відповідачу на зберігання 40094,33 тонн дизельного палива та 2600 тонн бензину А-95, та отримав зі зберігання у вказаний період 14502,77 тонн дизельного палива та 804,83 тонн бензину А-95, отже залишок не повернутих нафтопродуктів становить - 25 591,56 тонн дизельного палива та 1 795,17 тонн бензину А-95.

Щодо доводів відповідача про те, що у період з 01.04.2014 по 17.07.2014 позивач отримував нафтопродукти в обхід повноважних представників відповідача, то вони відхиляються колегією суддів, оскільки із наданих відповідачем накладних (том 2 а.с.48-74) не вбачається, що вказані нафтопродукти відносяться до спірних.

Статтею 953 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідач не виконав вимогу позивача про повернення нафтопродуктів, переданих на зберігання, однак листом від 22.04.2014 за вих. № 22/04-02 повідомив позивача про неможливість виконання умов Договору внаслідок втрати контролю над майном нафтобази, де зберігалися нафтопродукти та настання обставин непереборної сили (анексія Російською Федерацією півострову Крим).

Статтями 1, 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою територією України. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною України, на яку поширюється дія Конституції України. Датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший Протокол, протоколи №4 і №7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року та Протоколи №2 і №11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Що стосується суті порушених прав позивача, які передбачені Конвенцією, то вони викладені в ст.1 Першого Протоколу про право мирно володіти своїм майном, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі.

Отже, порушені права позивача підлягають захисту, а вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути нафтопродукти зі зберігання відповідають вищенаведеним нормам чинного законодавства.

Щодо посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин, то відповідно до ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України також встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ч.2 ст. 950 ЦК України професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Умовами Договору, зокрема розділом 6 "Форс-мажор", сторони також передбачили підстави звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань.

З наведених норм вбачається, що законодавець встановив, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, проте, особа не звільняється від виконання самого зобов'язання і чинне законодавство та Договір не містить норм, які б звільняли зберігача від обов'язку повернути передане на зберігання майно.

Частиною 6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Отже, у разі неможливості повернення спірних нафтопродуктів, сторони матимуть правові підстави для пред'явлення вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди за рахунок Російської Федерації, як держави, що здійснює окупацію.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене та фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути позивачу дизельне паливо у кількості 25591,56 тонн та бензин марки А-95 у кількості 1795,17 тонн є обґрунтованими, доведеними і підлягають до задоволення в повному обсязі.

У зв'язку із зазначеним вище, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі № 910/7520/15-г прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені при розгляді справи: 74298,00 грн. судового збору за подання позову, 81727,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 89157,60 грн. судового збору за подання касаційної скарги, 132402,00 грн. судового збору за подання заяви про уточнення позовних вимог та 227370,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього: 604955,40 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №910/7520/15-г скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

4. Зобов'язати Державне підприємство "ПІДПРИЄМСТВО ІЗ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАФТОПРОДУКТАМИ" (01001, м.Київ, вул.Паторжинського, буд. 6, офіс 5, ідентифікаційний код 03482347) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ" (01042, м.Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, кімната 201, ідентифікаційний код 38390515) дизельне паливо у кількості 25 591,56 тонн та бензин марки А-95 у кількості 1 795,17 тонн.

5. Стягнути з Державного підприємства "ПІДПРИЄМСТВО ІЗ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАФТОПРОДУКТАМИ" (01001, м.Київ, вул.Паторжинського, буд. 6, офіс 5, ідентифікаційний код 03482347) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ ТРЕЙДИНГ" (01042, м.Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, кімната 201, ідентифікаційний код 38390515) - 604955,40 грн. судових витрат.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/7520/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Б.О. Ткаченко