ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа № 910/32378/15

Вищий господарський суд України в складі колегії:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Данилової М.В., Сибіги О.М.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 02.11.2016
у справі № 910/32378/15 господарського суду м. Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
простягнення коштів

в судовому засіданні взяли участь представники :
- позивачаСеврук В.О.
- відповідачаПоник В.В.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 26197,88 грн. - основного боргу, 2595,95 грн. - пеню, 1318,72 грн. - 3% річних, 15304,76 грн. - інфляційних втрат, 1833,85 грн. - 7% штрафу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П49 від 27.09.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 (суддя Цюкало Ю.В.), залишеним без змін, з тих же підстав, постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 (головуючий Кропивна Л.В., судді Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 26197,88 грн. основного боргу, 2595,95 грн. пені, 1 318,72 грн. 3% річних, 15304,76 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами попередніх інстанцій, Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати повністю та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" у своєму відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів касатора і просить суд залишити його скаргу без задоволення, а оскаржувані судові акти у даній справі залишити без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.09.2011 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (правонаступником є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз") (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П49, відповідно до пункту 1.1. якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів приймання-передачі газу призначення - газовимірювальних станцій "Червоний чабан" та "Розкішне", (ГВС), та передача газу замовнику), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Згідно з абзацом 1 пункту 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (акти наданих послуг).

Пунктом 3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Відповідно до пункту 5.5. договору встановлено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця у якому буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати, як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як встановлено судами, 17.01.2013 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 за № /П49 (додаткова угода 2), згідно пункту 3 якої розділи 1 - 11 договору викладено в новій редакції, а саме:

Пункт 1.1. договору газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газовимірювальних станцій "Червоний чабан", "Розкішне" (далі ГВС) та передача газу замовнику, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено річний плановий обсяг транспортування природного газу (газ) в обсязі 102 707,0 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 3.4 договору, акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з пунктом 5.1 договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до пункту 5.6. договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з пунктом 7.3. договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011 Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 11.1 договору).

За час розгляду спору жодна із сторін не заявляла про припинення дії договору, або про перегляд його умов, оскільки таких доказів матеріалах справи не містять. Натомість 31.01.2014 сторонами складено, підписано та скріплено печатками акт № 01-14-/П49 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, згідно з яким позивачем надано послуги з транспортування газу в обсязі 4067,904 тис. куб. м. на загальну суму 9762,97 грн.

28.02.2014 позивачем складено, підписано та скріплено печаткою акт № 02-14-/П49 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, за яким позивачем здійснено транспортування газу в обсязі 6 847,878 тис. куб. м. на загальну суму 16 434,91 грн.

28.08.2013 між ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" укладено Технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу № 1/2013 (технічна угода).

За змістом пункту 1.1, технічна угода визначає порядок приймання-передачі природного газу від газопроводів однієї сторони до газопроводів другої сторони. Перелік пунктів приймання-передачі газу, згідно з якими здійснюється приймання-передача природного газу, наведено в додатку 1.

Відповідно до додатку 1 пункту приймання-передачі газу за технічною угодою є, в т.ч., ГВС "Червоний чабан".

Згідно з п. 6.4. Технічної угоди місячні акти приймання-передачі газу (з розшифруванням по кожному ПППГ) складаються та підписуються представниками ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" до п'ятого числа місяця, наступного за звітним. Підставою для складання місячних актів приймання-передачі газу є роздруківки місячних звітів з автоматичних обчислювачів комерційного вузла обліку газу та об'єми витрат газу на власні потреби від витратомірного вузла до межі балансового розмежування газопроводів.

Актом № 1 приймання-передачі природного газу від 03.02.2014 та актом № 2 приймання-передачі природного газу від 03.03.2014, який складено на підставі технічної угоди, позивачем передано відповідачу природний газ в обсязі 4 067 904 куб. м. (у січні 2014 року) та 6847878 куб. м. (у лютому 2014 року) відповідно.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, спір у справі виник у зв'язку з не оплатою відповідачем 26197,88 грн. послуг з транспортування газу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що строк оплати наданих послуг, відповідно до пункту 5.5 договору настав. Також, після проведення перерахунку заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про стягнення з відповідача вказаних сум на підставі статей 230 Господарського Кодексу України та 625 Цивільного кодексу України. В частині стягнення 7% штрафу, судами відмовлено за недоведеністю.

Зазначені висновки колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судами, під час розгляду справи відповідач вказував, що на момент надання позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в січні-лютому 2014 року він не здійснював господарської діяльності внаслідок форс-мажорних обставин, які відбувалися в Автономній Республіці Крим.

Положеннями пункту 8.3 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України (порядок), затвердженого постановою НКРЕ №420 від 19.04.2012, який діяв в першому кварталі 2014 року, встановлено, що приймання-передача газу від газотранспортного підприємства до газодобувного підприємства або газорозподільного підприємства відбувається в точках комерційного обліку газу на газорозподільній станції і оформлюється актами приймання-передачі, що підписуються представниками цих підприємств не пізніше 5-го числа місяці, наступного за звітним. Відповідно до п. 8.7 цього порядку акти приймання-передачі газу є підставою для розрахунків.

Згідно з пунктом 8.2.2 Порядку акти виконаних робіт за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами оформлюються відповідно до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, укладеного між власником газу та газотранспортним підприємством.

Судами встановлено, що згідно актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 01-14-/П49 від 31.01.2014 та № 02-14-/П49 від 28.02.2014 строк виконання зобов'язання відповідача з оплати вартості послуг згідно умов пункту 5.6. договору настав 20.02.2014 та 20.03.2014 відповідно.

Актом № 1 приймання-передачі природного газу від 03.02.2014 та актом № 2 приймання-передачі природного газу від 03.03.2014 підтверджується передача через ГВС "Червоний чабан" позивачем природного газу та прийняття такого газу відповідачем у січні 2014 року в обсязі 4067904 куб. м. та у лютому 2014 року в обсязі 6847878 куб. м. відповідно. Зазначені акти підписані та скріплені печатками сторін, що підтверджує приймання відповідачем газу у відповідному обсязі. Відмова замовника від підписання акту № 02-14-/П49 від 28.02.2014р. не спростовує обставин транспортування газу у лютому 2014 році.

На підтвердження настання форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов'язання щодо оплати послуг за січень-лютий 2014 року з транспортування газу за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П49 від 27.09.2011, відповідач посилався на сертифікат № 2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 03.12.2014, виданий торгово-промисловою палатою.

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 9.1. договору).

Пунктом 9.2 договору встановлено, що під форс-мажорними слід розуміти обставини, які виникли внаслідок непередбачених Сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язання відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Частиною 2 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" унормовано, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Підпунктом 3.3.1 пункту 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014 №40(3), визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Згідно з пунктом 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Отже, вказаними нормами встановлено, що обставини непереборної сили мають підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України, виданим по конкретному договору, контракту, виконання якого ускладнено чи стало неможливим у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, сертифікат Торгово-промислової палати України від 03.12.2014 № 2018, на який посилається відповідач, не містить відомостей про договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П49 від 27.09.2011, невиконання якого відповідачем спричинило передання спору на вирішення господарському суду, а отже не може вважатися доказом підтвердження дії обставин непереборної сили на виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П49 від 27.09.2011.

Відтак, посилання відповідача на те, що на момент надання позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в січні-лютому 2014 року Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" не здійснювалась господарська діяльність, в силу існування форс-мажорних обставин, спростовуються виносками судів та наявними у справі доказами, а тому були правомірно відхилені.

Приймаючи до уваги встановлені судами обставини, та враховуючи, що строк оплати наданих послуг, відповідно до п. 5.5 договору настав, позовна вимога в частині стягнення з відповідача 26197,88 грн. боргу є обґрунтованою та такою, що підлягала задоволенню.

Як вже зазначалося, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, тому господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені, у розмірі 2595,95 грн.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарські суди попередніх інстанцій також дійшли до висновку про стягнення на користь позивача 3 % річних у сумі 1318,72 грн., з огляду на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія вважає зазначені висновки достатньо обґрунтованими та такими, що зроблені у відповідності до вимог діючого законодавства.

Інші доводи викладені в касаційній скарзі також не можуть бути підставою для скасування судових актів у справі, оскільки не спростовують установленого судами та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка за приписами частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 у справі № 910/32378/15 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

О. М. Сибіга