ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2017 р.Справа № 916/377/17

За позовом: Приватного акціонерного товариства „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР

До відповідача: Одеської міської ради

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Кю

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ

Про припинення договору оренди шляхом його розірвання

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю

від третьої особи: громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Кю: не зявився

від третьої особи: РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ: ОСОБА_5, за довіреністю

Суть спору: Позивач - Приватне акціонерне товариство „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради, у якій просить суд припинити Договір оренди землі від 16 грудня 2010 року, посвідчений ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №4538, шляхом його розірвання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2017р. порушено провадження у справі №916/377/17, залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Кю та РЕЛІГІЙНУ ГРОМАДУ ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ м. Одеса, та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

09.03.2017р. до господарського суду Одеської області представником РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він підтримує заявлені вимоги позивача та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

04.04.2017р. до господарського суду Одеської області представником Одеської міської ради надано клопотання про залучення до матеріалів справи копій документів.

10.04.2017р. до господарського суду Одеської області представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Одеська міська рада заперечує проти задоволення вимог позивача в повному обсязі, зазначаючи суду, що у позивача відсутні підстави для дострокового розірвання спірного Договору оренди землі за рішенням суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, суд встановив.

16 грудня 2010 року між Територіальною громадою міста ОСОБА_5 в особі Одеської міської ради (Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР (Орендар) було укладено Договір оренди землі (надалі договір), відповідно до п. 1.1. якого, Орендодавець на підстав Закону України „Про оренду землі №161-XIV від 06.10.1998 року та рішення Одеської міської ради №2290-V від 22.01.2008р. передає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1449 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Водопровідна,22, для експлуатації та обслуговування будівлі клубу, згідно з планом земельної ділянки, який є невідємною частиною договору.

Договір оренди землі від 16.10.2010 року був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за номером 4538, а також даний договір був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м.Одеса, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.03.2011р. №00011.

Відповідно до п. 2.1. Договору, в оренду передається земельна ділянка площею 1449 кв.м., у тому числі по угіддях: під капітальною забудовою 815 кв.м. та під проїздами, проходами, площадками 634 кв.м.

Відповідно до п. 2.2. Договору, на земельній ділянці розташована нежила будівля, яка належить Приватному акціонерному товариству „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР на підставі Свідоцтва про право власності на нежилу будівлю, виданого 18 березня 2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, право власності на які зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН 19 березня 2004 року та записано в реєстрову книгу за №31 неж на стор. 77 за реєстровим №3008. Інженерне забезпечення від існуючих міських мереж.

Згідно до р. 3.1. Договору, Договір укладено терміном на 25 (двадцять пять) років для експлуатації та обслуговування будівлі клубу.

Положеннями п. 5.1. Договору сторони погодили, що земельна ділянка передається в оренду Приватному акціонерному товариству „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР, для експлуатації та обслуговування будівлі клубу.

Категорія земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови. (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з проектом відведення. Підставою для розробки проекту відведення є: рішення Одеської міської ради №1641 V від 04.07.2007року.

Далі, 29 серпня 2014 року між Приватним акціонерним товариством „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР (Продавець) та громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 Кю та РЕЛІГІЙНОЮ ГРОМАДОЮ ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ(Покупці) було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого Продавець передає у власність (продає), а Покупці приймають в спільну сумісну власність (купують) нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Водопровідна, будинок 22 та складається в цілому з будівлі клубу літ „А, загальною площею 853,2 кв.м.

Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

Вказана нерухомість належала продавцю - Приватному акціонерному товариству „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 18.03.2004 року №031908, зареєстрованого в Комунальному підприємстві „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі: 31 неж стор. 77 номер запису: 3008.

Договір купівлі-продажу від 29 серпня 2014 року був посвідчений 29.08.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за зареєстрований в реєстрі за №4743.

Право спільної сумісної власності громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Кю та РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ на зазначений обєкт нерухомого майна підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно з яким державна реєстрація права власності була здійснена 25.09.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 37-40).

Положеннями п. 9.4.6. Договору оренди землі від 16 грудня 2010 року закріплено, що Орендар зобовязаний повідомити в тижневий термін Орендодавця про відчуження будинків та спору (або їх частин), розташованих на переданій в оренду земельній ділянці, переоформити документи на право подальшого користування земельною ділянкою, а також повідомити нового власника придбаних будівель чи спору (їх частин) про необхідність оформлення відповідних документів на право оренди.

До переоформлення міською радою прав третіх осіб на користування земельною ділянкою, зазначеною п. 1 договору, або її частиною (при переході права власності на будинок, споруду або їх частини) орендна плата за земельну ділянку сплачується Орендарем за всю ділянку у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 9.4.6. Договору оренди землі від 16 грудня 2010 року, Орендарем - Приватним акціонерним товариством „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР ОСОБА_8 №38/юр від 05 вересня 2014 року було повідомлено Одеську міську раду про відчуження обєкту нерухомості будівлі клубу, яка розташована на земельній ділянці по вул. Водопровідна, 22 м. Одеса, та заявлено вимогу щодо розірвання договору оренди вищезазначеної земельної ділянки.

Далі, 08 грудня 2016 року позивачем - Приватним акціонерним товариством „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР на адресу Одеської міської ради було направлено пропозицію (ОСОБА_8 02/751) про розірвання договору оренди земельної ділянки від 16 грудня 2010 року, у звязку з відчуженням обєкту нерухомості - будівлі клубу, яка розташована на земельній ділянці по вул. Водопровідна, 22 м. Одеса.

Однак, ОСОБА_8 комунальної власності Одеської міської ради від 10 січня 2017 року №01-18/1963 вищезазначені пропозиції позивача буди відхилені та було зазначено, що питання розірвання Договору оренди земельної ділянки буде вирішено при оформлені новими власниками обєкту нерухомості права на землю.

Як зазначено позивачем у поданій позовній заяві, він вважає, що відповідач Одеська міська рада без достатніх правових підстав ухиляється від розірвання укладеного договору оренди. Спірний договір оренди має бути розірвано у звязку з добровільною відмовою позивача від права користування земельною ділянкою та набуттям іншими особами права власності на обєкт нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці.

У звязку з вищевикладеними, наявність порушеного права позивача Приватного акціонерного товариства „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР на дострокове розірвання Договору оренду внаслідок добровільної відмови від такого права та набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, зумовила необхідність судового захисту порушеного права позивача та звернення до господарського суду.

У Договорі оренди землі між сторонами була погоджена орендна плата, права та обовязки сторін, умови зміни, припинення і розірвання договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору, форс-мажорні обставини, порядок вирішення спірних питань, повязаних з виконанням цього договору та заключні положення.

Зокрема, відповідно до п. 12.1. Договору, зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін, яка підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку.

Згідно до п. 1.2.2 Договору, на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Приймаючи до уваги, що наразі фактичне користування земельною ділянкою та будівлею клубу здійснюють нові її власники, а саме громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 Кю та РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ, а також приймаючи до уваги факт того, що позивач добровільно відмовився від такого права, Приватне акціонерне товариство „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР звернулось з відповідною позовною заявою до суду про припинення Договору оренди землі від 16 грудня 2010 року, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №4538, шляхом його розірвання.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ч. 1 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. (ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України).

При цьому, ст.12 Цивільного Кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_1 Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частини 1, 4 ст.202 Цивільного Кодексу України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1, 4 ст.626 Цивільного Кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 Цивільного Кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором оренди.

Умовами ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Приписами ст.652 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Пунктом 1 ст.760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Положеннями п.1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно п.п.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст.784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору. Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Як вбачається із змісту ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У відповідності до ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Стаття 141 Земельного кодексу України визначає, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а)добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б)вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в)припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г)використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ)використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д)систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е)набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

У відповідності до ст.31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи-орендаря;

відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Стаття 32 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря, орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Крім того, приписами ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Судом встановлено, що від Приватного акціонерного товариства „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР на користь громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Кю та РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ ЦЕРКВИ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ „АЛІІЛУЙЯ перейшло право власності на обєкт нерухомості будівлі клубу, яка розташована на земельній ділянці по вул. Водопровідна, 22 м. Одеса, отже, й мав відбутись перехід відповідних прав на користування земельною ділянкою, на якій розташовано зазначений об'єкт нерухомого майна, та, з урахуванням добровільної відмови позивача від права користування цією земельною ділянкою, що є істотною умовою для розірвання договору в судовому порядку, на думку суду, є правомірними та обґрунтованими заявлені позивачем позовні вимоги щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, у звязку з чим, суд задовольняє їх в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню судом.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. покладаються на відповідача згідно ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Припинити Договір оренди землі від 16 грудня 2010 року, укладений між Приватним акціонерним товариством „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР (65007, м.Одеса, вул. Водопровідна,16; код 26209430) та Одеською міської радою (65004, м. Одеса, площа Думська, 1; код 26597691), посвідчений ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №4538, шляхом його розірвання.

3.Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, 1; код 26597691) на Приватного акціонерного товариства „Виробниче обєднання „СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР(65007, м. Одеса, вул. Водопровідна,16; код 26209430) 1600 (одна тисяча шістсот) грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко