РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017Справа №910/3452/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/3452/17

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Євробанк"

до приватного підприємства "Немо МБ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Евровет"

про визнання недійсним нікчемного правочину

Представники сторін:

від позивача: Матющенко О.В., довіреність б/н від 04.04.2017р.;

Багач Е.М., довіреність б/н від 20.03.2017р.;

від відповідача: Базя Я.О., довіреність № 15-08/2016 від 15.08.2016р.

Крижаовський І.В., довіреність № 15-08/2016 від 15.08.2016р.;

від третьої особи: Базя Я.О., довіреність № 16-03/2017 від 16.03.2017р.;

Крижаовський І.В., довіреність № 16-03/2017 від 16.03.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Євробанк" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства "Немо МБ" (надалі - відповідач) про визнання недійсним правочину щодо погашення заборгованості по овердрафту ПП "НЕМО МБ", здійсненого банком 15.06.2016р. за Договором кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-0 від 14.10.2011р., в сумі 599 178,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що правочин з перерахування коштів в якості надання фінансової допомоги, операція проведена відповідачем з погашення заборгованості ПП "НЕМО МБ" за договором кредиту за овердрафтом №ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р., як стверджує позивач, надають кредитору переваги перед іншими кредиторами, а отже, такі операції (трансакції) по перерахуванню коштів мають ознаки нікчемності з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також такі операції мають ознаки нікчемності, визначені у пункті 1 частини 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк відмовився від власних майнових вимог до позичальника, заставодавців, поручителів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017р. порушено провадження у справі №910/3452/17, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Евровет", розгляд справи призначено на 30.03.2017р. та витребувано у сторін документи, необхідні для розгляду справи по суті.

21.03.2017р. через загальний відділ господарського суду від третьої особи надійшли витребувані судом правоустановчі документи.

23.03.2017р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, а також клопотання про долучення витребуваних судом доказів та клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Евровет".

Відповідно до заяви про зміну предмету позову позивач просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо переказу коштів в якості фінансової допомоги від клієнта Банку TOB "Евровет" на користь ПП «Немо МБ» згідно з договором №1 ФД від 15.06.2016р. про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 5 000 000,00 грн., (переказ з рахунку № 2600.8.17572.0001 ТОВ "Евровет" на рахунок № 2600.4.01939.01 ПП "Немо МБ"), зокрема, визнати наявність у ПАТ КБ «Євробанк» права вимоги до ПП «Немо МБ» за договором кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р. в сумі 599 178,22 грн. станом 15.06.2017р.

Подана позивачем заява про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду, а тому подальший розгляд справи здійснюється відповідно до зазначених в ній вимог.

28.03.2017р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшли витребувані судом докази та відзив на позовну заяву, а від третьої особи - пояснення по справі.

30.03.2017р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю представника бути присутнім у даному судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017р. розгляд справи відкладено на 20.04.2017р.

12.04.2017р. та 19.04.2017р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли документи для доручення до матеріалів справи та клопотання про зупинення провадження у справі.

Присутній у судовому засіданні 20.04.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову у повному обсязі. Також, представник відповідача просив відкласти розгляду справи, у зв'язку з необхідністю підготувати уточнення позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи заперечили проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що позивач навмисно затягує вирішення спору, та проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання позивача про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Так, предметом спору у даній справі є зобов'язання застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

В своєму клопотанні позивач просить суд зупинити провадження у справі №910/3452/17 до вирішення справи №826/13064/16 Окружним адміністративним судом м. Києва, оскільки вважає їх пов'язаними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, суд дійшов висновку про непов'язаність даної справи зі справою №826/13064/16, предметом розгляду якої є визнання протиправним рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2009р. позивачем (банк) і відповідачем (клієнт) укладено договір банківського рахунку №365-2009/Ю (далі - договір), за умовами якого:

- банк відкриває клієнту поточний (поточний) рахунок (рахунки) №01 в українській гривні, доларах США, євро, російських рублях, і здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку (ів) клієнта у відповідності до норм чинного законодавства України в тому числі до нормативно-правових актів НБУ та умов договору (пункт 1.1. договору);

- банк приймає на себе зобов'язання здійснювати всі види розрахунково-касових операцій за рахунком (ами) клієнта відповідно до умов договору та чинного законодавства України (підпункт 2.1.2. пункту 2.1. договору);

- договір набирає чинності від дати підписання його сторонами та діє до моменту закриття рахунку (ів) (пункт 9.1. договору);

- договір втрачає силу лише після виконання сторонами всіх зобов'язань за договором (пункт 9.2. договору).

14.10.2011р. позивачем (кредитодавець) і відповідачем (позичальник) укладено договір кредиту за овердрафтом №ЮЛ-168/2011-О (далі - договір овердрафту), за умовами якого:

- кредитодавець зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку позичальника, відкритого у кредитодавця, на підставі розрахункових документів на суму, що перевищує фактичний залишок коштів на такому поточному рахунку, але в межах визначеного договором овердрафту ліміту кредитування, а позичальник, у свою чергу, зобов'язується сплатити проценти за користування овердрафтом, комісії кредитодавця, що передбачені тарифами кредитодавця, виконати інші умови Договору овердрафту та повернути кредитодавцю заборгованість за овердрафтом у строки, встановлені договором овердрафту (пункт 1 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1);

- ліміт овердрафту, розрахований згідно з умовами надання овердрафтів, що діють у кредитодавця (внутрішніми документами кредитодавця) на підставі даних про фінансові показники діяльності позичальника/групи юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, пов'язаних з позичальником (групи позичальника), середньомісячні чисті грошові надходження на рахунки позичальника/групи позичальника у кредитодавця, кількість контрагентів у позичальника/групи позичальника, диверсифікованість та регулярність надходжень на рахунки позичальника/групи позичальника, показники кредитного навантаження позичальника/групи позичальника, оцінку вартості і характер застави, та інших показників, встановлених внутрішніми документами кредитодавця і нормативними актами НБУ, складає 600 000,00 грн. та може змінюватись у порядку, передбаченому пунктом 15 договору овердрафту (пункт 2 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1);

- строк дії овердрафту закінчується 06.10.2016р. або в інший строк, визначений договором овердрафту, законодавством України або нормативно-правовими актами НБУ (пункт 4 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 07.10.2015р. №8);

- кошти, надані у рахунок овердрафту за договором овердрафту, можуть бути використані для поповнення оборотних коштів позичальника та на будь-які цілі, що не суперечать законодавству України (пункт 5 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1);

- належне виконання позичальником зобов'язань за договором овердрафту забезпечується: неустойкою (пенею, штрафом), що передбачені договором овердрафту; порукою юридичної особи - ТОВ «Технопласт»; порукою юридичної особи - ТОВ «Техноком»; порукою фізичної особи - ОСОБА_5; порукою фізичної особи - ОСОБА_6; порукою фізичної особи - ОСОБА_7; заставою рухомого майна (устаткування - виробниче обладнання для виготовлення кольорових та модифікуючих концентратів для термопластів, місцезнаходження - Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дзержинського, 1-в) ринковою вартістю 11 066 145,00 грн.; заставою (іпотекою) нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, та належить майновим поручителям ОСОБА_6 і ОСОБА_7, ринковою вартістю 1 519 194,00 грн. (пункт 6 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 08.10.2013 №2);

- право використати овердрафт надається позичальнику з дня, коли виконані усі такі умови, а саме: укладені у належній формі і набули чинності усі документи забезпечення; нотаріально засвідчений (засвідчені) договір (договори) застави/іпотеки майна; у зв'язку з нотаріальним посвідченням договору (договорів) застави/іпотеки майна накладена заборона його відчуження; відомості про обтяження майна внесені до Державного реєстру іпотек/Державного реєстру обтяжень рухомого майна; майно застраховане на користь кредитодавця відповідно до умов документів забезпечення, договір страхування майна набув чинності та кредитодавцю надані документи, що підтверджують набуття ним чинності; застава рухомого майна та/або майнових прав зареєстрована у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, і кредитодавець має відповідний витяг з вказаного реєстру; кредитодавцю відшкодовані витрати, сплачені останнім за внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про реєстрацію застави згідно з документами забезпечення (пункт 10 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 08.10.2013р. №2);

- овердрафт за договором овердрафту надається позичальнику у вигляді кредитного ліміту до поточного рахунку позичальника у кредитодавця, на загальну суму відповідно до пункту 2 договору овердрафту (пункт 11 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1);

- овердрафт надається шляхом проведення платежів з поточного рахунку позичальника відповідно до пункту 11 договору овердрафту на підставі розрахункових документів на переказ коштів (видачу готівки) у сумах, що перевищують залишок коштів на поточному рахунку, але не перевищують невикористаний ліміт овердрафту; при цьому дебетове сальдо, що виникло на поточному рахунку внаслідок оплати коштів за рахунок овердрафту, у будь-який момент часу не може перевищувати ліміту овердрафту зазначеного у пункті 2 договору овердрафту (пункт 13 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1);

- позичальник повинен повернути кредитодавцю заборгованість за овердрафтом в межах договору овердрафту не пізніше останнього дня строку дії овердрафту, зазначеного у пункті 4 договору овердрафту; у випадках, передбачених договором овердрафту або чинним законодавством України, позичальник зобов'язаний на вимогу кредитодавця повністю або частково повернути заборгованість за овердрафтом достроково; сума заборгованості за овердрафтом, що не повернена у зазначений строк, переноситься кредитодавцем на рахунки простроченої заборгованості за короткостроковими кредитами (пункт 28 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1);

- договір овердрафту вважається укладеним з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками і діє до повного виконання зобов'язань позичальника за договором овердрафту (пункт 44 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1);

- договір овердрафту не є договором приєднання та може бути змінений або розірваний тільки за взаємною згодою сторін крім випадків, передбачених договором овердрафту або законодавством України; правочин про його зміну або розірвання повинен бути вчинений у письмовій формі та скріплений печатками сторін (пункт 46 договору овердрафту в редакції договору про внесення змін від 12.10.2012р. №1).

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника перед кредитодавцем було оформлено наступні договори забезпечення:

- іпотечний договір від 08.10.2013р., посвідчений Кияшко A.B., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за № 940 , предметом іпотеки якого є квартира АДРЕСА_1, що належить майновим поручителям позичальника - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, заставною вартістю 1 519 194,00 грн.;

- договір застави від 08.10.2013р, посвідчений Кияшко A.B., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за № 939, предметом застави якого є обладнання, що належить ПП «Немо», заставною вартістю 780 521,00 грн.;

- договір застави від 08.10.2013р., посвідчений Кияшко A.B., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за № 938, предметом застави якого є обладнання, що належить TOB «Техноком», заставною вартістю 9 518 471,00 грн.;

- договір застави від 08.10.2013р., посвідчений Кияшко A.B., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за № 937, предметом застави якого є обладнання для виготовлення концентратів, що належить ТОВ «Технопласт». За згодою оцінене сторонами в сумі 767 153,00 грн.;

Додатково було укладено договори поруки:

- договір поруки №ЮЛ-168/2011/П-1 від 14.10.2011р., укладений між відповідачем та TOB "Техноком" на суму 600 000,00 грн.;

- договір поруки №ЮЛ-168/2011/П-2 від 14.10.2011р., укладений між відповідачем та ТОВ "Технопласт" на суму 600 000,00 грн.;

- договір поруки №ЮЛ-168/2011/П-З від 14.10.2011р., укладений між відповідачем та фізичною особою ОСОБА_5 на суму 600 000,00 грн.;

- договір поруки №ЮЛ-168/2011/П-4 від 14.10.2011р., укладений між відповідачем та фізичною особою ОСОБА_6 на суму 600 000,00 грн.;

- договір поруки №ЮЛ-168/2011/П-5 від 14.10.2011р., укладений між відповідачем та фізичною особою ОСОБА_7 на суму 600 000,00 грн.

15.06.2016р. між відповідачем (позичальник) і ТОВ «Евровет» (позикодавець) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №1ФД, за умовами якого:

- позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених договором №1ФД (стаття 1 договору №1ФД);

- поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України у сумі 5 000 000,00 грн. без податку на додану вартість (пункт 2.1. договору №1ФД);

- поворотна фінансова допомога надається позикодавцем одним траншем шляхом перерахування коштів позикодавцем з розрахункового рахунку в банку на поточний рахунок позичальника в банку в строк не пізніше 2-х банківських днів з моменту підписання договору №1ФД (пункт 2.3. договору №1ФД);

- кошти, перераховані позикодавцем як поворотна фінансова допомога, повертаються у строк 14 місяців від дати підписання договору №1ФД, а саме до 15.08.2017р. (пункт 2.4. договору №1ФД);

- договір №1ФД набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором №1ФД (пункт 5.1. договору №1ФД).

Рішенням правління НБУ від 17.06.2016р. №73-рш «Про віднесення публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2016р. №1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з вказаним рішенням розпочато процедуру виведення Банка з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17.06.2016р. до 16.07.2016р. включно.

Як зазначає позивач в позовній заяві, кошти в рахунок погашення заборгованості ПП "Немо МБ" було отримано наступним чином:

- 15.06.2016р. з рахунку № 2600.8.17572.0001 TOB "Евровет" перераховано на рахунок № 2600.4.01939.01 ПП "Немо МБ" платіж в сумі 5 000 000,00,00 грн. із призначенням платежу: "Фінансова допомога згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 1ФД від 15.06.2016р. без ПДВ".

В подальшому частина отриманої фінансової допомоги у розмірі 599 178,22 грн. була зарахована в рахунок погашення заборгованості ПП "Немо МБ" за овердрафтом згідно договору кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р.

Таким чином, зобов'язання позичальника в сумі 599 178,22 грн. по договору кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р. було виконано за рахунок надходження фінансової допомоги від ТОВ "ЕВРОВЕТ".

У подальшому, відповідно до рішення правління НБУ від 16.08.2016р. №215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.08.2016р. №1523 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до вказаного рішення процедуру ліквідації Банка розпочато з 17.08.2016р. до 16.08.2016р. включно.

Позивач стверджує, що правочин з перерахування коштів в якості надання фінансової допомоги, операції проведені банком з погашення заборгованості ПП "Немо МБ" за договором кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р. мають ознаки нікчемності з підстав, визначених пунктами 1, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із чим просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо переказу коштів в якості фінансової допомоги від клієнта банку TOB "Евровет" на користь ПП «Немо МБ» згідно з договором № 1ФД від 15.06.2016р. про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 5 000 000,00 грн., (переказ з рахунку № 2600.8.17572.0001 ТОВ "Евровет" на рахунок № 2600.4.01939.01 ПП "Немо МБ"), зокрема, визнати наявність у ПАТ КБ «Євробанк» права вимоги до ПП «Немо МБ» за договором кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р. в сумі 599 178,22 грн. станом 15.06.2017р.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсного правочину передбачені статтею 216 ЦК України:

- недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,

- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування;

- якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

В постанові пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, а саме судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (пункт 4). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним (пункт 5).

Тобто, у разі визнання правочину нікчемним, такі висновки можуть бути зазначені судом або тільки в мотивувальній частині, або у мотивувальній та резолютивній частині. Такий правочин є недійсним з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд.

Щодо визнання недійсним правочину, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, оспорюванні правочини можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи або прокурора, та лише після встановлення недійсності правочину застосовуються правові наслідки недійсного правочину, які передбачені статтею 228 ЦК України та ст. 208 ГК України.

Однак, позивач не заявляв позовні вимоги про визнання спірного правочину недійсним, в той час як відповідно до наведеного вище саме ця вимога може бути основною, а правові наслідки у вигляді застосування наслідків недійсності такого правочину є похідними.

Тобто, як вже зазначалось, нікчемний правочин є таким в силу закону ( ч. 2 ст. 203, ч. 2 ст. 215, ЦК України) та правові наслідки застосовуються за загальним правилом відповідно до статті 216 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Тобто, правові наслідки, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України та ч. 1 ст. 208 ГК України можуть бути застосовані лише після визнання судом такого правочину недійсним.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Першим способом захисту, передбаченим статтею 16 Цивільного кодексу України, є визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Такі позови можуть подаватися щодо визнання права власності чи інших речових прав на певне майно (стаття 392 ЦК), щодо визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва (стаття 423, стаття 432). Зазначений спосіб захисту за загальним правилом не пов'язаний з безпосереднім порушенням права особи. Проте цей позов також може поєднуватися з іншими позовами, наприклад, щодо вимог про захист права власності з віндикаційним, негаторним позовом або з позовом про виключення майна з опису або звільнення з-під арешту.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, порушують права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлено позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину щодо переказу коштів в якості фінансової допомоги від клієнта банку TOB "Евровет" на користь ПП «Немо - МБ» згідно з договором № 1ФД від 15.06.2016р. про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 5 000 000,00 грн. (переказ з рахунку № 2600.8.17572.0001 ТОВ "Евровет" на рахунок № 2600.4.01939.01 ПП "Немо МБ"), зокрема, визнати наявність у ПАТ КБ «Євробанк» права вимоги до ПП «Немо МБ» за договором кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р. в сумі 599 178,22 грн. станом 15.06.2017р. Однак, позивачем не наведено жодної норми законодавства та не доведено наявності підстав, з якими законодавець пов'язує можливість захисту порушеного права саме пред'явленням вказаних позовних вимог.

Водночас, судом враховано, що позивачем на день розгляду даної справи вже реалізовано право на стягнення з відповідача спірної суми заборгованості за договором кредиту за овердрафтом № ЮЛ-168/2011-О від 14.10.2011р. в межах справи № 910/15266/16 шляхом пред'явлення зустрічного позову про стягнення 606 234,57 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 13.07.04р. у справі N 10/732 в якій викладено правову позицію, згідно з якою "суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду".

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позовна вимога про визнання недійсним правочину не заявлявся, суд дійшов висновку про не відповідність заявлених позивачем вимог способам захисту порушеного права, визначеним нормами чинного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.04.2017р.

СуддяА.І. Привалов