РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 Справа №910/18182/16
За позовом Національного банку України

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК"

Новікової Марії Миколаївни

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання перерахувати

кошти

Суддя Трофименко Т.Ю.

У засіданні брали участь:

від позивача: Голєв Ю.В. - по дов. №18-0009/72005 від 26.08.2016р.

від відповідача: не з'явилися.

від третьої особи не з»явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ "Банк" з вимогами, в яких просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни в частині неперахування коштів, отриманих від погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу Національного банку України, для позачергового задоволення вимог Національного банку України;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БГ БАНК" Новікову Марію Миколаївну, облікувати на окремому аналітичному рахунку усі кошти, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передано в заставу Національному банку України, для погашення заборгованості ПАТ "БГ БАНК" перед Національним банком України за кредитними договорами, та в подальшому обліковувати такі кошти окремому аналітичному рахунку, з моменту їх надходження.

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БГ БАНК" Новікову Марію Миколаївну перерахувати 12 405 576,72 грн., обліковані на окремому аналітичному рахунку у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "БГ БАНК", на користь Національного банку України, та в подальшому перераховувати такі кошти Національному банку України не пізніше наступного робочого дня їх отримання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 провадження у справі №910/18182/16 припинено на підставі п.1 ч.1 статті 80 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 року апеляційну скаргу Національного банку України задоволено. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 22.12.2016 року у справі № 910/18182/16 - скасовано, а справу передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва справу № 910/18182/16 передано на розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 було прийнято справу № 910/18182/16 до свого провадження, розгляд справи призначено на 15.03.2017.

14.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва, від представника позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог.

Відповідно до даної заяви позивач просить:

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БГ БАНК" перерахувати на користь Національного банку України кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договорами застави майнових прав: №16/ЗМП від 19.03.2014р., №№16/ЗМП/1 від 21.05.2014р. та договору іпотеки №899 від 07.05.2014р. у загальній сумі 12 405 576 грн. 72 коп.

15.03.2017 представники позивача та відповідача в судове засідання з'явились.

В судовому засіданні, представник відповідача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд поставив на обговорення заявлене усне клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Представник позивача не заперечував.

Заслухавши пояснення представника відповідача та усне клопотання про залучення третьої особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вищезазначеного клопотання з огляду на наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є необхідність витребування нових доказів.

Враховуючи залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та для підготовки пояснень з приводу позовних вимог, суд визнав за доцільне розгляд справи відкласти на 05.04.2017р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги мотивовано тим, що: Банком отримано від боржників погашення кредитів на загальну суму 14 443 24,58 грн., проте відповідач перерахував НБУ кошти у сумі 2 037 667,86 грн.

У зв»язку з неперерахуванням відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 12 405 576, 72 грн. позивач звернувся до суду за даним позовом.

31.03.2017р. від третьої особи через відділ діловодство господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення на позов.

Відповідно до даних пояснень третя особа просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне:

- на підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 № 745 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 131 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ БАНК", згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію, запроваджену в Банку;

- відповідно до постанови Правління НБУ від 26.02.2015 № 134 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.02.2015 року № 43 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банка, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Новікову Марію Миколаївну строком на 1 рік з 27.02.2015р. по 26.02.2016р.;

- рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.02.2016 року № 146 продовжений строк здійснення процедури ліквідації Банка та повноваження ліквідатора Банка на 2 роки до 26 лютого 2018 року включно;

- станом на дату подання позову виконавчою дирекцією Фонду не надавалось погодження про перерахування коштів від відповідача на користь НБУ;

- на думку Фонду, починаючи з моменту прийняття НБУ рішення про ліквідацію Банку, в Уповноваженої особи виникає обов'язок обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли, зокрема, від погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу НБУ.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Національним банком України НБУ (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Банк Перший", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "БГ Банк" (Банк) (позичальник) були укладені такі кредитні договори:

- від 19.03.2014 № 16 (далі - Кредитний договір № 16), за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 23 500 000 грн. на строк з 19.03.2014 до 12.09.2015 (включно) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно з умовами Кредитного договору № 16. До даного договору між сторонами були підписані додаткові угоди №1 від 15.04.2014р., №2 від 21.05.2014р., №3 від 16.09.2014р, №4 від 17.11.2014р.

- від 07.05.2014 № 39 (далі - Кредитний договір № 39), за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 81 700 000 грн. на строк з 07.05.2014 до 30.04.2015 (включно) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно з умовами Кредитного договору № 39. До даного договору між сторонами були підписані додаткові угоди №1від 28.07.2014р., №2 від 29.09.2014р.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На виконання умов Кредитних договорів позивачем було надано кредит, що підтверджено сторонами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитними договорами НБУ (заставодержатель) та Банком (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав:

- від 19.03.2014 № 16/ЗМП (далі - Договір застави №16/ЗМП), укладений для забезпечення виконання зобов'язань Банком за Кредитним договором №16 та предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, укладеними заставодавцем і юридичними особами (боржники), перелік яких наведений у додатку № 1 до Договору застави № 07/ЗМП; станом на 04.03.2014 заборгованість за кредитними договорами, укладеними Банком і боржниками, становила 128 802 680,00 грн.;

- від 21.05.2014 № 16/ЗМП/1 (далі - Договір застави №16/ЗМП/1), укладений для забезпечення виконання зобов'язань Банком за Кредитним договором №16 та предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, укладеними заставодавцем і юридичними особами (боржники), перелік яких наведений у додатку № 1 до Договору застави № 07/ЗМП; станом на 21.05.2014 заборгованість за кредитними договорами, укладеними Банком і боржниками, становила 21 987 254,47 грн.;

07.05.2014р. між сторонами укладено іпотечний договір . Відповідно до умов даного договору ним забезпечується виконання вимог, що випливають з кредитного договору №39 від 07.05.2014р.

Відповідно до вищевказаних договорів застави та іпотеки , предметом іпотеки є майнові права за кредитними договорами, що укладаються між ПАТ «БГ БАНК» та юридичними особами, перелік яких наведений у додатках до цих договорів.

Відповідно до умов укладених кредитних договорів, позичальник (Банк) зобов»язується після отримання коштів від юридичних осіб в погашення (повного або часткового) заборгованості за основним боргом за кредитами майнові права за якми надані Національному банку України в забезпечення, перераховувати в погашення заборгованості за кредитами грошові кошти у відповідній сумі.

Згідно ст. 52 Закону України «Про заставу», якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов»язання, забезпеченою заставою, виконає своє зобов»язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов»язаний негайно повідомити застадодержателю.

При одержані від свого боржника в рахунок виконання зобов»язання грошових коштів заставодавець зобов»язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов»язання, забезпеченого заставою/ якщо інше не встановлено договором застави.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 № 745 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 131 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ БАНК", згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію, запроваджену в Банку. Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 року по 27.02.2015р.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 26.02.2015 № 134 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.02.2015 року № 43 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банка, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Новікову Марію Миколаївну строком на 1 рік з 27.02.2015р. по 26.02.2016р..

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.02.2016 року № 146 продовжений строк здійснення процедури ліквідації Банка та повноваження ліквідатора Банка на 2 роки до 26 лютого 2018 року включно.

19.03.2015 НБУ звернувся із заявою №06-306/4630 про кредиторські вимоги позивача до Банку, в яких були вказані й вимоги за Кредитними договорами.

Позивач вказує, що банком отримано від боржників погашення кредитів на загальну суму 14 443 244, 58 грн., проте відповідач перерахував НБУ кошти в погашення заборгованості по кредитним договорам у сумі 2 037 667,86 грн.

Таким чином, на думку позивача, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію Банку, всупереч положенням чинного законодавства України, не здійснила перерахування НБУ 12 405 576, 72 грн., отриманих від боржників в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими, знаходяться в заставі позивача на підставі Договорів застави та іпотеки.

17.05.2016 НБУ звернувся до Фонду з листом № 12-0004/41906, в якому вимагав від уповноважених осіб Фонду терміново, не пізніше ніж до 23.05.2016, надати пояснення щодо причин порушення вимог Закону України "Про заставу" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також в повному обсязі перерахувати позивачу кошти, що надійшли банкам, у тому числі відповідачу, на погашення заборгованості за заставленими кредитами.

НБУ вказує, що відповідач не взяв до уваги вимоги позивача, чим порушив права НБУ як кредитора, вимоги якого забезпечені заставою, на позачергове отримання коштів, що надійшли в рахунок погашення заборгованості боржника за кредитними договорами, майнові права за якими знаходяться в заставі НБУ.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Національного банку України не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Кредитних договорів №16від 19.03.2014 та №39 від 07.05.2014р. року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

В силу положень статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 № 745 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 131 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ БАНК", згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію, запроваджену в Банку. Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 року по 27.02.2015р.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 26.02.2015 № 134 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.02.2015 року № 43 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банка, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Новікову Марію Миколаївну строком на 1 рік з 27.02.2015р. по 26.02.2016р..

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.02.2016 року № 146 продовжений строк здійснення процедури ліквідації Банка та повноваження ліквідатора Банка на 2 роки до 26 лютого 2018 року включно.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VI.

Так, частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Частинами першою та третьою статті 47 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону.

Усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко зазначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Відповідно до частин першої та другої статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 року № 2, регулює відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Пунктом 6.14 Положення передбачено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень).

У разі продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої Законом.

Відповідно до пункту 6.6 Положення Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що обов'язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі Національного банку України, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження отримання погодження виконавчої дирекції Фонду, яке б надавало право Уповноваженій особі задовольнити вимоги Позивача та перерахувати грошові кошти у сумі 699 589 грн. 34 коп. Крім того, Суд зазначає, що ні Закон, ні Положення не містить строків і чітких сум, які мають спрямовуватися на позачергове погашення вимог кредиторів забезпечених заставою.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Позивач не підтвердив, що саме Банк та/чи Уповноважена особа як працівник відповідача оспорили чи порушили його право, оскільки діяли у відповідності до вимог Закону та Положення.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.05.2017р.

Суддя Трофименко Т.Ю.