ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2017 справа № 908/3555/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 ОСОБА_5 за дов. № 07-02/17 від 28.12.2016, ОСОБА_6 за дов. № б/н від 19.12.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства "Дослідне господарство "Відродження" Донецької державної Сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Відродження Мелітопольського району Запорізької області,
на рішення Господарського суду Запорізької області
від20.03.2017
у справі№ 908/3555/16 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", м. Київ,
доДержавного підприємства "Дослідне господарство "Відродження" Донецької державної Сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Відродження Мелітопольського району Запорізької області,
простягнення 681 858, 90 грн.

Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (далі ПАТ «Аграрний фонд») звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Відродження» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (далі ДП «ДГ «Відродження») про стягнення пені в сумі 77 291, 78 грн., штрафу в розмірі 368 056, 08 грн. та 24 % річних у сумі 236 511, 04 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3555/16 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 77 291, 78 грн. та штраф у сумі 368 056, 08 грн. У частині позовних вимог про стягнення 24 % річних у розмірі 236 511, 04 грн. провадження у справі припинено у звязку з відсутністю предмета спору.

Відповідач, не погодившись з винесеним рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3555/16 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права, неповне зясування місцевим господарським судом фактичних обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи. Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що вартість поставленого відповідачем товару перевищує суму попередньої оплати, а тому ДП «ДГ «Відродження» не порушувало умови спірного Договору, у звязку з чим підстави для нарахування штрафних санкцій відсутні.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи і заперечення, викладені в апеляційній скарзі, та просить її задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві на неї, та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В :

Між ПАТ «Аграрний фонд» та ДП «ДГ «Відродження» 27.04.2016 було укладено Біржовий договір поставки зерна врожаю 2016 року № 1179Ф (далі Договір), за умовами якого Постачальник у визначений сторонами строк передає Покупцеві у власність зерно пшениці мякої, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити його (а. с. 11-17).

Відповідно до пункту 2.1 Договору Постачальник зобовязується поставити Покупцю зерно пшениці мякої 3 класу в кількості 1 500, 000 тонн, яке буде вирощене та зібране у 2016 році на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення Постачальника загальною посівною площею 556 га. Постачальник зобовязаний поставити товар для зберігання на зерновий склад, вказаний у пункті 2.2 Договору, у кількості 1 500, 000 тонн у строк до 1 жовтня 2016 року, що являє собою кінцевий строк поставки товару.

Згідно з пунктом 2.2 Договору базис поставки EXW ТОВ «Оптімус плюс», Якимівський виробничо-структурний підрозділ (72501, Запорізька область, Якимівський район, смт Якимівка, вул. Курортна, 1) на умовах Інкотермс 2010.

У пункті 2.3 Договору сторони передбачили, що Покупець залишає за собою право змінити базис поставки, попередньо повідомивши про це Постачальника, але не пізніше ніж за 45 календарних днів до кінцевого строку поставки.

Передача товару у власність здійснюється на базисі поставки, визначеному пунктом 2.2 Договору, у строк відповідно до пункту 2.1.2 цього Договору. Зобовязання Постачальника з поставки товару не залежить від величини зібраного на посівній площі врожаю та може бути виконане Постачальником за рахунок інших полів Постачальника. Поставка товару, раніше придбаного Постачальником у третіх осіб, може бути здійснена тільки за попередньою письмовою згодою Покупця, про що складається додаткова угода (пункт 2.4 Договору).

Відповідно до пункту 2.6 Договору поставка вважається здійсненою в момент підписання акту(-ів) передавання-приймання товару на зерновому складі згідно з пунктом 2.2 Договору та видачі Покупцеві складської квитанції або складського свідоцтва.

Згідно з пунктом 5.1 Договору ціна на моменту укладення цього Договору для здійснення попередньої оплати за одиницю товару (тонну) 3 400, 00 грн. з урахуванням ПДВ є базовою.

Базова ціна підлягає перегляду відповідно до пункту 5.4 цього Договору, а остаточна вартість товару підлягає перерахунку на момент кожної поставки товару.

Загальна базова ціна Договору на момент укладення складає 5 100 000, 00 грн. з урахуванням ПДВ (пункт 5.2 Договору).

Як передбачено в пункті 5.3 Договору, Покупець зобовязується протягом 5 робочих днів з моменту набрання чинності Договором застави, передбаченим пунктом 2.5 Договору, але в будь-якому разі після набрання чинності Договором страхування та надання акту огляду сільськогосподарських культур до договору страхування та надання акту огляду сільськогосподарських культур до договору страхування, перерахувати кошти (попередню оплату) на поточний рахунок Постачальника в розмірі 3 315 000, 00 грн. з урахуванням ПДВ, що складає 65 % від загальної базової ціни Договору, передбаченої пунктом 5.2 Договору, за вирахуванням суми, передбаченої в пункті 5.3.1 Договору.

Формула, за якою визначається сума доплати, визначена в пункті 5.6 Договору.

Згідно з пунктом 5.14. Договору Покупець при здійсненні остаточного розрахунку за товар нараховує, а Постачальник зобовязується сплатити проценти за користування грошовими коштами Покупця у вигляді попередньої оплати в розмірі 24 % річних від суми попередньої оплати, визначеної в пункті 5.3 цього Договору, за кожен день користування такими коштами (від дня їх оплати до дня фактичної поставки товару (партії товару) чи повернення Покупцю суми попередньої оплати).

Відповідно до пункту 7.2 Договору за порушення строків виконання Постачальником зобовязання з поставки товару з нього стягується пеня в розмірі 0,1 % вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни, визначеної в довідці Аграрної біржі про ціни на зернові культури врожаю 2016 року, що діяли на останній день поставки за кожний день прострочення; за прострочення понад 10 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 20 % вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни відповідно до довідки Аграрної біржі про ціни на зернові культури врожаю 2016 року, що діяли на останній день поставки.

Цей Договір набуває чинності з моменту його укладення та реєстрації на Аграрній біржі (пункт 11.1 Договору).

Згідно з пунктом 11.5 строк дії Договору обраховується з дати набуття ним чинності до повного виконання сторонами зобовязань за Договором.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками. Відмітка про реєстрацію Договору на Аграрній біржі належним чином проставлена на останньому аркуші Договору.

ПАТ «Аграрний фонд» у порядку пункту 5.3 Договору здійснило попередню оплати товару на загальну суму 3 315 000, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками ПАТ «Аграрний фонд», належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи (а. с. 24, 25).

У подальшому між сторонами було укладено Додаткові договори до Біржового договору поставки зерна № 1179Ф від 27.04.2016, в яких ПАТ «Аграрний фонд» та ДП «ДГ «Відродження» узгодили конкретні обсяги, вартість, якість товару та базис його поставки. Так, за Додатковим договором № 1 від 03.08.2016 Постачальник зобовязаний передати покупцю пшеницю 3 класу врожаю 2016 року в кількості 203, 533 т вартістю 772 407, 74 грн. (а. с. 18-19), а за Додатковим договором № 2 від 18.08.2016 пшеницю 6 класу врожаю 2016 року кількістю 802, 432 т на суму 2 632 378, 18 грн. (а. с. 20-21).

На виконання умов Договору та Додаткових договорів до нього ДП «ДГ «Відродження» передало ПАТ «Аграрний фонд» товар: пшеницю 3 класу врожаю 2016 року в кількості 203, 533 т на суму 772 407, 74 грн. за Актом передавання-приймання зерна від 03.08.2016 (а. с. 22) та пшеницю 6 класу врожаю 2016 року в кількості 802, 432 т вартістю 2 632 378, 18 грн. за Актом передавання-приймання зерна від 18.08.2016 (а. с. 23).

У звязку з тим, що ДП «ДГ «Відродження» здійснило поставку товару лише частково в загальній кількості 1 005, 965 тонн, ПАТ «Аграрний фонд» звернулося до Постачальника з вимогою про сплату штрафних санкцій та 24 % відсотків річних (а. с. 26). Обсяг недопоставленої продукції складає 494,035 тонни.

ДП «ДГ «Відродження» вважає вимогу ПАТ «Аграрний фонд» безпідставною, посилаючись на те, що загальна вартість поставленої пшениці перевищує суму попередньої оплати.

Чисельними листами, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, ДП «ДГ «Відродження» пропонувало здійснити виконання зобовязання шляхом поставки товару іншої якості, ніж обумовлено спірним Договором, однак пропозиції Постачальника були відхилені ПАТ «Аграрний фонд».

За таких обставин ПАТ «Аграрний фонд» звернулося до місцевого господарського суду з позовом до ДП «ДГ «Відродження» про стягнення пені, штрафу та 24 % річних.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд, оцінивши зміст спірного договору, дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що загальна вартість поставленої пшениці складає 3 404 785, 92 грн., що на 89 785, 92 грн. перевищує суму попередньої оплати.

Однак колегія суддів вважає, що ця обставина не свідчить про відсутність порушення зобовязання з боку Постачальника та не звільняє ДП «ДГ «Відродження» від сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено кількість товару, що належить поставити, 1 500, 000 тонн.

При цьому за умовами пункту 5.3 Договору попередня оплата складає 65 % загальної ціни Договору, а остаточний розрахунок за поставлений товар, як визначено пунктом 5.11 Договору, здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами відповідних додаткових угод про визначення остаточної вартості товару, але в будь-якому випадку тільки після здійснення Постачальником фактичної поставки (передання права власності) товару та підписання передбачених пунктом 4.2 актів.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, обовязок ДП «ДГ «Відродження» з поставки товару не залежить від суми попередньої оплати та вважається виконаним належним чином за умови поставки всієї узгодженої кількості товару, тобто 1 500, 000 тонн пшениці.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зобовязання за спірним Договором було порушено відповідачем у звязку з недопоставкою 494, 035 тонн пшениці.

На підставі пункту 7.2 Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1 % вартості недопоставленого товару в сумі 77 291, 78 грн. за період з 4 жовтня по 14 листопада 2016 року.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно з пунктом 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Частиною першою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За приписами частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, вважає його арифметично правильним та здійсненим відповідно до вимог чинного законодавства, а тому сума пені за недопоставку товару за період з 4 жовтня по 14 листопада 2016 року становить 77 291, 78 грн.

Також на підставі пункту 7.2 Договору позивачем було заявлено до стягнення штраф у розмірі 20 % вартості недопоставленого товару в сумі 368 056, 08 грн.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України № 3-24гс12 від 27.04.2012, яка в силу приписів статті 11128 ГПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок штрафу, колегія суддів вважає, що він є арифметично правильним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 368 056, 08 грн., а тому рішення місцевого господарського суду в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення 24 % річних у розмірі 236 511, 04 грн., заявлених позивачем на підставі пункту 5.14 Договору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції ДП «ДГ «Відродження» за платіжним дорученням № 13 від 11.01.2017 сплатило на користь ПАТ «Аграрний фонд» суму 236 511, 04 грн. (а. с. 53). У графі «призначення платежу» цього платіжного доручення зазначено: «Сплата відсотків за користування грошовими коштами згідно біржового договору за № 1179Ф від 27.04.2016року без ПДВ».

Позивач підтвердив факт перерахування грошових коштів та не наполягав на задоволенні позовних вимог в цій частині.

За приписами пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо предмет спору відсутній.

При цьому, відповідно до пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки 24 % річних у сумі 236 511, 04 грн. були сплачені відповідачем після порушення провадження за позовом ПАТ «Аграрний фонд», то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність предмета спору між сторонами в цій частині, а тому правомірно припинив провадження у справі позовних вимог на підставі пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті заявлених позовних вимог.

Водночас, здійснюючи розподіл судових витрат, місцевий господарський суд неправильно визначив суму судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Так, задовольняючи позовні вимоги частково на загальну суму 445 347, 87 грн. та припиняючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 24 % річних у розмірі 236 511,04 грн., суд першої інстанції в повному обсязі поклав судові витрати на відповідача, стягнувши з останнього 10 227, 88 грн. судового збору.

Однак відповідно до статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому припинення провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

До підстав повернення судового збору статтею 7 Закону України «Про судовий збір» віднесено, зокрема, закриття (припинення) провадження (ураховуючи спосіб формулювання цього положення, поняття закриття та припинення слід вважати тотожними).

Виходячи з наведеного, у випадку припинення провадження через відсутність предмета спору позивач має право звернутися до господарського суду із заявою про повернення відповідної частини судового збору, однак покладення судових витрат у цій частині на відповідача є безпідставним.

Отже, посилання суду першої інстанції на статтю 49 ГПК України є обґрунтованим, однак визначення суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача здійснено неправильно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 6 680, 22 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам, а тому рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в цій частині.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ДП «ДГ «Відродження» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3555/16 підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Відродження» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України», с. Відродження Мелітопольського району Запорізької області, на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3555/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3555/16 змінити в частині стягнення судового збору.

Другий абзац резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3555/16 змінити замість цифр та слів: "10 227 (десять тисяч двісті двадцять сім) грн. 88 коп. судового збору" слід читати: "6 680 (шість тисяч шістсот вісімдесят) грн. 22 коп. судового збору.".

В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 у справі № 908/3555/16 залишити без змін.

Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3