ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Справа № 910/11181/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2017 року

у справі № 910/11181/16

господарського суду міста Києва

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНКО ЮКРЕЙН"

про стягнення 288 645,00 грн. та повернення майна

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_5

від відповідача: Никоноров Є.В.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "МІНКО ЮКРЕЙН" про:

- стягнення 288 645,00 грн, з яких: 150 500,00 грн. - сума нарахованих орендних платежів, 11 500,00 грн. - штраф за неповернення товару в визначений договором строк, 54 000,00 грн. - неустойка за неповернення товару;

- зобов'язання відповідача повернути за актом приймання-передавання на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 конвеєри стрічкові шириною 500 мм, довжиною 10 м з мотор барабаном у кількості 3 одиниці загальною вартістю 72 645,00 грн., що були передані відповідачу за договором поставки № 09/07/14 від 09 липня 2014 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначав про те, що відповідач в порушення умов укладеного між ними договору поставки № 09/07/14 від 09 липня 2014 року не сплатив своєчасно залишок суми вартості товару - 3-х конвеєрів стрічкових та не повернув їх позивачу у визначений договором строк, у зв'язку з чим за умовами зазначеного договору між сторонами виникли орендні правовідносини з приводу користуванням переданими позивачем відповідачу конвеєрами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року (суддя: Селівон А.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2017 року (склад колегії суддів: Зеленін В.О. - головуючий, Зубець Л.П., Алданова С.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами не виникло орендних правовідносин, оскільки за умовами укладеного між сторонами договору можливість оренди товару визначена альтернативно, вимоги чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору поставки не передбачають автоматичної зміни правовідносин за договором. За умовами договору орендні правовідносини виникають між сторонами лише у разі відмови покупця від придбання товару, однак, відповідач від купівлі товару не відмовлявся та за умовами договору не мав права відмовлятися з огляду на підписання специфікації, здійснив передоплату за товар в сумі більшій ніж визначено договором, що свідчить про часткову оплату товару та відсутність у нього наміру відмовлятися від придбання товару, а в подальшому повністю оплатив товар.

Не погодившись із зазначеними рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2017 року, а справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 09 липня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінко Юкрейн" (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки № 09/07/14 (далі за текстом - договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язався поставити покупцю товар - Грохот ГИТ-32, що перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм - 1 од.; конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м, з мотор барабаном - 3 од. (далі за текстом - товар), у відповідності до підписаної між сторонами специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та здійснити його оплату у порядку та на умовах, визначених у договорі.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору постачання товару здійснюється протягом семи календарних днів з моменту отримання постачальником передоплати, на умовах надання товару у розпорядження покупця на складі постачальника за адресою та на умовах, вказаних у специфікації. За узгодженням сторін постачання товару може здійснюватися на інших умовах, про що складається специфікація та інший документ, який підписується обома сторонами.

Відповідно до п. 1.4 договору ціна за одиницю товару, що поставляється за цим договором, вимоги до товару, кількість визначаються сторонами у цьому договорі та специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

09 липня 2014 року між сторонами були узгоджені та підписані Специфікації № 1 та № 2, в яких сторони передбачили асортимент, найменування, кількість та ціну обладнання, яке позивач мав поставити відповідачу, а саме: Грохот ГИТ-32, що перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм в кількості 1 штука за ціною 52110,00 грн. (специфікація №1) та Конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м з мотор барабаном, без підпірок в кількості 3 штуки за загальною ціною 72645,00 грн. (специфікація №2).

В пунктах п.п. 4.1., 4.2. договору та в Специфікаціях № 1 та № 2 від 09 липня 2014 року визначено, що ціна товару, який поставляється за цим Договором, складає 124 755,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 4.3. договору оплата товару здійснюється на наступних умовах:

- за товар, вказаний у п. 1.2.1. договору - Грохот ГИТ-32 на умовах попередньої оплати у сумі 52 110,00 грн., яка здійснюється протягом п`яти банківських днів після підписання Договору;

- за товар, вказаний у пп. 1.2.2. договору - конвеєри стрічкові на умовах попередньої оплати у сумі 10 000,00 грн., яка здійснюється покупцем після здійснення ним пусконалагоджувальних робіт у місці, визначеному покупцем, однак у строк не більше 10 днів з моменту відвантаження товару. Залишок суми вартості товару у розмірі 62 645,00 грн. сплачується покупцем протягом 3-х місяців з дати відвантаження товару.

Відповідно до п. 4.3.4. договору покупець вправі не оплачувати вартість товару, який вказаний у п. 1.2.2. договору, та вирішити питання про купівлю даного товару чи відмову від його придбання на протязі строку, встановленого для остаточного розрахунку за товар (три місяці з дати відвантаження, як це передбачено п. 4.3.2. договору). У такому разі на відносини сторін поширюються відносини оренди і вважається, що товар, передбачений п. 1.2.2. цього Договору, на протязі трьох місяців з дати відвантаження знаходиться в оренді Покупця, зі сплатою орендної плати в розмірі 9 000,00 грн. за кожний місяць оренди.

У такому разі сума першого платежу за товар, передбаченого п. 1.2.2. договору у розмірі 10 000,00 грн., підлягає зарахуванню як орендна плата за користування вказаним товаром. У випадку, якщо покупець не здійснює купівлю товару, передбаченого п. 1.2.2. договору, то всі ризики та витрати по поверненню товару постачальнику несе покупець. В цьому разі покупець зобов'язаний повернути товар, передбачений п. 1.2.2. Договору, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Повітряна, 5, у строк, що не перевищує 3 місяці та 3 тижні з дати відвантаження товару постачальником.

Згідно з п. 10.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014 року, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених договором.

На виконання умов договору 28 липня 2014 року позивач за видатковою накладною №28-07/14 від 28 липня 2014 року передав, а відповідач за довіреністю на отримання матеріальних цінностей №25 від 24 липня 2014 року прийняв товар: Грохот ГИТ-32, що перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм в кількості 1 штука за ціною 52 110,00 грн. Видаткова накладна підписана позивачем та директором відповідача, підписи скріплені печатками сторін.

За видатковою накладною №28-07/14-2 від 28 липня 2014 року позивач передав, а відповідач за довіреністю на отримання матеріальних цінностей №26 від 24 липня 2014 року прийняв товар: конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м з мотор барабаном, без підпірок в кількості 3 штуки за загальною ціною 72 645,00 грн. Видаткова накладна підписана позивачем та директором відповідача, підписи яких скріплені печатками сторін.

24 липня 2014 року відповідач за платіжним дорученням № 324 від 24 липня 2014 року шляхом передоплати здійснив повну оплату вартості поставленого позивачем за договором товару - Грохот ГИТ-32.

Розрахунок за конвеєри стрічкові відповідач здійснив з порушенням визначених договором порядку та строків наступним чином: в якості передоплати відповідач перерахував позивачу 11 500,00 грн. за платіжними дорученнями № 348 від 11 липня 2014 року та № 396 від 15 серпня 2014 року, а остаточний розрахунок було здійснено 02 березня 2016 року за платіжним дорученням № 911 від 02 березня 2016 року.

У зв'язку з тим, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару - конвеєрів стрічкових за договором поставки, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі. За твердженнями позивача, відповідач, який не здійснив остаточну оплату вартості товару у визначений договором строк, не виявив тим самим у передбачений договором спосіб свій намір купити товар - конвеєри стрічкові, внаслідок чого між сторонами за умовами пп. 4.3.4. п. 4.3. договору склалися орендні правовідносини. Товар, визначений п. 1.2.2. договору з моменту відвантаження знаходився в оренді покупця зі сплатою орендної плати у розмірі 9 000,00 грн. за кожен місяць оренди, що загалом складає 150 500,00 грн. за період з 28 липня 2014 року по 03 лютого 2016 року, всі платежі, які були здійснені відповідачем як оплата за конвеєри, були зараховані позивачем в якості сплати орендної плати за користування конвеєрами, а залишок боргу з орендної плати за користування переданим за договором товаром позивач просив стягнути з відповідача. Також за неповернення товару у визначений договором строк позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф, нарахований відповідно до п. 7.2. договору, та неустойку, нараховану відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України. Крім того, позивач, керуючись пп. 4.3.4. п. 4.3. договору просив суд зобов'язати ТОВ "МІНКО ЮКРЕЙН" повернути за актом приймання-передавання конвеєри стрічкові шириною 500 мм, довжиною 10 м, з мотор барабаном у кількості 3 одиниці, що були передані за договором поставки №09/04/14 від 09 липня 2014 року загальною вартістю 72 645,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст.638 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як стверджує позивач, укладений між ним і відповідачем договір поставки № 09/07/14 від 09 липня 2014 року містить умови договорів поставки та оренди. Позивач зазначав, що оскільки відповідач не здійснив повну оплату поставленого за договором товару (конвеєрів стрічкових), а здійснив лише передоплату за вказаний товар у сумі 11 500,00 грн., то між сторонами відповідно до п.п. 4.3.4. договору виникли орендні правовідносини щодо користування товаром.

Пунктом 4.3.4. договору встановлено, що покупець вправі не оплачувати вартість товару, який вказаний у п. 1.2.2. договору та вирішити питання про купівлю даного товару чи відмову від його придбання на протязі строку встановленого для остаточного розрахунку за товар (три місяці з дати відвантаження, як це передбачено п. 4.3.2 цього договору). У такому разі на відносини сторін поширюються відносини оренди і вважається, що товар, передбачений п.1.2.2 цього договору, на протязі трьох місяців з дати відвантаження знаходиться в оренді покупця зі сплатою орендної плати у розмірі 9000,00 грн. за кожен місяць оренди.

Разом з цим в пункті 2.3. договору сторони погодили, що після підписання специфікації покупець не вправі відмовитися від товару і зобов'язаний оплатити його вартість відповідно до умов даного договору.

Суди попередніх інстанцій, проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору поставки № 09/07/14 від 09 липня 2014 року вірно встановили, що за умовами договору покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити його оплату, а можливість оренди товару визначена лише альтернативно: у разі відмови покупця від придбання товару. Разом з цим сторони в п. 2.3. договору передбачили відсутність у покупця права відмови від товару у випадку підписання специфікації.

У зв'язку з цим судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач від купівлі товару не відмовлявся, відповідні докази відмови відповідача від придбання визначених в договорі конвеєрів стрічкових в матеріалах справи відсутні. Разом з цим взявши до уваги п. 2.3. договору, суди обґрунтовано зазначили про те, що відповідач не мав права відмовлятися від товару з огляду на підписання 09 липня 2014 року специфікацій № 1 та № 2.

Судами також встановлено, що відповідач здійснив передоплату за товар в сумі більшій ніж визначено договором, що, як вірно зазначено судами, свідчить про часткову оплату товару та підтверджує відсутність у відповідача наміру відмовлятися від придбання товару.

Встановивши зазначені обставини, проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору поставки та прийнявши до уваги положення ст.ст. 180, 638, ст. 692 щодо оплати товару за договором поставки, ст. 759-762 ЦК України про найм (оренду) суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що вимоги чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору поставки не передбачають автоматичної зміни правовідносин за договором та між сторонами не виникло орендних правовідносин, а вимоги позивача про стягнення орендних платежів у заявленій сумі є безпідставними та необґрунтованими.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що до спірних правовідносин, які не є орендними, не підлягають застосуванню положення ч.2 ст. 785 ЦК України щодо права наймодавця вимагати сплати неустойки у разі неповернення наймачем речі, зазначені в якості підстав позову, у зв'язку з чим суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення орендних платежів та неустойки, нарахованої відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Крім того, судами встановлено, що відповідач 02 березня 2016 року за платіжним дорученням № 911 від 02 березня 2016 року повністю оплатив вартість товару, сплативши 61 145,00 грн. з призначенням платежу в платіжному дорученні "Оплата за конвеєр згідно рахунку № 09-07/14-1 від 09.07.14".

Відповідно до п. 2.4. договору у разі передання товару покупцю та до моменту повної оплати поставленого товару вважається, що такий товар знаходиться на відповідальному зберіганні у покупця, яке жодним чином додатково постачальником не оплачується. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту здійснення оплати за товар у повному обсязі.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений за договором товар на момент розгляду справи відсутня та згідно з п. 2.4. договору товар перейшов у власність відповідача з моменту повної його оплати, про що вірно зазначили суди попередніх інстанцій. Врахувавши те, що матеріали справи не містять доказів відмови покупця від поставленого товару, суди правильно зазначили про те, що у відповідача не виник обов'язок з повернення належного йому на праві власності товару, що, в свою чергу, свідчить і про відсутність підстав для стягнення штрафу, передбаченого п. 7.2. договору, який підлягає сплаті покупцем саме за наслідками неоплати товару та відмови від його повернення в межах визначених сторонами строків, у зв'язку з чим суди правильно та обґрунтовано відмовили у задоволення вимог про стягнення штрафу за неповернення товару у визначений договором строк та про зобов'язання відповідача повернути за актом приймання-передавання конвеєри стрічкові, що були передані відповідачу за договором поставки № 09/07/14 від 09 липня 2014 року.

При цьому, суди вірно зазначили про те, що права та обов'язки сторін виникли на підставі договору поставки №09/07/14 від 09 липня 2014 року, який за своєю правовою природою є господарським договором поставки, порушення умов якого покупцем в частині строків оплати поставленого товару має наслідком застосування до правовідносин сторін положень ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд у відповідності до вимог ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, у відповідності до вимог закону та встановлених обставин вирішив спір у справі та правильно залишив прийняте місцевим господарським судом рішення без змін.

Посилання скаржника на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2017 року у справі № 910/11181/16 залишити без змін.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук