ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.05.2017 Справа № 920/68/13

Господарський суд Сумської області, в особі судді - Соп'яненко О.Ю., при секретарі судового засідання Середі І.Г., розглянувши матеріали справи № 920/68/13, про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "К-TRADE LTD" (м.Суми, пров.Пляжний, 3, ід. код 20055687).

За участю представників сторін:

представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - Герман І.В.

представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_2

ліквідатор - представник ліквідатора Солдаткін І.В.

встановив:

Постановою господарського суду від 04.07.2013 року боржника у справі № 920/68/13 було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та признано ліквідатором арбітражного керуючого Солдаткіна С.В.

В лютому 2017 року до господарського суду надійшла заява № 02-01/1121 від 18.02.2017 року ліквідатора Солдаткіна С.В. про заборону вчинення дій (вх. 432).

Матеріали справи свідчать, що розгляд вказаної заяви неодноразово відкладався, зокрема, ухвалою господарського суду від 13.04.2017 року вказану заяву було призначено до розгляду на 04.05.2017 року.

В матеріалах справи міститься заперечення ОСОБА_5 на заяву ліквідатора (а.с.52).

В судовому засіданні представник ліквідатор усно підтримав подану заяву та подав пояснення № 02-01/1203 від 03.05.2017 року, в яких додатково обґрунтував подану заяву та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення вказаної заяви заперечував.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши подану заяву, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Як зазначалося вище, ліквідатор Солдаткін С.В. звернувся до суду з заявою про заборону ОСОБА_5 вчиняти дії, а саме: відчужувати об'єкт незавершеного будівництва - нежитлові приміщення загальною площею 7745,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, буд.1, (літера "Ш"), передавати їх в іпотеку, наступну іпотеку, спільну власність, лізинг, оренду.

Вказана заява ліквідатора мотивована тим, що постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 року, визнано недійсним договір купівлі продажу від 23.04.2012 року, укладений між ТОВ "К-TRADE LTD" та ОСОБА_4 на об'єкт незавершеного будівництва - нежитлові приміщення загальною площею 7 745,5 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1.

05.02.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування на користь ОСОБА_5 ? частини вищевказаних нежитлових приміщень.

Також, 05.02.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу ? частини вищевказаних нежитлових приміщень.

Тобто, фактично майно було відчужено ОСОБА_4, згідно вищевказаних договорів дарування та купівлі-продажу, в період розгляду даної справи в частині визнання недійним договору купівлі продажу від 23.04.2012 року, відповідно до якого було набуте право власності ОСОБА_4 на спірні приміщення.

Ліквідатор зазначає, що на даний час ОСОБА_5, як власник, може вільно розпоряджатися спірним майном, тому ліквідатор просить суд вжити заходів забезпечення, передбачених статтями 66-67 ГПК України, шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії зі спірним майном до вирішення по суті вказаної заяви.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тобто забезпечення позову застосовується господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.При цьому обов'язок доказування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову покладається на особу, яка подає таку заяву.

Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно(в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуваннямспіввідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Дослідивши заяву ліквідатора, суд дійшов висновку, що заява не відповідає вказаним вимогам, оскільки не містить доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися відповідно до ст. 33 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Ліквідатор вказав лише про потенційну загрозу, що може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення заяви про спростування майнових дій боржника.

Проте, ухвалою господарського суду № 920/68/13 від 04.05.2017 року було відмовлено ліквідатору у задоволенні заяви про спростування майнових дій боржника з підстав того, що вказане питання стосується прав третьої особи - ОСОБА_5, яка не вчиняла дій з боржником, що підлягали б спростуванню в порядку визначеному ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Тобто, право власності ОСОБА_5 на спірні нежитлові приміщення визнано та обмежено бути не може.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши норми діючого законодавства України та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана заява ліквідатора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 38, 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

1. В задоволенні заяви № 02-01/1121 від 18.02.2017 року ліквідатора Солдаткіна С.В. про заборону вчинення дій (вх. 432) - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати ліквідатору, ОСОБА_5

Суддя О. Ю. Соп'яненко