ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. Справа № 917/1436/16

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №909П/1-35) на рішення господарського суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року по справі

за позовом Приватного підприємства Велідницьке, с. Нові Велідники Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, м. Гадяч Полтавської обл.

про стягнення 2363648,92 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року по справі (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт на користь Приватного підприємства Велідницьке 2334557,92 грн основного боргу, 5745,42 грн 3% річних, 23345,58 грн штрафу.

Відповідач з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати в частині відмови у розстроченні його виконання та прийняти нове, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт про розстрочку виконання рішення задовольнити та розстрочити виконання рішення на 36 місяців рівними платежами.

Позивач через канцелярію суду надав заяву про забезпечення позову(вх. 4564), в якій просив вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, які обліковуються на його рахунках в межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, колегія суддів вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Свою заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що однією із обставин, щодо необхідності накладення арешту на кошти відповідача, які обліковуються у банківських установах є існування даного спору в частині стягнення з відповідача 2399106,47 грн за несвоєчасне виконання умов договору.

Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач станом на день подання заяви має можливість вільного розпорядження належними йому грошовими коштами та може вчинити дії із зазначеними грошовими коштами, які у подальшому унеможливлять виконання рішення суду випадку задоволення вимог позивача.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Стаття 67 Господарського процесуального кодексу України передбачає заходи забезпечення позову. А саме, позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, тощо.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (з подальшими змінами та доповненнями), питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Заява позивача не містить жодних доказів на підтвердження того, що відповідач здійснює дії щодо відчуження спірного майна або імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до пункту 7.2 вказаної Постанови Пленуму, за позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що заява позивача про заходи забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідач через канцелярію суду надав додаткові пояснення, до яких долучив звіт незалежного аудитора за наслідками виконання завдання з аудиторських послуг у формі завдання з виконання погоджених процедур Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача і відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємством ВЕЛІДНИЦЬКЕ (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю БІЛОГІР'Я МОЛОКОПРОДУКТ (відповідач, покупець) 17.01.2014 року було укладено Договір на закупівлю молока № 3 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов'язався систематично відвантажувати і передавати у власність відповідача певний Товар певної кількості та якості, а покупець зобов'язався приймати цей Товар та своєчасно здійснювати оплату Товару у відповідності до умов даного Договору.

Згідно п.1.2 Договору під Товаром за цим Договором розуміється: натуральне коров'яче незбиране молоко.

Як зазначає позивач, в період з 17.01.2014 р. по 02.08.2016 р. на виконання умов Договору він поставив та передав у власність відповідачу товар на загальну суму 30 077 844,74 грн., що підтверджується наступними документами: приймальна квитанція № 4 за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 p.; довіреність на отримання товару № 78 від 01.01.2014 p.; приймальна квитанція № 28 за період з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 p.; довіреність на отримання товару № 193 від 01.02.2014 p.; видаткова накладна № 58 від 28 02.2014р.; приймальна квитанція № 5 за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 p.; довіреність на отримання товару № 299 від 01.03.2014 p.; видаткова накладна № 79 від 31.03.2014р.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 p.; довіреність на отримання товару № 413 від 01.04.2014 p.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 p.; довіреність на отримання товару № 507 від 01.05.2014 p.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 p.; довіреність на отримання товару № 616 від 01.06.2014 p.; видаткова накладна № 7 від 31.06.2014р.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014р.; довіреність на отримання товару № 735 від 01.07.2014 p.; видаткова накладна № 8 від 31.07.2014р.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 p.; довіреність № 820 від 01.08.2014 p.; видаткова накладна № 9 від 31.08.2014р.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 p.; довіреність № 927 від 01.09.2014 p.; видаткова накладна № 10 від 30.09.2014р.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р.; довіреність на отримання товару № 1022 від 01.10.2014р.; приймальна квитанція №5 за період з 01.11.2014 р. по 30.11.2014 p.; довіреність на отримання товару № 1080 від 01.11.2014 р.; видаткова накладна № 12 від 3 0.11.2014р.; приймальна квитанція № 5 за період з 01.12.2014 р. по 31.12.2014 p.; довіреність на отримання товару № 1155 від 01.12.2014 р.; видаткова накладна № 13 від 31.12.2014р.; приймальна квитанція № 5 за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015 p.; довіреність на отримання товару № 43 від 01.01.2015 p.; видаткова накладна № 1 від 01.01.2015р.; видаткова накладна № 2 від 02.01.2015р.; видаткова накладна № 3 від 03.01.2015р.; видаткова накладна № 4 від 04.01.2015р.; видаткова накладна № 5 від 05.01.2015р.; видаткова накладна № 6 від 06.01.2015р.; видаткова накладна № 7 від 07.01.2015р.; видаткова накладна № 8 від 08.01.2015р.; видаткова накладна № 9 від 09.01 ;2015р.; видаткова накладна № 10 від 10.01.2015р.; видаткова накладна № 11 від 11.01.2015р.; видаткова накладна № 12 від 12.01.2015р.; видаткова накладна № 13 від 13.01.2015р.; видаткова накладна № 14 від 14.01.2015р.; видаткова накладна № 15 від 15.01.2015р.; видаткова накладна № 16 від 16.01.2015р.; видаткова накладна № 17 від 17.01.2015р.; видаткова накладна № 18 від 18.01.2015р.; видаткова накладна № 19 від 19.01.2015р.; видаткова накладна № 20 від 20.01.2015р.; видаткова накладна № 21 від 21.01.2015р.; видаткова накладна № 22 від 22.01.2015р.; видаткова накладна № 23 від 23.01.2015р.; видаткова накладна № 24 від 24.01.2015р.; видаткова накладна № 25 від 25.01.2015р.; видаткова накладна № 26 від 26.01.2015р.; видаткова накладна № 27 від 27.01.2015р.; видаткова накладна № 28 від 28.01.2015р.; видаткова накладна № 29 від 29.01.2015р.; видаткова накладна № 30 від 30.01.2015р.; видаткова накладна № 31 від 31.01.2015р.; приймальна квитанція № 5 за період з 01.02.2015 р. по 28.02.2015 p.; довіреність на отримання товару № 127 від 01.02.2015 p.; видаткова накладна №32 від 10.02.2015р.; видаткова накладна № 33 від 20.02.2015р.; видаткова накладна № 34 від 28.02.2015р.; приймальна квитанція № 5 за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015р.; довіреність на отримання товару № 226 від 01.03.2015 p.; видаткова накладна № 35 від 10.03.2015р.; видаткова накладна № 37 від 20.03.2015р.; видаткова накладна № 38 від 31.03.2015р.; приймальна квитанція № 5 за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 p.; довіреність на отримання товару № 330 від 01.04.2015 p.; видаткова накладна № 39 від 10.04.2015р.; видаткова накладна № 40від 20.04.2015р.; видаткова накладна № 41 від 30.04.2015р.; приймальна квитанція №5 за період з 01.05.2015 р. по 31.05.2015 p.; довіреність на отримання товару № 432 від 01.05.2015 p.; видаткова накладна № 42 від 10.05.2015р.; видаткова накладна № 43 від 20.05.2015р.; видаткова накладна № 44 від 31.05.2015р.; приймальна квитанція №5 за період з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 p.; довіреність на отримання товару № 539 від 01.06.2015 p.; приймальна квитанція №4 за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 p.; довіреність на отримання товару №645 від 01.07.2015 p.; видаткова накладна № 49 від 10.07.2015р.; видаткова накладна № 50 від 20.07.2015р.; видаткова накладна № 51 від 29.07.2015р.; видаткова накладна № 52 від 31.07.2015р.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.08.2015 р. по 31.08.2015 p.; довіреність на отримання товару № 741 від 01.08.2015 p.; видаткова накладна № 196 від 31.08.2015р.; приймальна квитанція № 4 за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 p.; довіреність на отримання товару № 819 від 01.09.2015 p.; видаткова накладна № 54 від 30.09.2015р.; приймальна квитанція № 3 за період з 01.10.2015 р. по 31.10.2015 р.; довіреність на отримання товару № 900 від 01.10.2015 р.; видаткова накладна № 55 від 10.10.2015р.; видаткова накладна № 56 від 20.10.2015р.; видаткова накладна № 57 від 31.10.2015р.; приймальна квитанція № 3 за період з 01.11.2015 р. по 30.11.2015 p.; довіреність на отримання товару № 997від 01.11.2015 p.; видаткова накладна № 58 від 10.11.2015р.; видаткова накладна № 59 від 20.11.2015р.; видаткова накладна № 60 від 3 0.11.2015р.; приймальна квитанція № 3 за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 p.; видаткова накладна № 61 від 10.12.2015р.; видаткова накладна № 62 від 20.12.2015р.; видаткова накладна № 63 від 31.12.2015р.; спеціалізовані товарні накладні 1-31 грудня 2015р; приймальна квитанція № 3 за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 p.; видаткова накладна № 1 від 10.01.2016р.; видаткова накладна № 2 від 20.01.2016р.; видаткова накладна № 3 від 31.01.2016р.; спеціалізовані товарні накладні 1-31 січня 2016р; приймальна квитанція № 16 за період з 01.02.2016 р. по 29.02.2016 p.; спеціалізовані товарні накладні 1 -29 лютого 2016р; видаткова накладна № 4 від 10.02.2016р.; видаткова накладна № 5 від 20.02.2016р.; видаткова накладна № 6 від 29.02.2016р.; приймальна квитанція № 19 за період з 01.03.2016 р. по 31.03.2016 p.; спеціалізовані товарні накладні 1-31 березня 2016р; видаткова накладна № 7 від 10.03.2016р.; видаткова накладна № 8 від 20.03.2016р.; видаткова накладна № 9 від 31.03.2016р.; приймальна квитанція № 16 за період з 01.04.2016 р. по 30.04.2016 p.; спеціалізовані товарні накладні 1-30 квітня 2016р; видаткова накладна № 10 від 10.04.2016р.; видаткова накладна № 11 від 20.04.2016р.; видаткова накладна № 12 від 30.04.2016р.; приймальна квитанція № 3 за період з 01.05.2016 р. по 31.05.2016 p.; спеціалізовані товарні накладні 1-31 травня 2016р; приймальна квитанція № 3 за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2016 p.; спеціалізовані товарні накладні 1-30 червня 2016р; приймальна квитанція № 15 за період з 01.07.2016 р. по 30.06.2016 p.; спеціалізовані товарні накладні 1-31 липня 2016р; спеціалізовані товарні накладні 1-2 серпня 2016р.; приймальна квитанція № 3 за липень 2016 p.;приймальна квитанція № 3 за серпень 2016 p.; видаткова накладна № 21 від 31.07.2016р.; видаткова накладна № 20 від 20.07.2016р.; видаткова накладна № 19 від 10.07.2016р.; видаткова накладна № 18 від 30.06.2016р.; видаткова накладна № 17 від 20.06.2016р.; видаткова накладна № 16 від 10.06.2016р.; видаткова накладна № 15 від 31.05.2016р.; видаткова накладна № 14 від 20.05.2016р.; видаткова накладна № 13 від 10.05.2016р.

Судом попередньої інстанції встановлено, що факт отримання від позивача товару на виконання умов договору поставки № 3 від 17.01.2014 р. у вказаних позивачем кількості та строки відповідачем не заперечується.

Пунктом п. 5.4. Договору сторони узгодили, що покупець здійснює оплату за отриманий Товар три рази на місяць: до 1 (першого); до 11 (одинадцятого); до 21 (двадцять першого) числа кожного місяця, у сумі прийнятого покупцем Товару за кожен період. Отриманий покупцем товар з 21 по 31 число включно підлягає оплаті до 1 (першого) числа, отриманий з 1 по 10 число включно - підлягає оплаті до 11 (одинадцятого) числа, отриманий з 11 по 20 число включно - підлягає оплаті до 21 (двадцять першого) числа кожного місяця.

Як вказує позивач, відповідач не виконує взятих на себе договірних зобов'язань, а саме не проводить оплату за поставлене йому молоко коров'яче незбиране, лише частково розрахувався за поставлену йому продукцію, сплативши кошти в загальній сумі 27 743 286,82 грн. в підтвердження вказаного позивачем надана оборотно сальдова відомість по рахунку за період з 14.01.2014 р. по 12.08.2016 р.

Як стверджує позивач, заборгованість відповідача на дату подання позовної заяви по Договору на закупівлю молока № 3 від 17.01.2014 р. становить 2 334 557,92 грн.

При цьому, в поясненнях відповідача відображено, що за видатковими накладними за період з 01.01.2014 р. по 31.05.2016 р. відповідачем було повністю здійснено оплату за товар, за видатковою накладною № 16 було здійснено часткову оплату на суму 202 518,68 грн., заборгованість за цією накладною становить 216 067,32 грн., за видатковими накладними № 22 від 02.08.2016р., № 21 від 31.07.2016р.; № 20 від 20.07.2016р.; № 19 від 10.07.2016р.; № 18 від 30.06.2016р.; № 17 від 20.06.2016р. оплата відповідачем за товар не здійснювалася.

Що і стало підставою для звернення позивача для захисту своїх порушених прав з вимогою про стягнення з відповідача 2 363 648,92 грн. заборгованості за договором № 3 від 17.01.2014 р. на закупівлю молока, у тому числі 2 334 557,92 грн. основного боргу, 5 745,42 грн. 3% річних, 23 345,58 грн. штрафу.

Задовольняючи позов, господарський суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно ст.631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами накладними, приймальними квитанціями та довіреностями, виданими відповідачем на отримання цінностей, підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу в період з 17.01.2014 р. по 02.08.2016 р. на загальну суму 30 077 844,74 грн.

Сторони у п. 5.4. Договору узгодили, що покупець здійснює оплату за отриманий Товар три рази на місяць: до 1 (першого); до 10 (десятого); до 20 (двадцятого) числа кожного місяця, у сумі прийнятого Покупцем Товару за кожен період. Отриманий Покупцем товар з 20 по 31 число включно підлягає оплаті до 1 (першого) числа, отриманий з 1 по 9 число включно - підлягає оплаті до 10 (десятого) числа, отриманий з 10 по 19 число включно - підлягає оплаті до 20 (двадцятого) числа кожного місяця.

З огляду на визначений у договорі порядок розрахунку, зобовязання по оплаті отриманого молока у відповідача виникло відповідно до 1 (першого) числа, до 10 (десятого) числа, до 20 (двадцятого) числа кожного місяця з моменту отримання товару та підписання відповідної накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки виконав частково, сплатив 27 743 286,82 грн., що враховані позивачем в рахунок оплати за видатковими накладними за період з 01.01.2014р. по 31.05.2016р., частково за видатковою накладною № 16 на суму 202 518,68 грн., заборгованість за цією накладною становить 216 067,32 грн., інші видаткові накладні на дату звернення позивачем до суду відповідачем залишилися неоплачені.

Докази того, що відповідач здійснив оплату поставленої позивачем продукції за договором поставки у повному обсязі в матеріалах справи відсутні. Відповідач при розгляді справи не повідомляв про неправильність здійснених позивачем зарахувань чи неврахування оплат.

Аналіз наведених норм законодавства та обставин даної справ дав змогу суду дійти висновку, який підтримує колегія суддів апеляційного суду про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача 2 334 557,92 грн.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пунктом 8.3. Договору сторони встановили, що за порушення покупцем термінів оплати Товару, визначених п. 5.4 даного Договору, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 1% (один відсоток) від вартості отриманого, але не оплаченого Товару.

На підставі вказаного позивачем заявлено вимогу про стягнення 23 345,58 грн. штрафу, яку задоволено судом з огляду на визначений пунктом 5.4. Договору порядок розрахунків.

Оскільки нарахування позивачем штрафу за несвоєчасну оплату товару в сумі 23 345,58 грн., що наведений у розрахунку ціни позову, відповідає вимогам Господарського кодексу України та умовам пункту 8.2. Договору, а тому вимоги про його стягнення є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних за загальний період з 21.06.2016р. по 15.08.2016 р. у розмірі 5 745,42 грн. слід зазначити наступне.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач контррозрахунку заявленого до стягнення розміру 3% річних не надав, про неправильність проведених позивачем нарахувань суд не повідомляв.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати отриманого товару), місцевий суд дійшов висновку, що заявлений розмір відповідає вимогам Цивільного кодексу України, є правомірним, обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Також, погоджується судова колегія апеляційного суду і з висновком суду попередньої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 18 місяців.

Відповідно до п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження".

Пленум Верховного Суду України постановою від 26.12.2003 року № 14 Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження постановив: При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Посилання заявника на важкий фінансовий стан, відсутність грошових коштів, не є винятковими обставинами в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання відстрочки виконання рішення.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Для надання розстрочки виконання рішення необхідна наявність обставин, які роблять неможливим виконання рішення.

Окрім того, такі обставини мають бути підставними і винятковими.

Тобто, відстрочка або розстрочка виконання рішення допускаються у виняткових випадках, при цьому підставою для відстрочки, розстрочки можуть бути конкретні обставини, які є об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення в судовому порядку не лише з тяжким фінансовим становищем, але й з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Стосовно наданих відповідачем через канцелярію суду 27.04.2017 року додаткових пояснень із звітом незалежного аудитора за наслідками виконання завдання з аудиторських послуг у формі завдання з виконання погоджених процедур Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

У вказаних поясненнях ТОВ Білогіря молокопродукт зазначив, що у відповідності до фінансового аналізу відповідач не має достатньо ресурсів, які можна використовувати на погашення своєї короткострокової заборгованості.

На підставі зазначеного звіту незалежного аудитора відповідач просив рішення господарського суду від 21.02.2017 року по справі №917/1436/16 скасувати в частині відмови у розстроченні його виконання та прийняти нове, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт про розстрочку виконання рішення задовольнити та розстрочити виконання рішення на 18 місяців рівними платежами.

Однак, колегія суддів зазначає, що на момент винесення рішення судом першої інстанції, 21.02.2017 року звіт незалежного аудитора за наслідками виконання завдання з аудиторських послуг у формі завдання з виконання погоджених процедур Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року був відсутній в матеріалах справи і не міг досліджуватись судом першої інстанції, оскільки виготовлений лише 09.03.2017 року.

З огляду на що, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно і цілісно досліджені матеріали справи і правомірно відмовлено у задоволенні заяви ТОВ Білогіря молокопродукт у розстрочці виконання рішення суду.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі цих обставин, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо б було звернути стягнення та правомірно відмовив у задоволенні заяви.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, враховуючи той факт, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем своїх зобовязань, покладених на нього умовами спірного Договору та спростування заборгованості перед позивачем, колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов місцевий господарський суд у рішенні щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі правомірними і доведеними матеріалами справи, тому підстави для його скасування та задоволення скарги відповідача відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року по справі №917/1436/16 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 27.04.2017 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Хачатрян В.С.