ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.2017 Справа № 905/352/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства Центр сучасних технологій, с.Новоселидівка, Марїнський район, Донецька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мінова України, с.Новоселидівка, Марїнський район, Донецька область

про зобовязання повернути майно за Договором оренди від 01.10.2009р.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 на підставі угоди про надання правової допомоги №2-Ю/17 від 10.04.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 02.12.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне підприємство Центр сучасних технологій, с.Новоселидівка, Марїнський район, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Мінова України, с.Новоселидівка, Марїнський район, Донецька область, про зобовязання повернути майно за Договором оренди від 01.10.2009р.

Ухвалою суду від 13.02.2017р. за вказаним позовом порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 28.02.2017р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 07.04.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 25.04.2017р. та відкладено розгляд справи на 24.04.2017р.

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство Центр сучасних технологій посилається на те, що на підставі договору оренди від 01.10.2009р. відповідачу було передано в оренду адміністративну будівлю, будівлю складу, майстерню, прохідну, приміщення офісу, приміщення вагової, залізничну колію 100п.м. та огорожу 1040 м., що знаходиться за адресою: 85610, Донецька область, Марїнський район, село Новоселидівка, промислова зона. Після закінчення строку дії вказаного договору позивач звернувся до відповідача з листом про дату та час повернення майна з оренди, а також просив забезпечити присутність представників відповідача для складання та підписання акту приймання-передачі. Разом із тим, відповідач відмовився від підписання акту приймання-передачі та фактично користується орендованим майном, що зумовило звернення позивача до суду з вказаним позовом.

09.03.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, на думку відповідача, договір оренди від 01.10.2009р. є неукладеним. Зокрема, відповідач наполягав на тому, що в оренду за оспорюваним договором ПП «Центр сучасних технологій» мав передати земельну ділянку та комплекс виробничих будівель і споруд, а отже, до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про оренду землі». Також зазначив, що оскільки строк дії договору оренди від 01.10.2009р. з урахуванням додаткових угод до нього складав більше трьох років, то він підлягав державній реєстрації, а з огляду на відсутність державної реєстрації вказаного договору останній є неукладеним.

Також 28.03.2017р. відповідач через канцелярію суду надав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що при укладенні договору оренди від 01.10.2009р. комплексу виробничих будівель та споруд не було дотримано обовязкової нотаріальної форми договору. Крім того, підписантом вказаного договору був ОСОБА_3 як керівник ПП «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІЙ». При цьому, згідно наказу № 28/10, доданого до позовної заяви, ОСОБА_3 був призначений директором ПП «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІ»" з 28.10.2010р., що на думку відповідача свідчить про відсутність у ОСОБА_3 станом на 01.10.2009р. повноважень на укладення будь-яких угод від імені ПП «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІЙ». Також у вказаних поясненнях відповідач наполягав на тому, що позивачем не доведено наявність у нього права власності на земельну ділянку площею 2,5 га та комплекс виробничих будівель та споруд розташованих за адресою: Донецька область, Марїнський район, село Новоселидівка, промислова зона № 1/1. Разом із тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, відповідно до якої за адресою: Донецька область, Марїнський район, село Новоселидівка, промислова зона № 1/1 знаходиться майно, яке належить на праві власності виключно ТОВ «МІНОВА УКРАЇНА».

Представник позивача в судове засідання зявився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. 24.04.2017р. позивач через канцелярію суду надав належним чином засвідчену копію трудової книжки ОСОБА_3 та письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що листом від 27.12.2016р. вих. № 35-12/16 ТОВ «Мінова України» підтвердило факт користування і земельною ділянкою, і зазначеним в договорі оренди комплексом виробничих будівель і споруд. Також в судовому засіданні надав усні пояснення по справі щодо адреси, на якій розташований комплекс будівель та споруд. Згідно наданих представником позивача пояснень, із земельної ділянки, яка розташована за адресою: Донецька область, Марїнський район, село Новоселидівка, промислова зона № 1 було виділено земельну ділянку, якій було присвоєно номер промислова зона № 1/1. Разом із тим, доказів, що підтверджують вказану обставину та відомості щодо того, коли саме було здійснено таке виділення, позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом в строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 07.04.2017р. суд за клопотанням позивача продовжував строк розгляду спору на 15 днів, який з урахуванням даного продовження спливає 25.04.2017р. У звязку з викладеним та з метою недопущення порушення судом процесуальних строків розгляду спору, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами.

Відповідач в судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМЕТТРАНС» (продавцем) та Приватним підприємством «Центр сучасних технологій» (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого продавець продав, а покупець купив виробничий комплекс будівель та споруд, який розташований за адресою: Донецька область, Марїнський район, с. Новоселидівка, Промислова зона № 1.

На земельній ділянці розташовано: літера «А1» - адміністративна будівля, загальною площею 37,6 (тридцять сім цілих шість десятих) кв.м., основною площею 37,6 (тридцять сім цілих шість десятих) кв.м.; літера «В1» - склад, загальною площею 38,2 (тридцять вісім цілих дві десятих) кв.м., основною площею 38,2 (тридцять вісім цілих дві десятих) кв.м.; літера «М1» - майстерня, загальною площею 22,5 (двадцять два цілих пять десятих) кв.м., основною площею 18,9 (вісімнадцять цілих девять десятих) кв.м.; № « 1-4» - огорожа.

Відповідно до п. 7 вказаного договору право власності на виробничий комплекс будівель та споруд, який є предметом цього договору, виникає у Покупця з моменту державної реєстрації цього договору та повного розрахунку за цим договором.

Зазначений договір підписаний представниками обох сторін, підписи скріплені печатками, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 02.07.2008р. та зареєстрований в реєстрі за № 5008.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19801305 від 06.08.2008р. Приватному підприємству «Центр сучасних технологій» належить на праві приватної власності виробничий комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: Донецька обл., Мар'їнський район, с. Новоселидівка, Промислова зона №1, номер запису 4 в книзі 3-145, реєстраційний номер 139355580.

В подальшому, 01.10.2009р. між Приватним підприємством «Центр сучасних технологій» (далі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінова України» (далі орендар) було укладено договір оренди (далі договір), відповідно до п.1.1. якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку площею 2,5 га з комплексом виробничих будівель та споруд, в тому числі: 1. адміністративна будівля, 2. будівля складу, 3. майстерня, 4. прохідна № 1, 5. будівля офісу, 6. будівля вагової, (загальною площею 239,20 кв.м.) 7. залізнична колія 100 м.п., 8. огорожа 1040,0 м. (далі майно), що розташоване за адресою: Україна, Донецька область, Марїнський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1, яке іменується надалі «майно», які знаходяться на балансі «орендодавця».

Згідно п. 2.1. договору Орендодавець надає орендарю майно загальною площею 239,20 м2 та огорожу із залізобетону, розташоване за адресою: Україна, Донецька область, Марїнський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1, згідно акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.3. договору про припинення оренди майна орендар письмово повідомляє орендодавця за місяць.

Оплата оренди здійснюється щомісячно та перераховується орендарем орендодавцю не пізніше 25-го числа поточного місяця.

Згідно п. 3.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.04.2011р. до договору оренди від 01.10.2009р.) сторони визначили, що розмір орендної плати в місяць разом із ПДВ складає 33600,00 грн. (тридцять три тисячі шістсот грн. 00 коп.).

Зміна або розірвання договору можуть мати місце за згодою сторін. Зміни та доповнення, які вносяться, розглядаються сторонами протягом 30 днів (п. 7.3. договору).

Строк дії договору оренди від 01.10.2009р., з урахуванням всіх додаткових угод до нього, встановлений до 31.12.2016р.

Зазначений договір з усіма додатковими угодами до нього підписаний представниками обох сторін, підписи скріплені печатками.

На виконання вищезазначеного договору 01.10.2009р. між сторонами було складено акт приймання-передачі в оренду будівлі, відповідно до якого ПП «Центр сучасних технологій» передав, а ТОВ «Мінова України» прийняло в оренду земельну ділянку площею 2,5 га з комплексом виробничих будівель та споруд, в тому числі: 1. адміністративна будівля, 2. будівля складу, 3. майстерня, 4. прохідна № 1, 5. будівля офісу, 6. будівля вагової, (загальною площею 239,20 кв.м.) 7. залізнична колія 100 м.п., 8. огорожа 1040,0 м. (далі майно), що розташоване за адресою: Україна, Донецька область, Марїнський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №35-12/16 від 27.12.2016р. відповідач повідомив позивача про відсутність наміру користуватися орендованим майном після закінчення дії договору оренди та просив вжити заходів щодо прийняття орендованого майна з оренди. Також у наданому листі висловив сумніви щодо дійсності укладення додаткової угоди № 7 від 31.12.2015р. до договору оренди від 01.10.2009р.

В свою чергу, позивачем на адресу відповідача було направлено лист б/н б/д, в якому повідомлялося про те, що фактична передача орендованого майна з оренди із складанням відповідного акту приймання-передачі буде відбуватися 10.01.2017р. об 11.00 год. з проханням забезпечити безперешкодний доступ представників позивача до обєктів оренди, а також забезпечити присутність представників відповідача для складання та підписання акту приймання-передачі. Разом із тим, відповідач відмовився від підписання акту приймання-передачі, орендоване майно не повернув, що зумовило звернення позивача до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, є господарський договір.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, частиною 1 ст. 628 Цивільного України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому, згідно приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.ст. 188, 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями, Цивільним кодексом України та умовами договору оренди від 01.10.2009р.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З 01.01.2013р. набрали чинності зміни до ЦК України, внесені Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів". Цим Законом, зокрема, у новій редакції викладено частину третю статті 640 і статтю 794 ЦК України, за змістом яких відповідно договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення, а державній реєстрації підлягає право користування нерухомим майном, яке виникло на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Відповідно до п. 2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» якщо із закінченням строку договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) його дію було продовжено і наведене призвело до збільшення загального строку користування орендованим майном, який складає понад три роки, це не може бути підставою для визнання такого договору нікчемним у зв'язку з відсутністю його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, якщо на момент укладення такого договору він відповідно до частини другої статті 215 ЦК України відповідав вимогам частини другої статті 793 та статті 794 ЦК України.

У разі якщо внаслідок внесення змін до договору така його істотна умова як строк його дії сторонами визначено більше, ніж три роки (а саме, якщо додатковою угодою відповідним чином змінюється пункт договору, який передбачав менш ніж трирічний строк), то, за загальним правилом, передбаченим статтею 654 ЦК України, відповідна додаткова угода чи договір у редакції такої угоди підлягають нотаріальному посвідченню, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, у випадку неодноразової пролонгації договору оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) на підставі статті 764 ЦК України чи частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (строк дії якого менший трьох років) немає підстав для його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Дослідивши надані позивачем додаткові угоди № 2 від 31.12.2012р., № 3 від 28.02.2013р., № 4 від 31.07.2013р., № 5 від 31.03.2014р., № 6 від 31.02.2015р., та № 7 від 31.12.2015р., господарський суд дійшов висновку, що сторони, викладаючи п. 7.1. договору в редакції «Цей договір діє з 01.10.2009р. по 31.12.2016р.» фактично продовжували строк дії договору оренди від 01.10.2009р., який склав менше трьох років, а отже, не потребував державної реєстрації.

Поряд з тим, главою 24 ЦК України передбачені підстави набуття права власності.

Зокрема, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Главою 29 ЦК України встановлені загальні засади захисту права власності.

Так, згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Крім того, статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а згідно статті 391 цього ж Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач в обґрунтування наявності у нього права власності на спірне майно посилається на договір купівлі-продажу від 02.07.2008р., укладений між ТОВ «УКРМЕТТРАНС» (продавцем) та ПП «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (покупцем), відповідно до якого продавець продав, а покупець купив виробничий комплекс будівель та споруд, який розташований за адресою: Донецька область, Марїнський район, с. Новоселидівка, Промислова зона № 1.

На земельній ділянці розташовано: літера «А1» - адміністративна будівля, загальною площею 37,6 (тридцять сім цілих шість десятих) кв.м., основною площею 37,6 (тридцять сім цілих шість десятих) кв.м.; літера «В1» - склад, загальною площею 38,2 (тридцять вісім цілих дві десятих) кв.м., основною площею 38,2 (тридцять вісім цілих дві десятих) кв.м.; літера «М1» - майстерня, загальною площею 22,5 (двадцять два цілих пять десятих) кв.м., основною площею 18,9 (вісімнадцять цілих девять десятих) кв.м.; №« 1-4» - огорожа.

Разом із тим предметом спірного договору оренди від 01.10.2009р., укладеного між ПП «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (орендодавцем) та ТОВ «МІНОВА УКРАЇНИ» (орендарем) є земельна ділянка площею 2,5 га з комплексом виробничих будівель та споруд, в тому числі: 1. адміністративна будівля, 2. будівля складу, 3. майстерня, 4.прохідна № 1, 5. будівля офісу, 6. будівля вагової, (загальною площею 239,20 кв.м.) 7. залізнична колія 100 м.п., 8. огорожа 1040,0 м. (далі майно), що розташоване за адресою: Україна, Донецька область, Марїнський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1.

Крім того, у договорі купівлі-продажу від 02.07.2008р., на який позивач посилається як на підставу виникнення у нього права власності на майно, що було передано в оренду на підставі договору оренди від 01.10.2009р., відсутні посилання на перехід права власності до ПП «Центр сучасних технологій» на земельну ділянку, прохідну № 1, будівлю офісу, будівлю вагової (загальною площею 239,20 кв.м.) та залізничну колію.

Згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 83034605 від 21.03.2017р. за адресою: Донецька область, Марїнський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона №1, будинок 1 знаходиться нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ТОВ «Мінова України».

Приймаючи до уваги, що в договорі оренди від 01.10.2009р. комплекс виробничих будівель та споруд, знаходиться за адресою: Донецька область, Марїнський район, с.Новоселидівка, Промислова зона № 1/1 та не зазначено літери та загальну площу окремих складових зазначеного комплексу, в той час як його адресою в договорі купівлі-продажу зазначено: Донецька область, Марїнський район, с. Новоселидівка, Промислова зона № 1, суд дійшов висновку про неможливість встановлення тотожності даного комплексу виробничих будівель та споруд.

Суд також зауважує, що ухвалою суду від 07.04.2017р. позивача було зобовязано, зокрема, надати суду письмові пояснення щодо того, хто є власником земельної ділянки, на якій розташований комплекс виробничих будівель та споруд, що є предметом договору оренди б/н від 01.10.2009р.; докази, що підтверджують право власності позивача окремо на кожний обєкт комплексу виробничих будівель та споруд, що є предметом договору оренди б/н від 01.10.2009р.; а також письмові пояснення щодо того, яку конкретно адресу (Промислова зона 1 чи Промислова зона 1/1) має комплекс будівель та споруд, який був переданий в оренду за договором оренди від 01.10.2009р.

Крім того, зазначеною ухвалою було зобовязано директора Приватного підприємства Центр сучасних технологій ОСОБА_3 зявитись в судове засідання 24.04.2017р. для надання усних та письмових пояснень по суті справи, проте ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, пояснень по суті справи не надав.

Суд зазначає, станом на 24.04.2017р. вищезазначені документи позивачем до суду надані не були. Присутній в судовому засіданні представник позивача повідомив про те, що ПП «Центр сучасних технологій» було придбано у власність земельну ділянку та залізничну колію, проте документи, що підтверджують право власності на зазначені обєкти, йому не були надані позивачем.

Відтак, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження права власності у нього на майно, що передано в оренду за договором оренди від 01.10.2009р. та яке позивач просить повернути з оренди у звязку із закінченням строку дії зазначеного договору.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи осіб, зазначених у ст. 1 зазначеного кодексу, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав чи охоронюваних законом інтересів.

Право на захист прав та охоронюваних законом інтересів кореспондується з повноваженнями суду, які передбачені, зокрема, Законом України "Про судоустрій і статус суддів України", щодо їх захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він є власником майна, що є предметом договору оренди від 01.10.2009р. та яке він просить повернути з оренди, і те, що позивач фактично не вправі був звертатись з таким позовом до господарського суду, в звязку з відсутністю порушеного права, суд відмовляє в задоволенні позову Приватного підприємства Центр сучасних технологій, до Товариства з обмеженою відповідальністю Мінова України про зобовязання повернути майно за Договором оренди від 01.10.2009р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст. 6, ч. 2 ст. 215, ст.ст. 317, 319, ч. 1 ст. 321, ст. 328, ч. 2 ст. 386, ст.ст. 387, 391, 396, 509, 525, 526, 627, 628, 629, 640, 654, 759, 764, ч. 2 ст. 793, ст. 794 Цивільного кодексу України; ст.ст.1 -3, 4, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства Центр сучасних технологій, с.Новоселидівка, Марїнський район, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю Мінова України, с.Новоселидівка, Марїнський район, Донецька область, про зобовязання повернути майно за Договором оренди від 01.10.2009р. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 24.04.2017р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2017р.

Суддя Ю.С. Мельниченко