ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Справа № 922/3107/16

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівІванової Л.Б.,
Кролевець О.А.,
розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_4
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 (головуючий суддя Гребенюк Н.В., судді Білецька А.М, Медуниця О.Є.)
та рішенняГосподарського суду Харківської області від 22.11.2016 (суддя Бринцева О.В.)
у справі№ 922/3107/16 Господарського суду Харківської області
за позовомФізичної особи ОСОБА_4
до1. Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Центрального відділення у м. Харкові, 2. Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб",
прозобов'язання вчинити певні дії,
за участю представників
позивачаОСОБА_6,
відповідача-1Бойко А.В.,
відповідача-2не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_4 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача-1 ПАТ "Фідобанк" та відповідача-2 ДО "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", у якому просить визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка О.В. щодо невключення ОСОБА_4 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, про відшкодування коштів за договором банківського рахунка від 16.12.2014 № 7861/980, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ "Фідобанк"; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленко Олександра Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_4 як вкладника, котрий має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Фідобанк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та включити ОСОБА_4 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Фідобанк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.11.2016 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2016 у справі № 922/3107/16 скасовано, провадження у справі припинено.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 80 ГПК України. Доводи касаційної карги зводяться до того, що суди не взяли до уваги того, що з урахуванням початку виплати коштів вкладникам відповідно до Загального реєстру вкладників, який складається на підставі переліку, що подається Уповноваженою особою, матеріалами справи підтверджується факт складання ліквідатором Коваленком О.В. переліку рахунків ПАТ "Фідобанк", за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Крім того скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про непідвідомчість даного спору господарським судам.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники відповідача-2 не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників відповідача-2.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 16.12.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ "Фідобанк" було укладено договір банківського (поточного) рахунка НОМЕР_1/980, відповідно до умов якого було відкрито відповідний рахунок.

16.05.2016, тобто, за три дні до запровадження в банку тимчасової адміністрації (20.05.2016) та за місяць до початку процедури ліквідації банку (20.07.2016) на рахунок позивача безготівковим переказом були перераховані кошти в сумі 195.000,00 грн. з рахунка, який належить ОСОБА_9. Станом на 05.07.2016 залишок коштів на рахунку позивача НОМЕР_1 склав 193.537,50 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку.

На підставі рішення Правління Національного банку України № 8 від 20.05.2016 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.05.2016 прийнято рішення № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк", згідно з яким в Публічному акціонерному товаристві "Фідобанк" з 20.05.2016 до 19.06.2016 включно було запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 №142-рш в ПАТ "Фідобанк" відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації Банку з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 №1265 розпочата процедура ліквідації та Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" призначено Коваленка О.В.

15.08.2016 на адресу позивача ОСОБА_4 надійшов лист від 10.08.2016 № 2-3-2-2/557-ЛК-ОГ, в якому зазначалося про те, що рахунки позивача знаходяться в процесі перевірки та повідомлялося, що інформація про дати початку виплат та банк-агент Фонду будуть розміщені на офіційному сайті банку.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, після одержання цього листа вона звернулась до ПАТ "ПУМБ" як банку-агента ФГВФО для отримання відшкодування вкладених коштів. Однак у вказаній фінансовій установі в задоволенні її вимог було відмовлено з посиланням на відсутність у Загальному реєстрі вкладників ПАТ "Фідобанк" відомостей про її вклади.

На замовлення позивача адвокатом Камінською А.А. на адресу уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" був надісланий адвокатський запит від 25.08.2016. В запиті серед інших було поставлено питання про те, чи включена ОСОБА_4 до реєстру відшкодувань вкладникам ПУАТ "Фідобанк" для здійснення відповідних виплат. За твердженням позивача, відповіді на цей адвокатський запит, надано не було.

Такі обставини, на думку позивача, є підставою для захисту її прав у визначений в позові спосіб.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що ліквідатором Коваленком О.В. складено перелік рахунків ПАТ "Фідобанк", за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Не надано також доказів наявності коштів на спірному рахунку станом на відповідну дату.

У свою чергу суд апеляційної інстанції встановив таке.

За статтею 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз`яснено, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно зі ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Згідно зі ст.ст. 1, 12 ГПК України фізичні особи, які не зареєстровані підприємцями, лише в справах виняткової компетенції господарських судів можуть розглядатися як особи, котрі мають повну процесуальну правоздатність. Зокрема у ст. 1 ГПК України зазначено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

По-перше, це справи про банкрутство, про які йдеться в п. 2 ч. 1 ст. 12 ГПК України. Відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника у справі про банкрутство" в справах про банкрутство фізичні особи, не зареєстровані підприємцями, як зацікавлені особи можуть виступати у якості боржників та кредиторів, власників майна. Фізична особа може набути процесуальні права в справах про банкрутство в статусі власника майна боржника, представника органу місцевого самоврядування, представника працівників боржника чи уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника.

По-друге, це справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Тобто фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, але мають право звернутися до господарського суду, є кредитори у справі про банкрутство або учасники корпоративного правовідносин.

При цьому колегія суддів зазначає, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів, тоді як відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому спір за позовом фізичної особи до банку, відносно якого відкрито ліквідаційну процедуру, не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та інших законодавчих актів України до юрисдикції господарських судів України не віднесено спори за позовом фізичної особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, з вимогами до банку, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджена процедура ліквідації, а тому вимоги ОСОБА_4 як вкладника ПАТ "Фідобанк" відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію, викладену Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі за № 6-2309цс16 від 09.11.2016 за позовом Фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу, в якій зазначено, що згідно з частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Враховуючи зазначене, звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що спір за позовом ОСОБА_4 не стосується ані банкрутства, ані корпоративних відносин, виник із цивільно-правового договору банківського рахунка та за своїм суб'єктним складом не підвідомчій господарським судам, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції про те, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного, а не господарського судочинства, чого судом першої інстанції не було враховано під час розгляду даної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Пунктом 4.2.5 постанови Пленуму № 18 від 26.12.2011 роз'яснено, що провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що позов подано позивачем або до відповідача, який не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про наявність підстав для припинення провадження у справі є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановленої у справі постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 80, 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 у справі №922/3107/16 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіЛ.Б. Іванова
О.А. Кролевець