номер провадження справи 27/30/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 Справа № 908/255/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69096 м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26)

до відповідача: Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (69057 м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-А)

про стягнення 25 408 грн. 62 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 62 від 06.02.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 11.07.2016 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя, до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя, про стягнення 25408 грн. 62 коп. заборгованості за перевищення договірних величин за січень 2016 р. та липень 2016 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2017 р., справу № 908/255/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 10.02.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/255/17, присвоєно справі номер провадження 27/30/17 та призначено судове засідання на 06.03.2017 р.

У судовому засіданні 06.03.2017 р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 04.04.2017 р., для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 04.04.2017 р., на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України, згідно з письмовим клопотанням позивача, продовжено строк розгляду справи № 908/255/17 на 15 днів до 24.04.2017 р., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України відкладено на 24.04.2017 р., враховуючи необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, обєктивного розгляду спору.

У судовому засіданні 24.04.2017 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До початку розгляду справи представники сторін заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовані, наступними обставинами. 01.02.2013 р. між сторонами в справі був укладений договір № 8505 про постачання електричної енергії. Відповідач листом від 05.11.2015 р. № 08/1324 направив позивачу додаток № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу на 2016 рік», який був узгоджений позивачем. Згідно з даним додатком, договірна величина відповідача в січні 2016 р. складає 199300 кВт.год., у липні 227500 кВт.год. Проте, згідно актів про спожиту протягом розрахункового періоду активну електроенергію за січень 2016 р. було спожито 211750 кВт.год., за липень 2016 р. 230584 кВт.год., що свідчить про перевищення відповідачем договірної величини в січні на 12450 кВт.год., у липні 2016 р. на 3084 кВт.год. Позивач, відповідно, виставив рахунок № 8505/1п від 09.02.2016 р. на суму 19788,03 грн., рахунок № 8505/7п від 09.08.2016 р. на суму 5620,59 грн., які відповідач не оплатив. Таким чином, заборгованість відповідача за перевищення договірних величин становить загальну суму 25408,62 грн. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 6.14, 6.16 Правил користування електричною енергією, просить його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у письмовому запереченні, яке міститься в матеріалах справи, зокрема, зазначив, що сторони актом про спожиту протягом розрахункового періоду активну електроенергію та рахунками підтверджують, що днем перевищення договірних величин за січень та липень 2016 р. є 02.02.2016 р. та 02.08.2016 р. Сплата за перевищення договірних величин відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» є штрафною санкцією, а саме штрафом за споживання електроенергії понад договірну величину за розрахунковий період. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність 1 рік. Згідно п. 6 ст. 232 ГК України період нарахування штрафних санкцій закінчується через 6 місяців (182 дні) з дня, коли зобовязання повинно було бути виконано. Отже, згідно з умовами договору постачання та змістом правових норм, за даним договором, яким встановлена штрафна санкція за перевищення договірних величин споживання електроенергії та потужності, позовна давність починається з моменту підписання відповідного акту сторонами, а саме акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електроенергію. У звязку з тим, що позовна заява подана до суду 10.02.2017 р. штрафна санкція нараховується за останні 6 місяців, починаючи з 10.08.2016 р. Просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог і відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, у звязку зі спливом позовної давності за даною вимогою.

Від позивача 03.04.2017 р. на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення на заперечення відповідача. Вважає доводи, викладені в запереченнях необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству та умовам договору. Відповідно до умов договору відповідач був зобовязаний рахунок № 8505/1п від 09.02.2016 р. на суму 19788,03 грн. сплатити до 17.02.2016 р. включно, а рахунок № 8505/7п від 10.08.2016 р. на суму 5620,59 грн. до 18.08.2016 р. включно. Тобто, обчислення строку позовної давності в звязку з несплатою відповідачем рахунку № 8505/1п від 09.02.2016 р. почався з 18.02.2016 р., а рахунку № 8505/7п від 10.08.2016 р. з 19.08.2016 р. Позивач звернувся до суду з позовом 09.02.2017 р., а отже строк позовної давності не сплинув. Шестимісячний строк, визначений положенням ч. 6 ст. 232 ГК України, не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, наполягає на задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, вислухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи, 01.02.2013 р. між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (позивач, постачальник електричної енергії) та Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (відповідач, споживач) укладений договір про постачання електричної енергії № 8505 (з протоколом розбіжностей від 15.02.2013 р.).

Відповідно до нової редакції статуту ПАТ «Запоріжжяобленерго», Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго».

За умовами договору, постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (розділ 1 договору).

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 2.1 договору, під час виконання умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Пунктом 5.1 договору сторони врегулювали, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії за формою додатка № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», у двох екземплярах, оформлених зі своєї сторони.

Договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях заявлених споживачем згідно з пунктом 5.1 цього договору обсягів (п. 5.2).

Згідно п. 5.5 (у редакції додаткової угоди № 2 від 01.09.2013 р.) споживач, надавши обґрунтування, має право не пізніше ніж за пять робочих днів до закінчення розрахункового періоду звернутися (письмово) до постачальника електричної енергії за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії. Коригування договірної величини споживання електричної енергії у розрахунковому періоді в сторону збільшення проводиться тільки за умови здійснення попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником електричної енергії відповідної заяви споживача у встановлений термін.

Згідно п.п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.4 споживач зобовязався: виконувати умови цього договору; дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору; оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та Додатка № 5 «Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії».

На підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов договору оформлюється та надається Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію (п. 7.9 договору).

Відповідно до п. 9.5 розділу 9 договору (у редакції додаткової угоди № 6 від 30.12.2015 р.), цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобовязань. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною з сторін не буде заявлено про припинення його дії.

Згідно з матеріалами справи та усними поясненнями представників сторін, наданими в судовому засіданні, договір № 8505 від 01.02.2013 р. сторонами не розірваний (не припинений), діє до теперішнього часу, є пролонгованим.

Сторонами до договору № 8505, зокрема, підписані додаток № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» та додаток № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію».

09.11.2015 р., згідно зі штампом вхідної кореспонденції позивача, відповідач вручив позивачу лист від 05.11.2015 р. № 08/1324, відповідно до якого просив внести зміни в договір від 01.02.2013 р. № 8505 додаток № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» на 2016 рік. До листа додав додаток № 1 до договору № 8505 в 2-х екземплярах, просив підписати один екземпляр та направити на адресу КП «Облводоканал».

Листом від 09.11.2015 р. № 007-41/17489 позивач направив відповідачу узгоджений екземпляр додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» на 2016 рік до договору № 8505.

Відповідно до узгодженого сторонами додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» на 2016 рік обсяг споживання відповідачем електроенергії на січень 2016 р. складає 199,3 тис. кВт.год., на липень 2016 р. 227,5 тис. кВт.год.

Згідно з п. 4.2.2 договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику електричної енергії двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50000 кВт.год. і більше.

У пункті 7 додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» сторони визначили, що в разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії, що визначається постачальником електричної енергії при підбитті підсумків розрахункового періоду на основі Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію, сума платежу для остаточного розрахунку збільшується на величину вартості, визначеної виходячи з середньозваженого тарифу, різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електричної енергії.

Між сторонами у справі без зауважень та заперечень підписаний та скріплений круглими печатками акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію КП «Облводоканал» ЗОР за січень 2016 р., відповідно до якого в січні 2016 р. відповідачем було спожито електричної енергії 211750 кВт.год., що свідчить про перевищення відповідачем договірної величини в січні 2016 р. на 12450 кВт.год.

Позивач виписав відповідачу рахунок № 8505/1п від 09.02.2016 р. на суму 19788,03 грн. плати за перевищення договірної величини електроспоживання в січні 16 р.

Рахунок направлений відповідачу поштою 09.02.2016 р.

Також, у матеріалах справи мається акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію КП «Облводоканал» ЗОР за липень 2016 р., відповідно до якого в липні 2016 р. відповідачем було спожито електричної енергії 230584 кВт.год., що свідчить про перевищення відповідачем договірної величини в липні 2016 р. на 3084 кВт.год.

Позивач виписав відповідачу рахунок № 8505/7п від 09.08.2016 р. на суму 5620,59 грн. плати за перевищення договірної величини електроспоживання в липні 2016 р.

Рахунок направлений відповідачу поштою 10.08.2016 р.

Пунктом 7.2 договору № 8505 сторони визначили, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та у відповідності до діючого законодавства.

Згідно з п. 10 додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію», споживача зобовязаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів із дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником електричної енергії. Датою отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення вважається: при направленні рекомендованим листом дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів).

Відповідач суми зазначені в рахунках № 8505/1п від 09.02.2016 р., № 8505/7п від 09.08.2016 р. не оплатив.

Предметом позовних вимог по даній справі є стягнення заборгованості за перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії в січні та липні 2016 року.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази й пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 «Про судове рішення» розяснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до приписів ст. 629 ЦК України, є обовязковим для виконання сторонами.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України Про електроенергетику, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28.

Згідно з ст. 26 Закону України Про електроенергетику споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Пунктом 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 р. № 28 (далі Правила, ПКЕЕ), визначено, що договірна величина споживання електричної енергії узгоджена в договорі між постачальником електричної енергії і споживачем величина обсягу електричної енергії на відповідний розрахунковий період.

Перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта прийняття-передавання електричної енергії (п. 6.14 Правил).

У п. 10.2 ПКЕЕ визначено, що споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Згідно з п. 6.16 Правил обсяг перевищення договірних величин споживання електричної енергії та/або величини потужності протягом розрахункового періоду оплачується споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до законодавства України та договору. Визначені відповідно до законодавства України вартість різниці між обсягом фактично спожитої величини і обсягом договірної величини електричної енергії, а також вартість різниці між найбільшою величиною споживаної електричної потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду в години контролю максимуму навантаження, та договірною граничною величиною електричної потужності зараховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 4.4 ПКЕЕ передбачена можливість коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Підпунктом 7 п. 8.1 Правил визначено, що за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності постачальник електричної енергії має право на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію відповідно до актів законодавства та умов договору.

Отже, у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину споживач повинен сплатити вартість використаної електричної енергії за обсяг, обумовлений договором, та двократну вартість електричної енергії за обсяг, що дорівнює різниці фактично спожитої та договірної величини споживання електроенергії (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010 року в справі № 6/75).

З огляду на вищенаведені правові приписи, нарахування двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є встановленим законом спеціальним способом визначення вартості спожитої електричної енергії з застосуванням подвійного тарифу, а не видом відповідальності за порушення зобовязання, у звязку з чим у суду відсутні правові підстави для зменшення договірної вартості спожитої електричної енергії.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 11.01.2017 р. у справі № 904/2499/16.

Відповідач не заперечив перевищення ним договірної величини споживання електроенергії в січні 2016 року на 12450 кВт.год, та в липні 2016 року на 3084 кВт.год. З письмовою заявою до позивача (постачальника електричної енергії) за коригуванням договірної величини споживання електроенергії у даних місяцях не звертався. Отримання рахунків №№ 8505/1п, 8505/7п підтвердив.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідач виставлені позивачем рахунки за перевищення договірних величин у січні та липні 2016 року, не сплатив, заборгованість становить суму 25408,62 грн.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у січні та липні 2016 року в сумі 25408,62 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає про сплив позовної давності, оскільки до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік. Також зазначає, що період нарахування штрафних санкцій закінчується через 6 місяців (182 дні) з дня, коли зобовязання повинно було бути виконано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки, як зазначалося судом вище, нарахування двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є встановленим законом спеціальним способом визначення вартості спожитої електричної енергії з застосуванням подвійного тарифу, а не видом відповідальності за порушення зобовязання, до даних правовідносин не застосовується спеціальна позовна давність в один рік, встановлена ст. 258 ЦК України.

У статті 27 Закону «Про електроенергетику», якою визначаються правопорушення в електроенергетиці та встановлюється відповідальність за такі правопорушення, відсутні наслідки перевищення споживачем лімітів електроспоживання.

Положеннями частини сьомої цієї статті як санкції визначено платежі, передбачені чч. 3-5 ст. 26 Закону, тоді як сплата двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електроенергії та за перевищення договірних величин потужності споживання встановлена ч.ч. 6 та 7 ст. 26 (якою визначаються обовязки та відповідальність споживачів енергії).

Загальна позовна давність, встановлена тривалістю в три роки, позивачем не пропущена.

Стосовно шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, згідно з положеннями частини шостої статті 232 ГК України, суд зазначає, що даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, тому позов судом задовольняється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір у сумі 1600,00 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя, до відповідача: Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя, задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26, , поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 01 в Філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) суму 25408 (двадцять пять тисяч чотириста вісім) грн. 62 коп. заборгованості за перевищення договірних величин за січень 2016 р. та липень 2016 р. Видати наказ.

Стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26, ) суму 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення складено та підписано 28 квітня 2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.