ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року Справа № 923/129/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Генічеської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон

до: відповідача-1 - Комунального підприємства "КОЛОС", с. Долинське Чаплинського району Херсонської області

відповідача - 2 - приватного підприємства "Чаплинське Агро", смт. Чаплинка Херсонської області

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Асканія-Нова селищна рада Херсонської області

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Чаплинська районна рада Херсонської області

про визнання договору недійсним та вилучення майна

за участю: прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_1, посв. від 22.01.2016

представників сторін:

від позивача - не прибули

від відповідача - 1 - директор ОСОБА_2

від відповідача - 2 - уповноважена особа ОСОБА_3, довір. від 06.03.2017

від третьої особи-1 - не прибули

від третьої особи-2 - уповноважена особа ОСОБА_4, довір. від 14.03.2017

Заступник керівника Генічеської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (позивач) звернувся з позовом до відповідача-1 - Комунального підприємства "КОЛОС", відповідача - 2 - Приватного підприємства "Чаплинське Агро" за участю третіх осіб, яким просить з урахуванням уточнень позовних вимог від 02.03.2017 № 101/968вих17:

- визнати недійсним на майбутнє договір про спільну діяльність, укладений 19.05.2015 між Комунальним підприємством "КОЛОС" та Приватним підприємством "Чаплинське Агро", який погоджено рішенням XLVIII сесії Чаплинської районної ради Херсонської області (третя особа-2) VI скликання від 15 травня 2015 року № 751 та посвідчений 24 липня 2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

- вилучити із користування Приватного підприємства "Чаплинське Агро" на користь Комунального підприємства "КОЛОС" земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що належать на праві постійного користування Комунальному підприємству "КОЛОС", загальною площею 2377,0 га, що розташовані в адміністративних межах Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області (третя особа-1) у складі - (кадастрові номери та площі ділянок згідно переліку) вартістю 82479190,2 грн.

Ухвалою суду від 20.04.2017 розгляд справи було відкладено.

Позивач в засідання суду не прибув, надіславши до суду 28.04.2017 електронною поштою клопотання про розгляд справи без його участі з урахуванням раніше наданих пояснень. У письмових поясненнях від 16.03.2017 позивач зазначає, що КП "Колос" відповідно до державного акту на право користування землею не є власником землі, а є лише постійним землекористувачем, тому має право володіти та користуватися земельною ділянкою, а не розпоряджатися нею. Крім того, позивач посилається на те, що земельна ділянка не сформована, у відділі Держгеокадастру у Чаплинському районі відсутня документація із землеустрою у вигляді схем, проектів, робочих проектів або технічних документацій, інформація про неї до державного земельного кадастру не внесена.

Відповідач-1 та відповідач-2 згідно відзивів на позовну заяву позовні вимоги не визнають, мотивуючи відсутністю правових підстав для їх задоволення, позовну заяву вважають такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Третя особа-1 в засідання суду не прибула. Ухвала про відкладення розгляду справи від 20.04.2017 направлена третій особі-1 у встановленому порядку відповідно до Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013 року № 28. Доказів які б свідчили про її неотримання до господарського суду не надходило, отже третю особу-1 було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи.

Заявою від 27.03.2017 № 233/02-11 третя особа-1 просила суд розглянути справу без її участі. Листом від 07.04.2017 № 228/02-11 третя особа-1 повідомила суд, що вона не погоджувала спірний договір.

Третя особа-2 згідно письмових пояснень просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи відсутністю правових підстав для їх задоволення, позовну заяву вважають такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд

в с т а н о в и в:

З матеріалів справи вбачається, що у Комунального підприємства "КОЛОС" Чаплинської районної ради Херсонської області, на праві постійного користування знаходиться 2 377,00 га земель сільськогосподарського призначення.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Чаплинському районі Херсонської області № 10-2120-99.3-1031/2-16 від 21.12.2016, вказано, що нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Херсонській області становить 34 698,86 грн.

За таких умов, вартість земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування у комунального підприємства "КОЛОС" Чаплинської районної ради Херсонської області становить 82 479 190,2 грн.

Виділення зазначених земельних ділянок здійснено на підставі 2 розпоряджень голови Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області. Зокрема:

- розпорядженням № 73 від 10.03.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками та передано у постійне користування комунального підприємства «КОЛОС» земельну ділянку загальною площею - 1525,15 га, в тому числі 1511,06 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Асканія-Нова селищної ради,

- розпорядженням № 414 від 19.10.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками та передано у постійне користування комунального підприємства «КОЛОС» земельну ділянку загальною площею - 878,6881 га, в тому числі 865,96 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Асканія-Нова селищної ради. На виконання вищевказаних розпоряджень, було видано 30 державних на право постійного користування земельними ділянками. З них:

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322341 (кадастровий номер :13:019:0001, загальною площею 344,4388 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321589 (кадастровий номер :13:023:0002, загальною площею 3,07 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322349 (кадастровий номер :13:017:0001, загальною площею 185,8431 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322346 (кадастровий номер :13:016:0001, загальною площею 165,1699 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322342 (кадастровий номер :13:019:0002, загальною площею 2,1501 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322344 (кадастровий номер :13:013:0002, загальною площею 1,7968 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322345 (кадастровий номер :13:013:0003, загальною площею 0,7405 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322347 (кадастровий номер :13:016:0002, загальною площею 1,6414 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322348 (кадастровий номер :13:016:0003, загальною площею 2,3792 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322351 (кадастровий номер :13:017:0003, загальною площею 0,5092 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322350 (кадастровий номер :13:017:0002, загальною площею 0,7155 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322352 (кадастровий номер :13:017:0004, загальною площею 2,7923 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321572 (кадастровий номер :13:015:0001, загальною площею 206,28 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321573 (кадастровий номер :13:015:0002, загальною площею 1,82 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321574 (кадастровий номер :13:015:0003, загальною площею 0,91 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321575 (кадастровий номер :13:014:0001, загальною площею 136,34 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321576 (кадастровий номер :13:014:0002, загальною площею 0,68 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321577 (кадастровий номер :13:014:0003, загальною площею 1,21 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321578 (кадастровий номер :13:010:0001, загальною площею 173,32 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321579 (кадастровий номер :13:010:0002, загальною площею 1,35 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321580 (кадастровий номер :13:010:0003, загальною площею 0,36 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321581 (кадастровий номер :13:009:0001, загальною площею 174,51 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321582 (кадастровий номер :13:009:0002, загальною площею 2,46 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321583 (кадастровий номер :13:008:0001, загальною площею 174,55 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321584 (кадастровий номер :13:008:0002, загальною площею 1,30 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321585 (кадастровий номер :13:008:0003, загальною площею 0,81 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321586 (кадастровий номер :13:007:0001, загальною площею 384,38 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321587 (кадастровий номер :13:007:0002, загальною площею 0,14 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 321588 (кадастровий номер :13:023:0001, загальною площею 261,66 га);

- Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 322343 (кадастровий номер :13:013:0001, загальною площею 170,5106 га).

Цільове призначення зазначених земельних ділянок згідно державних актів - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В матеріалах справи міститься оригінал договору про спільну діяльність (а.с. 12-16), укладений між Комунальним підприємством "КОЛОС" Чаплинської районної ради Херсонської області та Приватним підприємством "Чаплинське Агро", який погоджено рішенням XLVIII сесії Чаплинської районної ради Херсонської області (третя особа-2) VI скликання від 15 травня 2015 року № 751 та посвідчений 24 липня 2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5

За умовами розділу 1 договору, сторони зобов'язались шляхом об'єднання майна, коштів, що належать сторонам на відповідних правових підставах та зусиль спільно діяти в сфері сільського господарства без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей:

- вирощування та реалізація сільськогосподарської продукції,

- підвищення ефективності ведення сільськогосподарського виробництва, раціонального використання та охорони земель, збереження і відтворення їхньої родючості, відновлення зрошувальної мережі,

- зменшення сукупних витрат матеріально-технічних та інших ресурсів, впровадження технології точного землеробства для отримання максимального прибутку.

Відповідно до п. 2.1. договору, внеском КП "Колос" є право користування земельними ділянками (рілля), загальною площею 2377,0 га, що розташовані в межах адміністративної території Асканія-Нова селищної ради Херсонської області та знаходяться в постійному користуванні КП "Колос" згідно державних актів на право постійного користування у кількості 30 штук за кадастровими номерами згідно переліку.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що внесок ПП "Чаплинське Агро" - особиста трудова участь в організації виробництва вирощування сільськогосподарської продукції, професійні знання, навички та вміння, ділова репутація, ділові зв'язки та грошові кошти.

Відповідно до п. 4.1 договір починає діяти з моменту його підписання та діє до 30 серпня 2025 року.

Згідно з п. 10.1 договору незалежно від результатів спільної діяльності ПП "Чаплинське Агро" щорічно у грошовій формі здійснює грошові внески, які є частиною внеску ПП "Чаплинське Агро", обумовленому п. 2.2 договору, а саме грошові кошти в сумі 150 грн за один гектар ріллі в перший рік, в подальшому за погодженням сторін, відповідно до додаткової угоди, яка повинна бути укладена кожного року не пізніш, як до 20 травня, але не менше 1,5 % від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Херсонській області, що становить 434 грн.

01.06.2016 сторонами укладено додаткова угода № 1 та додаткова угода № 2 до договору про спільну діяльність від 24.07.2015. Додаткові угоди схвалені рішенням VIII сесії районної ради VII скликання від 01.06.2016 № 117.

Прокурор вважає, що даний договір укладений з порушенням чинного законодавства, оскільки, із суті договірних відносин сторін можна зробити висновок, що договір є удаваними, тобто таким, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили - договору оренди земельної ділянки.

Прокурор посилається на те, що укладений між відповідачами договір має всі істотні умови договору оренди землі; зміст договору суперечить вимогам передбаченим Цивільним та Земельним кодексами України, Закону України "Про оренду землі", не спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому підлягає визнанню недійсним на майбутнє на підставі ст. 203, 215 ЦК України, оскільки КП "Колос" не мав права розпоряджатись земельною ділянкою, а також не проводилась грошова оцінка земельних ділянок, що необхідно для розрахунку орендної плати.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст. 1, 8 Конституції України).

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. У зв'язку з цим господарським судам: слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону (див., зокрема, абзац шостий підпункту 3.3, підпункт 3.6 і підпункт 3.7 пункту 3 цієї постанови); необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України). За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову. Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Поряд з тим законом не виключається можливість вирішення судом спорів, пов'язаних з визнанням нікчемних правочинів дійсними, у випадках, встановлених законом (частина друга статті 218, частина друга статті 220 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1130, 1131 ЦК України договір про спільну діяльність є угодою, за якою сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

З огляду на викладене, чинним законодавством не заборонено вкалади учасників у спільну діяльність у вигляді грошових коштів, тому суд не приймає до уваги посилання прокурора, про те що кошти сплачені за п. 10.1 є орендною платою.

Як встановлено судом, за договором про спільну діяльність КП "КОЛОС" отримано кошти за договором. Отже, суд вважає, що КП "КОЛОС" організовано використання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як це визначено у призначенні земельної ділянки відповідно до Державних актів на право постійного користування земельною ділянкою (а.с. 29-58).

Оскільки земельна ділянка із володіння КП "КОЛОС" не вибувала та не передавалася у самостійне користування ПП "Чаплинське Агро", вимога прокурора визнання недійсним договору про спільну діяльність є необґрунтованою.

Як роз'яснено Вищим господарським судом у п. 2.6. постанови Пленуму від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначення договору як неукладеного може мати місце лише на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Загальні принципи господарювання визначені ст. 6 ГК України, якими визначено, зокрема, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Згідно ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

Суд зазначає, що «право самостійно господарювати на землі» не обмежується законом, отже, землекористувач є вільним у виборі способів господарчого забезпечення діяльності КП "КОЛОС", у тому числі й шляхом укладання договору про спільну діяльність. Тим більше, коли у КП "КОЛОС" для цільового використання землі не обов'язково повинні бути власні засоби, кошти, робоча сила; воно може господарювати на землі із залученням до цього інших осіб.

Оскільки межі розуміння поняття «право самостійно господарювати на землі» між прокурором та сторонами суттєво і протилежно відрізняються, суд зазначає, що відповідно до Конституції України при застосуванні оціночних понять необхідно керуватися принципами справедливості, розумності і доцільності, що має сприяти забезпеченню принципу верховенства права, гарантованого Конституцією України. Судова влада у досліджених відносинах має реалізувати свій розсуд таким чином, щоб забезпечити реалізацію конституційних прав і свобод і не допустити надмірних обмежень та обтяжень для сторін.

Суд вважає, що твердження прокурора є помилковим, а позовна вимога має за мету примусити сторони договору припинити сумісну господарську діяльність.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні від 16.12.2015 Верховного Суду України у справі № 6 - 2510 цс 15, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу.

Принцип «пропорційності» передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Названі прокурором наявні недоліки змісту договору не дають підстав втручання з метою припинення господарських відносин сторін.

Відповідачем-2 надано до матеріалів справи копії актів (від 01.11.2016, 28.02.2017, 31.03.2017) складених згідно договору про спільну діяльність на підтвердження факту виконання робіт за цим договором. Зазначені акти підписані відповідачем-1 та відповідачем-2, які є сторонами за спірним договором про спільну діяльність.

Відповідно до п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд виходить з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі відповідно до умов договору, спільну діяльність. Ці правила регулюються законодавством, яке сторонами покладено в основу визначення прав і обовязків ст. 1130-1131 ЦК України.

Судом відхиляються посилання відповідача-2 на те, що позивач не є належним позивачем по справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Повноваження по розпорядженню земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної форми власності згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, яким є Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області та яке з початку 2013 року є розпорядником земель сільськогосподарського призначення на території Херсонської області.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на прокуратуру відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 04.05.2017.

Суддя В.П.Ярошенко