ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.05.2017 Справа № 920/364/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/364/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОНТА», м. Київ,

до відповідача Публічного акціонерного товариства «І С К Р А», с. Басівка Сумського району Сумської області,

про стягнення 1345914,04 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 20.04.2017,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 1345914,04 грн., з них: основний борг за договором поставки мінеральних добрив № АГРОНТА-І/2016-05-23 від 23.05.2016 року в сумі 11133134,40 грн., пеню, нараховану на підставі пункту 5.2 договору, в сумі 126383,94 грн., інфляційні втрати в сумі 86824,49 грн. та 3 % річних в сумі 19571,21 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 20188,71 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ф. 107, яке повернуте на адресу Господарського суду Сумської області відділенням поштового звязку.

У відповідності до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 названого Кодексу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.05.2016 року між сторонами у справі укладено договір поставки мінеральних добрив № АГРОНА-І/2016-05-23 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобовязався передати у власність відповідача мінеральні добрива та іншу продукцію (далі - товар) партіями, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються у Специфікаціях, що є додатками до цього договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

За умовами пункту 3 договору, вартість цього договору складає грошову суму, яка розраховується з урахуванням податку на додану вартість та конкретизується у додатках до цього договору. Загальна сукупна вартість товару, вказана в додатках до цього договору складає суму цього договору. Відповідно до Постанови КМУ № 1998 від 18.12.1998 року, ціна товару на момент його передачі може змінюватись за ініціативою позивача (постачальника) при прийнятті нових нормативно-правових актів, та інших чинників, що істотно впливають на ціну товару у будь-який спосіб (зміна курсу НБУ, та курс купівлі валюти на Міжбанківському валютному ринку, по відношенню до основних валют, вартість процедур розмитнення, утилізації тари, внески до пенсійного та інших фондів та інші чинники), а також у разі зміни однією із Сторін статусу платника податку та/або збору. Зміна ціни товару здійснюється шляхом укладення додаткової угоди до цього договору. Зміна ціни товару проводиться відповідно (пропорційно) до зміни вищевказаних чинників, та не змінює інших положень цього договору. Оплата за кожну окрему партію товару по здійснюється відповідачем (покупцем) на умовах, вказаних у відповідних додатках та Специфікаціях до цього договору, у повному обсязі, та у відповідності до можливих змін, що вказані в пункті 3.3 договору. Основні умови оплати товару (форма, розміри та строки оплати) визначаються додатками - Специфікаціями до договору з урахуванням положень, визначених цим розділом договору, та можуть передбачати як повну, так і часткову передплату за товар грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок позивача до фактичного відвантаження товару з оплатою решти вартості товару з відстроченням платежу. Зобовязання відповідача щодо оплати товару вважаються виконаними в повному обсязі та в строк, з моменту зарахування на поточний рахунок позивача суми, вказаної у Специфікації та кореговані у відповідності до розрахунків, наведених у актах до відповідних Специфікацій.

Відповідно до пункту 4 договору, товар постачається на умовах поставки склад покупця (відповідача), з урахуванням особливостей, наведених у його транспортній інструкції та Специфікації до договору. Товар постачається шляхом отримання покупцем (відповідачем) товару у місці поставки, вказаному в пункті 4.1 договору. Кожна партія товару у відповідності із Специфікацією має бути поставлена позивачем (постачальником) у місце поставки протягом 15 (пятнадцяти) робочих днів з дати зарахування відповідачем (покупцем) на поточний рахунок позивача грошової суми, вказаної у відповідній Специфікації до цього договору у обумовленому у ній обсязі. Моментом виконання обовязку передати товар вважається дата отримання товару відповідачем в місці поставки, вказаному в пункті 4.1 договору, що підтверджується документально шляхом складання накладної та передачі довіреності на отримання товару. Накладна та довіреність повинні бути підписані повноважними представниками сторін. Перехід права власності на товар до відповідача відбувається в момент передачі товару у місці поставки.

Укладений між сторонами договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (пункт 10.1 договору).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він на виконання умов договору поставки мінеральних добрив № АГРОНТА-І/2016-05-23 від 23.05.2016 року, поставив у власність відповідача товар на загальну суму у розмірі 1113134,40 грн., проте відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару своєчасно не виконав, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковою накладною № 35 від 24.05.2016 року, довіреністю № 99 від 24.05.2016 року та специфікацією № 1 від 23.05.2016 року, копії яких долучено судом до матеріалів справи. Зазначені первинні документи містять відомості щодо найменування відпущеного товару, його кількість, ціну та підписані представниками сторін.

Відповідач отримав поставлений позивачем товар без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, покупець (відповідач) зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення умов договору поставки мінеральних добрив № АГРОНТА-І/2016-05-23 від 23.05.2016 року та вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар не розрахувався в повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Позивачем, в порядку положень статті 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено відповідачеві вимогу № 14042017 від 14.04.2017 року з вимогою сплатити заборгованість, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 1113134,40 грн. не заперечується відповідачем (буд-яких заперечень щодо позову до суду не подано), тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 1113134,40 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

За несвоєчасну оплату одержаного товару, позивач вимагає стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пеня та інші нарахування у звязку з порушенням грошових зобовязань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного товару у вигляді стягнення пені передбачена пунктом 5.2 зазначеного вище договору поставки, згідно якого за порушення строків оплати товару відповідач зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, установленої в цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач має право вимагати від відповідача сплатити пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості. Пеня нараховується за весь період прострочення з дати закінчення строку оплати кожного відповідного рахунку до моменту повної оплати відповідачем ціни договору.

Частина шоста статті 232 Господарського кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами вищевказаного договору поставки, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 124480,94 грн. за період з 18.10.2016 року по 17.04.2017 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі вимог статей 549-552, 629 Цивільного Кодексу України. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1903,00 грн. за період з 18.04.2017 року по 20.04.2017 року має бути відмовлено, оскільки позивачем при здійсненні нарахування пені перевищено на 3 дні шестимісячний термін нарахування штрафних санкцій, встановлений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від суми заборгованості в сумі 19571,21 грн. за періоди: з 25.05.2016 року по 20.04.2017 року, з 18.10.2016 року по 20.04.2017 року та інфляційні втрати в сумі 86824,49 грн. за періоди з червня 2016 року по березень 2017 року та з листопада 2016 року по березень 2017 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 19571,21 грн. та інфляційних збитків в сумі 86824,49 грн. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 наведеного вище Кодексу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 1113134,40 грн. основного боргу, 124480,94 грн. пені, 19571,21 грн. 3 % річних та 86824,49 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. В іншій частині вимог щодо стягнення пені в сумі 1903,00 грн. в задоволенні позову має бути відмовлено у звязку з необгрунтованістю розрахунку (нарахування) пені за період з 18.04.2017 року по 20.04.2017 року.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: в сумі 20160,17 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «І С К Р А» (42312, Сумська область, Сумський район, с. Басівка, вул. Тесленка, буд. 6-А, ідентифікаційний код 14005946) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОНТА» (03022, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 36885811) заборгованість в сумі 1113134,40 грн., пені в сумі 124480,94 грн., інфляційні втрати в сумі 86824,49 грн., 3 % річних в сумі 19571,21 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 20160,17 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.05.2017.

Суддя ОСОБА_2