ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Справа № 923/199/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м.Херсон

до: Приватного підприємства "Віатранс", м. Херсон

про стягнення 119 699,52 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, уповн. представник, довіреність № 18-15/4 від 04.01.2017р;

від відповідача - ОСОБА_2, уповн. представник, довіреність від 01.12.2016р.

Обставини справи: справу порушено та розглянуто за позовом Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (позивач) до Приватного підприємства "Віатранс" (відповідач) з вимогою про стягнення з відповідача, на підставі договорів № 7/92Д від 18.12.2014р. та № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт, 42000,00 грн. та 2880 доларів США (еквівалентом яких вказано 77 699,52 грн.) плати за зберігання позивачем з 18.12.2016р. по 24.01.2017р. вантажу (514,184 метричних тонн ячменю), експедитором якого є відповідач.

Відповідач у відзиві вказав, що не замовляв позивачу зберігання 514,184 метричних тонн ячменю в період з 18.12.2016р. по 24.01.2017р., незгодний з притриманням позивачем даного вантажу, до того ж з 22.12.2016р. по 24.01.2017р. цей вантаж був заарештований судом за клопотанням органу слідства, як речовий доказ у кримінальній справі, та переданий на відповідальне зберігання позивачу, й згідно чинного законодавства витрати позивача, на зберігання даного вантажу з 22.12.2016р. по 24.01.2017р. мають бути відшкодовані за рахунок органу слідства, за клопотанням якого був заарештований вантаж, й, відповідно, з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 04.05.2017р. оголошена перерва до 11-00 год. 10.05.2017р.

05.05.2017р. відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 923/1385/16 Господарського суду Херсонської області, в задоволенні якого судом відмовлено за недоведенням відповідачем неможливості розгляду даної справи до вирішення справи № 923/1385/16.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 10.05.2017р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

12.07.2012р. Приватне підприємство "Віатранс" та нерезидент України - компанія Smart Trade Overseas Corp (Швейцарія) уклали між собою договір-доручення (агентську угоду) № 52-07/12, за яким ПП "Віатранс" виступає експедитором цієї компанії у взаємо-відносинах щодо перевалки вантажів через Херсонський морський торговельний порт.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність експедитор зобов'язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених договором транспортного експедирування послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

В свою чергу, Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (надалі - позивач) та Приватне підприємство "Віатранс" (надалі - відповідач) уклали між собою договір № 7/92Д від 18.12.2014р. на виконання робіт (період дії договору з 01.01.2015р. до 31.12.2016р.), з додатками №/№ 1-5 та додатковими угодами, зокрема, №5 від 04.12.2015р. до цього договору, та договір № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт, з додатками №/№ 1-3 до цього договору (період дії договору 2017 рік), на умовах яких позивач зобовязався, на замовлення (за заявками) відповідача, організовувати та здійснювати роботи з перевантаження зернових вантажів відповідача через зерновий перевантажувальний комплекс, криті склади, плавємності, а також забезпечити короткочасне зберігання вантажів для накопичення суднової партії і подальшого його відвантаження на водний або інший вид транспорту, а відповідач зобовязався оплачувати послуги позивача.

Згідно з п. 1.3. вказаного договору № 7/92Д від 18.12.2014р. місцем виконання передбачених цим договором робіт (послуг) є територія позивача та акваторія і причали Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського порту). Згідно з п. 3.1. цього ж договору роботи виконуються позивачем на підставі письмових заявок відповідача, в терміни, які письмово узгоджуються сторонами договору.

Згідно з п.6.2. та п. 6.2.2.2. цього ж договору відповідач здійснює сплату вартості послуг позивача за перевантаження кожної суднової партії вантажу, в тому числі, за зберігання вантажу та інші послуги, до підходу судна до позивача під вантажні операції, шляхом повної попередньої оплати вказаних послуг, згідно рахунків позивача, по ставках, які вказано у додатках до договору. Згідно з п. 6.2.2.3. цього ж договору у випадку затримки вантажу у позивача, через неподання тоннажу під вивіз, невидача доручень, недопостачання суднової партії та інше) позивач має право нараховувати плату за зберігання та інші надані позивачем послуги та виставляти відповідачу щомісяця рахунки до оплати. Згідно з п. 6.3.1. цього ж договору остаточний розрахунок відповідач здійснює з позивачем по кожній судновій партії вантажу, згідно рахунків позивача, після відвантаження вантажу на судно. Згідно з п.7.2. цього ж договору відповідач несе відповідальність за введення з його вини та вини залучених ним третіх осіб заборон та обмежень на перевезення вантажів, а також, виконує повне відшкодування повязаного з цим матеріального збитку, та за несвоєчасний вивіз вантажів. Згідно з п.7.11.1. цього ж договору позивач має право притримувати вантаж, що знаходиться на його території, до моменту сплати позивачу коштів за надані ним послуги і відшкодування здійснених позивачем витрат по платежах позивача або до моменту іншого забезпечення відповідачем своїх зобовязань у частині оплати послуг позивача та його витрат. Додатком № 5 до цього ж договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.12.2015р., визначена вартість зберігання вантажу в критих складах та плавзасобах підприємства.

Згідно з п.1.3. вказаного договору № 3/113/Д від 21.12.2016р. місцем виконання передбачених цим договором робіт є територія позивача та акваторія морського порту Херсон і причали Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського порту). Згідно з п. 2.7. цього ж договору роботи та послуги виконуються позивачем на підставі письмових заявок відповідача, в терміни, які письмово узгоджуються сторонами договору.

Згідно з п.5.2. та п. 5.2.2.2. цього ж договору відповідач здійснює сплату вартості послуг позивача, шляхом повної попередньої оплати послуг позивача за перевантаження кожної суднової партії вантажу, в тому числі, за зберігання вантажу та інші послуги, до підходу судна до позивача під вантажні операції, згідно рахунків позивача, по ставках, які вказано у додатках до договору. Згідно з п. 5.2.1.3. цього ж договору у випадку затримки вантажу у позивача, через неподання тоннажу під вивіз, невидача доручень, недопостачання суднової партії та інше) позивач має право щомісяця нараховувати плату за зберігання вантажу та виставляти відповідачу рахунки згідно тарифів позивача в доларах США, які вказано у додатках до договору, з перерахуванням у гривні по курсу Національного Банку України на дату виставлення рахунку. Згідно з п. 5.3.1. цього ж договору остаточний розрахунок відповідач здійснює з позивачем по кожній судновій партії вантажу, згідно рахунків позивача, після відвантаження вантажу на судно. Згідно з п.7.2. цього ж договору відповідач несе відповідальність за введення з його вини та вини залучених ним третіх осіб заборон та обмежень на перевезення вантажів, а також, виконує повне відшкодування повязаного з цим матеріального збитку, а також, за несвоєчасний вивіз вантажів. Згідно з п.7.11.1. цього ж договору позивач має право притримувати вантаж, що знаходиться на його території, до моменту сплати позивачу коштів за надані ним послуги і відшкодування здійснених позивачем витрат по платежах позивача або до моменту іншого забезпечення відповідачем його зобовязань у частині оплати послуг позивача та відшкодування вказаних витрат. Додатком № 3 до цього ж договору визначена вартість зберігання вантажу в критих складах та плавзасобах підприємства.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За результатами проведеного судом аналізу положень укладених між сторонами договорів № 7/92Д від 18.12.2014р. та № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт, за якими позивач зобовязався за отриману від відповідача плату організовувати та здійснювати, за замовленням відповідача, роботи з перевантаження зернових вантажів відповідача через зерновий перевантажувальний комплекс, криті склади, плавємності, а також забезпечити короткочасне зберігання вантажів для накопичення суднової партії, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своєю юридичною природою є договором про надання послуг, що містить у собі окремі елементи договору зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві таку послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ж до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажедавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язуваний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Відповідно до ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, за ст.ст.1 та 7 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993р. № 15-93 у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України.

Надання послуг нерезиденту опосередковано через відповідача (резидента) унормовано положеннями ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність, за якою, у разі залучення експедитором до виконання його зобовязань за договором іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про морські порти України" - акваторія морського порту це визначена межами частина водного обєкта (обєктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден; територія морського порту це частина сухопутної території України з визначеними межами, у тому числі штучно створені земельні ділянки.

В період дії укладеного між сторонами у справі договору № 7/92Д від 18.12.2014р. на виконання робіт, а саме, протягом серпня 2016 року позивачем було прийнято на зберігання на користь вантажоодержувача ПП "Віатранс" (компанія Smart Trade Overseas Corp.) ячмінь навалом, зокрема, у кількості 4238 метричних тонн, який протягом певного часу зберігався на складах та плавємностях позивача, а потім, відповідно до доручення на навантаження № 1678/ЕК від 12.12.2016р. (т.2 а.с.29), у своїй переважній більшості, у кількості 3723,606 метричних тонн, був завантажений на судно Altenavi.

При цьому, 05.12.2016р., по отриманні від відповідача листа № 1282 від 05.12.2016р. про запланований 08.12.2016р. захід судна Altenavi до морського порту Херсон під завантаження ячменем (власник: компанія Smart Trade Overseas Corp.), позивач виставив відповідачу рахунок (попередній) № 2459 від 05.12.2016р. на суму 2 200 527,59 грн. за зберігання вказаного вантажу на складах та плавємностях позивача, за період після надходження даного вантажу до позивача для накопичення суднової партії (тобто, з серпня 2016 року) по дату виставлення рахунку (т.2 а.с.32). В подальшому, після завантаження судна Altenavi вказаним вантажем позивач виставив відповідачеві рахунок (остаточний) № 2632 від 26.12.2016р. на суму 2 254 985,57 грн. за зберігання вказаного вантажу на складах та плавємностях позивача, за період після надходження даного вантажу до позивача для накопичення суднової партії (тобто, з серпня 2016 року) по 17.12.2016р. (дата завершення завантаження судна Altenavi (т.2 а.с.35)).

Відповідач відмовився сплачувати будь-який з вказаних рахунків за зберігання ячменю позивачем, у зв'язку з чим позивач, керуючись положеннями п.7.11. укладеного між сторонами у справі договору № 7/92Д від 18.12.2014р. застосував до відповідача передбачену договором оперативно-господарську санкцію, а саме, притримання вантажу, притримавши на зберіганні на теплоході "Кілія" позивача 514,184 метричних тонн ячменю (власник - компанія Smart Trade Overseas Corp.) з 4238 метричних тон ячменю цього ж власника, запланованих до завантаження на судно Altenavi.

Після укладання між сторонами у справі договору № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт притримання позивачем вказаних 514,184 метричних тонн ячменю, у зв'язку з несплатою відповідачем рахунків за зберігання завантаженого на судно Altenavi ячменю, здійснювалося позивачем на підставі п.7.11. даного договору.

За зберігання вказаних 514,184 метричних тонн притриманого ячменю в період з 18.12.2016р. по 31.12.2016р. (за 14 днів) позивач виставив відповідачеві до оплати рахунок № 232 від 30.01.2017р. на суму 42 000,00 грн. (з ПДВ), керуючись положеннями п.6.2.2.3. договору № 7/92Д від 18.12.2014р. та за ставкою згідно Додатку № 5 до цього договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.12.2015р., а саме, 2500 грн. (без ПДВ) за добу зберігання вантажу (обсяг вантажу до 1000 тн.) в плавзасобах позивача (т.1 а.с.116).

За зберігання вказаних 514,184 метричних тонн притриманого ячменю в період з 01.01.2017р. по 24.01.2017р. (за 24 дні) позивач виставив відповідачеві до оплати рахунок № 314 від 07.02.2017р. на суму 2880,00 доларів США (з ПДВ), керуючись положеннями п. 5.2.1.3. договору № 3/113/Д від 21.12.2016р. та за ставкою згідно Додатку № 3 до цього договору, а саме, 100 доларів США (без ПДВ) за добу зберігання вантажу (обсяг вантажу до 1000 тн.) в плавзасобах позивача (т.1 а.с.117).

Відповідач відмовився сплачувати будь-який з вказаних двох рахунків за зберігання ячменю позивачем (№ 232 від 30.01.2017р. на суму 42000,00 грн. та № 314 від 07.02.2017р. на суму 2400,00 доларів США).

Наявність або відсутність у відповідача обов'язку по оплаті цих двох рахунків позивача за зберігання 514,184 метричних тонн притриманого позивачем ячменю, експедитором якого є відповідач, є предметом спору у даній справі. При цьому, спір щодо власне розміру плати за зберігання вказаного вантажу між сторонами відсутній.

Поряд з цим, судом встановлено, що ухвалою від 21.12.2016р. слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (кримінальна справа № 757/63429/16-к) задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України про накладення арешту на сільськогосподарську продукцію ТОВ "Гермес Лоджистік" та зупинення усіх видаткових операцій по ній, у зв'язку з здійсненням управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003216 від 08.11.2016р., у зв'язку з чим накладено арешт, як на речовий доказ злочину, на сільськогосподарську продукцію, що в 2016 році завезена ТОВ "Гермес Лоджистік" та на час винесення цієї ухвали зберігалася на теплоході "Кілія", що знаходиться за адресою м.Херсон, пр.-т Ушакова,4 (земельна ділянка між Одеською та Жовтневою площею) у м.Херсон), а саме, зерно ячменю у кількості 1327,58 тонн, та зупинено проведення видаткових операцій по цій сільськогосподарській продукції, з передачею вказаної арештованої сільсько-господарській продукції на відповідальне зберігання службовим особам Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" та покладанням витрат на зберігання арештованої сільськогосподарській продукції на її власника.

Згідно протоколу від 22.12.2016р., на підставі вказаної ухвали від 21.12.2016р. слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про арешт майна, капітаном податкової міліції Державної фіскальної служби, за дорученням слідчого Генеральної прокуратури України, накладено арешт на зерно ячменю, що належить ТОВ "Гермес Лоджистік" у кількості 514,184 тонн, що на момент накладення арешту перебував (зберігався) на теплоході "Кілія", що знаходиться за адресою м.Херсон, пр.-т Ушакова,4, та передане вказане заарештоване майно на відповідальне зберігання Державному підприємству "Херсонський морський торговельний порт" .

Ухвалою від 25.01.2017р. колегії суддів апеляційного суду м. Києва скасовано вказану ухвалу від 21.12.2016р. слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у кримінальній справі № 757/63429/16-к та постановлено нову ухвалу, за якою клопотання слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України про накладення арешту на сільськогосподарську продукцію ТОВ "Гермес Лоджистік" та зупинення усіх видаткових операцій по ній, у зв'язку з здійсненням управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003216 від 08.11.2016р., задоволено частково, у зв'язку з чим накладено арешт, як на речовий доказ злочину, на сільськогосподарську продукцію, що в 2016 році завезена ТОВ "Гермес Лоджистік" та на час винесення цієї ухвали зберігалася на теплоході "Кілія", що знаходиться за адресою м.Херсон, пр.-тУшакова,4 (земельна ділянка між Одеською та Жовтневою площею у м. Херсон), а саме, зерно ячменю у кількості 1327,58 тонн, та зупинено проведення видаткових операцій по цій сільськогосподарській продукції.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед, іншого притриманням. Згідно з ст. 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження притриманої речі несе кредитор, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 595 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника. Кредитор відповідає за втрату, псування або пошкодження речі, яку він притримує в себе, якщо втрата, псування або пошкодження сталися з його вини. Кредитор не має права користуватися річчю, яку він притримує у себе. Згідно з 596 Цивільного кодексу України до кредитора, який притримує у себе річ боржника, не переходить право власності на неї. Боржник, річ якого кредитор притримує, має право розпорядитися нею, повідомивши набувача про притримання і права кредитора. Згідно з ст.597 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання. Згідно з частиною 2 цієї ж статті порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 6 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження. Правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних із їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження визначено відповідним Порядком, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012р. № 1104. За п.32 цього Порядку фінансування витрат, повязаних із зберіганням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив передачу речових доказів на зберігання.

Крім того, за п. 13 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженого спільним наказом від 27.08.2010р. №51/401/649/471/23/125 Генеральної Прокуратури України, Міністерства внутрішніх прав України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховним Судом України, Державною судовою адміністрацією України витрати повязані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 3 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, що на вимогу суду, мають бути викладені письмово. Згідно з ч.1 ст.35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку оплачувати рахунки № 232 від 30.01.2017р. на суму 42 000,00 грн. та № 314 від 07.02.2017р. на суму 2400,00 доларів США за зберігання на плавзасобі позивача 514,184 метричних тонн притриманого позивачем ячменю, експедитором якого є відповідач, оскільки відповідач незгодний з вказаним притриманням (тобто, з застосуванням позивачем до відповідача вказаної оперативно-господарської санкції).

Даний довід відхиляється, оскільки у справі відсутні докази оскарження відповідачем до суду (шляхом подання позову про скасування оперативно-господарської санкції), в порядку ч. 2 ст. 237 Господарського кодексу України, застосування до нього позивачем з 18.12.2016р. оперативно-господарської санкції у вигляді притримання 514,184 метричних тонн вантажу. У справі ж № 923/1385/16 Господарського суду Херсонської області, яка згадується у відзиві позивача, предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості за послуги зберігання позивача, при розгляді якої відповідач заперечує обґрунтованість виставленого позивачем рахунку 2254985,57 грн. за зберігання вантажу на складах та плавємностях позивача, за період після надходження вантажу до позивача для накопичення суднової партії (тобто, з серпня 2016 року) по 17.12.2016р. (дата завершення завантаження судна Altenavi.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне вказати про наступне.

1. Відсутні письмові заявки щодо замовлення відповідачем позивачеві послуг із зберігання в період з 18.12.2016р. по 24.01.2017р. зберігання вантажу (514,184 метричних тонн ячменю), експедитором якого є відповідач, на теплоході "Кілія", або на інших складських потужностях позивача. Також, відсутні докази згоди відповідача (оформленої у будь-якому вигляді) на зберігання в період з 18.12.2016р. по 24.01.2017р. вказаних 514,184 метричних тонн ячменю на теплоході "Кілія".

2. Відповідно до п.13.6. Правил надання послуг у морських портах України, які затверджено наказом Міністерства інфраструктури України № 348 від 05.06.2013р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.08.2013р. за № 1401/23933, замовник відповідно до договору перевалки відшкодовує портовому оператору в повному обсязі вартість його послуг, повязаних з проведенням додаткових заходів щодо несвоєчасного вивезення вантажу з метою забезпечення його збереження, та витрати, повязані з переміщенням вантажу, не вивезеного у встановлений строк з морського порту, з метою вивільнення оперативних складських площ, зайнятих цим вантажем.

Згідно з п. 6.2.2.3. договору № 7/92Д від 18.12.2014р. на виконання робіт та згідно з п.5.2.1.3. договору № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт у випадку затримки вантажу у позивача, через неподання тоннажу під вивіз, невидача доручень, недопостачання суднової партії та інше) позивач має право нараховувати плату за зберігання та інші надані позивачем послуги та виставляти відповідачу щомісяця рахунки до оплати. Перелік вказаних у п. 6.2.2.3. договору № 7/92Д від 18.12.2014р. на виконання робіт та п.5.2.1.3. договору № 3/113/Д від 21.12.2016р. причин затримки вантажу у позивача, з якими пов'язується наявність у позивача права на отримання плати за зберігання та інші надані позивачем послуги по такому вантажу, є невиключним.

Проте, у даному випадку вантаж, 514,184 метричних тонн ячменю, не був вивезений відповідачем та залишився у позивача, внаслідок застосування позивачем до відповідача оперативно-господарської санкцій, згідно укладених між ними договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського кодексу України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Нормами ст.ст.594-597 Цивільного кодексу України (щодо врегулювання правовідносин з притримання) та/або нормами ст.ст. 235-237 Господарського кодексу України (щодо врегулювання правовідносин з застосування оперативно-господарських санкцій) не передбачено здійснення притримання майна, з стягненням плати за зберігання притриманого майна. Не передбачено здійснення притримання майна, з стягненням плати за зберігання притриманого майна, й безпосередньо, п.7.11.1-п.7.11.13 договорів № 7/92Д від 18.12.2014р. та № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт, за якими позивач та відповідач узгодили між собою порядок застосування передбачених цими договорами оперативно-господарських санкцій.

Крім того, згідно з п. 7.11.1 договору № 7/92Д від 18.12.2014р. на виконання робіт та згідно з п.7.11.1 договору № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт позивач має право притримувати вантаж, що знаходиться на території позивача, зокрема, до моменту сплати позивачу коштів за надані ним послуги і відшкодування здійснених позивачем витрат по платежах позивача. При цьому, за вказаними договорами (за їхніми п.1.3.) та за ст.1 Закону України "Про морські порти України" розмежовуються поняття території морського порту та акваторії порту (акваторії, в якій діє морській порт).

Таким чином, за п.7.11.1. вказаних договорів позивач та відповідач узгодили між собою застосування позивачем до відповідача оперативно-господарської санкції у вигляді притримання вантажу відносно вантажу, який знаходиться, саме, на території позивача. Іншого з матеріалів справи не слідує.

Тобто, уклавши між собою договори №7/92Д від 18.12.2014р. та №3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт позивач та відповідач не узгодили між собою такого порядку застосування оперативно-господарської санкції, у вигляді притримання вантажу, за яким така санкція може застосовуватися, й стосовно вантажу, який перебуває в акваторії порту (акваторії, в якій діє морській порт). При розгляді справи не є спірним той факт, що позивачем притримано 514,184 метричних тонн ячменю на зберіганні на теплоході "Кілія", що перебуває в акваторії дії позивача.

З урахуванням наведеного застосування позивачем до відповідача оперативно-господарської санкції у вигляді притримання вантажу, а саме, 514,184 метричних тонн ячменю на зберіганні на теплоході "Кілія", не відповідає узгодженому між позивачем та позивачем за п.7.11.1. договорів № 7/92Д від 18.12.2014р. та № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт

3. В період з 22.12.2016р. по 24.01.2017р. на 514,184 метричних тон ячменю, які позивач з 18.12.2016р. притримав на зберіганні на теплоході "Кілія", був накладений арешт за ухвалою суду від 21.12.2016р., як на речовий доказ у кримінальній справі, на підставі клопотання слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України. З урахуванням наведеного витрати, які пов'язані з зберіганням цих 514,184 метричних тонн ячменю на теплоході "Кілія" в період з 22.12.2016р. по 24.01.2017р., мають фінансуватися у відповідності до п.32 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних із їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012р. № 1104, а саме, за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив передачу речових доказів на зберігання.

Згідно з п.7.2. вказаних договорів відповідач несе відповідальність за введення з його вини та вини залучених ним третіх осіб заборон та обмежень на перевезення вантажів, а також, виконує повне відшкодування повязаного з цим матеріального збитку, та за несвоєчасний вивіз вантажів.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Натомість згідно з ст. 618 Цивільного кодексу України боржник відповідає за порушення зобовязання іншими особами лише у випадку, коли на таких осіб покладено його виконання, якщо договором або законом не встановлено відповідальності, безпосередньо, виконавця. Позивачем, не доведено в порядку ст.ст.32-34 ГПК України поданими суду доказами наявності вини відповідача (без урахування інших, окрім відповідача, залучених осіб, оскільки такі особи відсутні (не залучалися) у діях, які стали підставою для передачі зерна на відповідальне зберігання позивачу правоохоронним органом, й здійснення такого зберігання позивачем, зокрема, в період з 18.12.2016р. по 24.01.2017р.

З урахуванням наведеного, у його сукупності, суд дійшов висновку про здійснення позивачем зберігання в період з 18.12.2016р. по 24.01.2017р. на теплоході "Кілія" 514,184 метричних тонн ячменю, експедитором якого є відповідач, яке не замовлялося відповідачем, поза межами укладених між сторонами у даній справі договорів № 7/92Д від 18.12.2014р. та № 3/113/Д від 21.12.2016р. на виконання робіт.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 42000,00 грн. та 2880 доларів США (еквівалентом яких вказано 77699,52 грн.) плати за зберігання вантажу, експедитором якого є відповідач, не підлягають задоволенню. В задоволенні цих позовних вимог має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з відмовою в повному обсязі в задоволенні позову, судовий збір повністю, у сумі 1795,49 грн., покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 16.05.2017р.

Суддя К.В. Соловйов