ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа № 909/1002/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача: не зявився (належно повідомлений);

відповідача : не зявився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, вих. №589/01-18 від 01.03.2017 (вх. №01-05/1154/17 від 13.03.2017)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017

у справі №909/1002/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Управління соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, м. Тлумач Тлумацького району Івано-Франківської області

про стягнення 26 454,16грн заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ПАТ «Укртелеком» в особі Івано-Франківської філії ПАТ Укртелеком звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про стягнення 26 454,16грн заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є оператором телекомунікацій та відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів, ЗУ «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, надає послуги звязку на підставі публічного договору, зокрема, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати. Такі пільги встановлені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань», ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус», ЗУ «Про охорону дитинства».

Відповідно до п.п. б п.4 ч.1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості наданих послуг пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг на території Тлумацького району. До його повноважень належить здійснення відшкодування витрат, понесених позивачем, на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян.

Позивач вказує, що станом на 31.12.2015 (включно) він надав послуги відповідним категоріям населення на пільгових умовах, заборгованість по відшкодуванню яких за рахунок субвенції з бюджету становить 26 454,16 грн. Позивач зазначає, що на виконання наказу Міністерства праці та соціальної політики №535 від 04.10.2007 для проведення звірки розрахунків відшкодувань він щомісяця направляв відповідачу форми-2 Пільги, однак відповідач уникав підписання цих форм, не пояснюючи причини відмови. В подальшому відповідач визнав суму заборгованості, що підтверджується актом звіряння розрахунків, підписаний сторонами.

Посилаючись на ч. 2 ст. 617 ЦК України, рішення Європейського суду з прав людини «Терем ЛТД»,Чечеткін та Оліус проти України» від 15.05.2012, постанови Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446 та від 26.12.2011 у справі №9/400, практику Вищого господарського суду України, позивач вказує, що недофінансування відповідача коштами субвенції з державного бюджету не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобовязань перед позивачем щодо компенсації витрат за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 у справі №909/1002/16 (суддя Грица Ю.І.) позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 26 454,16грн заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги, та 1378,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 11, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 48 БК України, ст. 63 ЗУ «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002

При задоволенні позову суд виходив з того, що зведеним розрахунком видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг у листопаді та грудні 2015 року, підтверджено розмір витрат позивача на надання пільг на послуги звязку на суму 26 454,16грн. Суд встановив, що станом на 01.01.2016 згідно з актом звіряння розрахунків, який підписаний представниками двох сторін та скріплений печатками, підтверджено існування боргу в сумі 26 454,16грн. Посилаючись на ч.6 ст. 48 Бюджетного кодексу України та ст. 625 ЦК України, суд відхилив доводи відповідача про відсутність коштів та дійшов висновку про обгрунтованість позову та його задоволення.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідач вважає рішення незаконним,просить його скасувати, посилаючись на п.2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, згідно з яким фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті АРК, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського АРК значення і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Скаржник вказує, що він не отримав субвенцій з державного бюджету на відшкодування витрат на надання пільг за період з листопада по грудень 2015 року на послуги звязку відповідній категорії пільговиків на суму 26 454,16грн, тому відшкодування витрат позивачу не відбулося.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 у справі №909/1002/16 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.03.2017.

В судове засідання 28.03.2017 представники сторін не зявилися, жодних клопотань чи пояснень не подали, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджено повідомленнями про вручення їм 21.03.2017 ухвали суду.

Ухвалою від 28.03.2017 розгляд справи відкладено на 25.04.2017.

В судове засідання 25.04.2017 представники сторін також не зявилися, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо надання послуг зв'язку окремим категоріям споживачів на пільговій основі.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Пунктом 19 ч. 1 ст.12, п.10 ч. 1ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч.1 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», п.18 ч. 1 ст. 6-1, п. 10 ч.1 ст. 6-2, п.17 ч. 1 ст. 6-3, п.19 ч. 1 ст. 6-4 ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань», п.п. 11, 28 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч.1 ст.21, п. 8 ч.1 ст. 30 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 6 ч.1 ст. 6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус», п. 14 ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлені пільги щодо надання послуг звязку окремим категоріям споживачів, зокрема позачергове користування всіма послугами зв'язку, позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів, сплата абонентної плати за користування телефоном у розмірі 50 відсотків затверджених тарифів.

Відповідно до абзацу 3 підпункту "б" п.4 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського АРК та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, зокрема, видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян.

Частиною 1 ст.102 Бюджетного кодексу України встановлено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету "(далі - Порядок), згідно з п. 2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів) (п. 3 Порядку).

Відповідно до п. 4 цього Порядку перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Згідно з п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, пільг з послуг зв'язку, у т.ч. безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим нараховані постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (п. 6 Порядку).

Пунктом 8 Порядку передбачено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню .

З додатку № 3 до ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік» вбачається, що субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету №3511250 передбачена у сумі 1 917 833,2 тис. грн.

Частиною 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Як вбачається із зведеного розрахунку заборгованості по видатках на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в Тлумацькому районі Івано-Франківської області, у листопаді і грудні 2015 року позивач надавав пільговій категорії населення телекомунікаційні послуги, заборгованість за які на кінець року становить 26 454,16грн ( а.с. 8).

Позивачем та відповідачем підписаний акт звіряння розрахунків станом на 01.01.2016, згідно з яким заборгованість відповідача за послуги електрозв'язку, надані позивачем пільговим категоріям населення, що погашається за рахунок субвенцій з державного бюджету, становить 26 454,16грн. Акт підписаний представниками сторін без жодних зауважень, їх підписи скріплені відбитками печаток юридичних осіб( а.с. 10).

Отже, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що позивач надав послуги зв'язку пільговим категоріям населення, проте відповідач не провів розрахунків з позивачем за надані послуги у визначеному нормами чинного законодавства порядку, його заборгованість станом на 01.01.2016 становить 26 319,76грн.

Враховуючи норми ст.ст.525,526,625 ЦК України,ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 26.12.2011 у справі 9/400 та від 15.05.2012 у справі №11/446, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє як необгрунтовані доводи скаржника про те , що він не отримав субвенцій з державного бюджету на відшкодування витрат на надання пільг, оскільки неотримання субвенцій не є підставою для звільнення відповідача від обовязку, визначеного законом, провести розрахунки за надані позивачем послуги пільговим категоріям населення.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 у справі №909/1002/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 27.04.2017.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич