ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Справа № 913/521/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Кондратової І.Д.,
Могил С.К.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль"
на ухвалу та постановуГосподарського суду Луганської області від 01.11.2016 Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016
у справі№ 913/521/16 Господарського суду Луганської області
за скаргою на дії за позовомДержавного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДержавного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль"
про за участю: від позивача: від відповідача: від ВДВС:стягнення 235799684,20 грн., Никеруй Т.М., не з'явились, не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.06.2016 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто із Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 68988206,37 грн. боргу з оплати природного газу, 57968841,08 грн. втрат від інфляції, 4762682,70 грн. 3% річних та 204426,30 грн. витрат з оплати судового збору. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 101581256,32 грн. припинено.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Луганської області 05.07.2016 видано відповідний наказ.

Державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби 09.08.2016 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51897087 та накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику державному підприємству "Сєвєродонецька теплоелетроцентраль" у межах суми звернення стягнення 131924156,45 грн.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" 23.08.2016 звернулось до Господарського суду Луганської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку ст. 121-2 ГПК України з виконання судового наказу від 05.07.2016 у справі № 913/521/16, у якій просить: визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинені з проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 51897087, а саме: щодо накладення арешту на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2016; визнати недійсною постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2016.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.11.2016 у справі № 913/521/16 (суддя Корнієнко В.В.) відхилено скаргу Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 17.08.2016 № 06/05-229 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалу мотивовано тим, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника оскаржуваною постановою не суперечать вимогам діючого законодавства.

Постановою апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі № 913/521/16 (у складі колегії суддів: Агапова О.Л. - головуючого, Будко Н. В., Малашкевича С. А.) ухвалу Господарського суду Луганської області від 01.11.2016 у справі № 913/521/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними ухвалою та постановою, Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 01.11.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі № 913/521/16, і прийняти нове рішення про визнання незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинені з проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 51897087, а саме: щодо накладення арешту на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2016; визнання недійсною постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2016.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Для задоволення скарги необхідно встановити факти порушення посадовими особами державної виконавчої служби вимог законодавства, яке регулює виконавче провадження.

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин визначено:

1. Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

2. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судами встановлено, що на підставі заяви стягувача (позивача у справі) від 25.07.2016 № 14/2-1406В, ст. ст. 17, 19, 21, 25, 31 Закону України "Про виконавче провадження" постановою відділу ДВС від 09.08.2016 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 05.07.2016 № 913/521/16.

На підставі вказаної заяви стягувача, ст. 57 Закону відділом ДВС одночасно з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження 09.08.2016 прийнято постанову про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику: Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", адреса: м. Сєвєродонецьк, код ЄДРПОУ податковий номер: 00131050, у межах суми звернення 131924156,45 грн.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.01.2013 відносно заявника скарги порушено справу № 913/40/13-г про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Вказана справа розглядається за нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону від 30.06.1999 № 784-XIV.

Судами встановлено, що справа про банкрутство знаходиться на стадії процедури розпорядження майном.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону в редакції, яка діяла на час введення мораторію, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Статтею 12 зазначеного Закону передбачено, що в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство вказується про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви про порушення справи про банкрутство. Мораторій вводиться на задоволення всіх вимог кредиторів, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судами встановлено, що строк виконання зобов'язань боржника з оплати природного газу позивачу у справі настав у 2015 та 2016 роках, про що вказано у рішенні місцевого господарського суду від 22.06.2016 у справі № 913/521/16, на виконання якого видано наказ від 05.07.2016 № 913/521/16.

Тобто строк виконання зобов'язань боржника настав після порушення відносно нього справи про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Суди дійшли до правильного висновку, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вказані зобов'язання.

Відповідно, у спорі, що розглядається, виконавче провадження не підлягає зупиненню, не зважаючи на те, що відносно боржника порушено справу про банкрутство.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника оскаржуваною постановою, не суперечило вимогам діючого на час здійснення виконавчих дій законодавства.

Доводи заявника про те, що він дізнався про свій статус боржника у виконавчому провадженні лише з постанови про арешт свого майна, що позбавило його права на самостійне виконання рішення у встановлений законом строк, та позбавило його можливості своєчасно повідомити державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, правомірно не прийнято господарським судом до уваги як такі, що не відповідають матеріалам справи. Оспорювані постанови правомірно винесені однією датою, а обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, відсутні.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 01.11.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі № 913/521/16 Господарського суду Луганської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином ухвала Господарського суду Луганської області від 01.11.2016 та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі № 913/521/16 Господарського суду Луганської області підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 01.11.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі № 913/521/16 Господарського суду Луганської області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 01.11.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі № 913/521/16 Господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Кондратова І.Д.
Могил С.К.