ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р.Справа № 916/462/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за за довіреністю №3807 від 01.11.2016р.;

ОСОБА_2, фізична особа-підприємець;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №906 від 19.12.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/462/17:

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4;

про стягнення 213433,47 грн., -

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - Відповідач) із позовом про стягнення боргу за договором про надання послуг, з урахуванням сум неустойки, інфляційних втрат, річних, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за цим договором.

З підстав ст.ст. 526, 549, 550, 625 ЦК України, ст.ст. 173-175, 193 ГК України позивач просить позов задовольнити.

Представник відповідача з вимогами не згоден повністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

За клопотанням представника позивача справа розглянута в режимі відеоконференції у присутності обох сторін.

В засіданні суду оголошувалась перерва з 20.03.2017р. по 10.04.2017р., з 10.04.2017р. по 25.04.2017р. та з 25.04.2017 р. по 10.05.2017 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.04.2017р. строк розгляду спору по справі № 916/462/17 продовжено до 10 травня 2017р.

В засіданні суду 10.05.2017 р. за правилами ст. 85 ГПК України, у присутності представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 901 ГК України. за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст. 902 ГК України, виконавець зобов'язаний надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно ст. 907 ГК України Розірвання договору про надання послуг.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Як свідчить зміст позову, у справі йдеться про стягнення коштів за договором про надання послуг

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, 04 вересня 2014 року між сторонами у справі укладений договір про надання послуг № 04-09-2014 (далі -Договір) за яким Позивач (Замовник) зобов'язаний за завданням Відповідача (Виконавця) надавати послуги в модернізації та технічної підтримки і супроводу Веб-сайтів, а Замовник зобов'язаний оплатити Виконавцю такі послуги відповідно до умов Договору.

У цей же день сторони уклали Додаток № 1 до вказаного Договору, на підставі якого, як зазначає позивач, Замовником (Позивачем) здійснені авансові платежі за послуги в модернізації та технічної підтримки і супроводу Веб-сайтів за наявним у справі квитанціями. Всього на суму 121132 грн.

За умовами Договору Відповідачеві нараховані штрафні санкції, згідно наданого позивачем розрахунку.

За п. 2.2 Договору сторони узгодили, що конкретний перелік і вартість послуг, які надаватимуться, а також термін виконання послуг і терміни оплати буде вказаний в Додатках до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно Додатку № 1 до вказаного Договору, в ньому сторони не узгоджували конкретний вид робіт, суми та інші умови які б значили, що з боку Замовника була замовлена конкретна послуга за конкретну оплату, а лише конкретизували деякі умови їх співпраці.

Так у Додатку № 1 чітко вказано, що кожне замовлення повинно бути узгоджено сторонами у технічному завданні та кошторисі.

Отже згідно п.1 даного Додатку № 1 Виконавець взяв на себе обов'язок виконати послуги щодо технічної підтримки та модернізації Веб-сайтів у відповідності з узгодженим між Замовником та Виконавцем технічним завданням та кошторисом на кожне замовлення окремо.

У відповідача за період та на суми на які посилається позивач відсутні замовлення з боку останнього на підставі Договору.

Позивач не надав жодного документу, додатку, технічного завдання, кошторису до Договору, посилаючись лише на Додаток № 1 до вказаного Договору, який не містить конкретних замовлень, строків та суми винагороди за їх виконання, а також на квитанції про оплату.

Надані позивачем квитанції, на думку суду, не є належним доказом виникнення зобов'язань у відповідача по даному Договору, оскільки вони не містять в призначенні платежу посилання на даний Договір.

Тобто позивачем був поповнений картковий рахунок відповідача.

Аналізуючи приведене суд вважає, що вказана обставини не свідчать про оплату послуг Відповідача саме за вказаним Договором.

Крім того, за п. 7.1 Договору приймання-передача послуг здійснюється Сторонами за Актами приймання -передачі результатів наданих послуг. Таких актів у справі немає.

Таким чином встановити факт приймання - передачі наданих послуг сторонами за Договором не можливо.

З огляду на приведене суд вважає, що позивачем не доведений факт сплати коштів за вказаними квитанціями та платіжними дорученнями саме за вказаним Договором.

За таких обставин, господарський суд вважає що підстав для задоволення позову не має.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15 травня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук