ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 926/738/17

За позовом приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група

до відповідача - приватного підприємства Колос

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 61929,50 грн.

Cуддя М.І.Ніколаєв

представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 23.03.2016 року;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність від 20.01.2016 року.

СУТЬ СПОРУ: приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група звернулось з позовом до приватного підприємства Колос про відшкодування в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 61929,50 грн.

Ухвалою від 28.02.2017 року порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 22.03.2017 року за участю представників сторін.

Ухвалами суду від 22.03.2017 року, від 30.03.2017 року та від 10.04.2017 року розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_3 огляду пошкодженого транспортного засобу від 19.03.2015 року складений з порушенням законодавства, зокрема, для огляду пошкодженого авто позивач не викликав представника відповідача.

Представник позивача у запереченнях на відзив пояснив, що відповідно до п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року №142/5/2092 здійснюється в разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ, проте у звязку із відсутністю такої потреби представник відповідача не викликався.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.2014 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Українська страхова група (страховик) та гр. ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0102-14-00201, предметом якого є страхування транспортного засобу Land Rover Range Rover, державний номер AA 0073OC, 24 року випуску.

Вигодонабувачем за даним договором є гр. ОСОБА_5, яка є власником вищевказаного транспортного засобу.

Як вбачається з копій банківських виписок страхувальником 16.07.2014 року та 20.02.2015 року сплачено страхову премію в загальній сумі 95085,24 грн.

Відповідно до наказу відповідача від 01.06.2006 року №27-ОС гр. ОСОБА_3 прийнятий на роботу водієм (експедиція Київ).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІСС №230535 від 27.06.2003 року, автомобіль Mersedes-Benz 814 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить приватному підприємству Колос.

19.03.2015 року водій відповідача - гр. ОСОБА_3, керуючи автомобілем Mersedes-Benz 814 D, реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Васильківській, 29, допустив відкриття дверей транспортного засобу, внаслідок чого здійснив пошкодження автомобілів: Mersedes-Benz GL 550, реєстраційний номер НОМЕР_2; Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_3; Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_4, припаркованих з правого краю проїзної частини, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Факт ДТП підтверджується довідкою №59930157 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою ВДАІ Голосіївського РУ ГУУМВС в м. Києві.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 08.04.2015 року у справі № 752/5123/15-ц ОСОБА_3 визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

19.03.2015 року ОСОБА_5, як вигодонабувач за договором №28-0102-14-00201 від 14.07.2014 року, звернулася до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група із заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі наданих документів було складено страховий акт №ДККА-43420 від 31.03.2015 року, згідно з яким сума страхового відшкодування склала 105858,02 грн. та страховий акт №ДККА-43420/1 від 23.04.2015 року, згідно з яким сума страхового відшкодування склала 5571,48 грн.

Страхувальнику на підставі вказаних страхових актів виплачено страхове відшкодування в розмірі 105858,02 грн. та 5571,48 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №6486 від 31.03.2015 року та №8183 від 23.04.2015 року.

Цивільна відповідальність відповідача застрахована у акціонерному товаристві Українська пожежно-страхова компанія згідно полісу №АІ/6802681.

27.04.2015 року приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група звернулося до акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія з заявою на виплату відшкодування в порядку регресу.

Акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія виплатило страхове відшкодування в розмірі ліміту за шкоду завдану майну передбачену полісом в сумі 49500,00 грн. (за мінусом франшизи 500,00 грн.)

Відтак залишок боргу який повинен сплатити відповідач становить 61929,50 грн. (111429,50 грн.-49500,00 грн.)

28.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 26367 про відшкодування 61929,50 грн. боргу, яка залишена останнім без відповіді.

Згідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

При цьому, страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (постанова ВСУ від 23.12.2015 року №6-2587цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, відтак, позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки Голосіївським районним судом міста Києва встановлено вину працівника відповідача у скоєні ДТП, а матеріалами справи підтверджено факт сплати позивачем суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що у відповідача виникло зобовязання відшкодувати в порядку регресу завдану внаслідок ДТП шкоду у межах понесених страховиком фактичних витрат.

Відповідач заявлених до нього позовних вимог не спростував належними та допустимими доказами, а відтак позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір у звязку з задоволенням позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного підприємства Колос (м. Чернівці, пл. Театральна, 6, ) на користь приватного акціонерного товариства Українська страхова група (м. Київ, вул. І.Федорова, 32 А, ) 61929,50 грн. заподіяної шкоди та 1600,00 грн. судового збору.

Повне рішення складено та підписано 17.05.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, передбаченого для оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя М.І. Ніколаєв