ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р.Справа № 916/3680/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя: В.В. Лашин

судді: Л.В. Лавриненко

ОСОБА_1

При секретарі: А.В. Безпалюку

За участю представників сторін:

Від ТОВ "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ" ОСОБА_2

Від ТОВ "БС Шіппінг Сервіс ЛТД" ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ" та товариства з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД"

на рішення господарського суду Одеської області

від 28.02.2017

у справі №916/3680/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ"

до відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "БС Шіппінг Сервіс ЛТД"

про стягнення 9 477,50 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 С Транспорт» (в подальшому за текстом ТОВ «ОСОБА_4 С Транспорт») звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «БС Шіппінг Сервіс Лтд» (далі ТОВ «БС Шіппінг Лтд») про стягнення 8818,52 грн. боргу, 538,66 грн. інфляційних збитків, 120,32 грн. 3 % річних, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з повної оплати за договором № 056/14 від 11.04.2014 р. про організацію перевезення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28 лютого 2017 року (суддя Цісельський О.В.) позовні вимоги задоволені частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 3 779,29 грн. основного боргу, 262,89 грн. інфляційних збитків, 3% річних у сумі 71,56 грн. та витрати на оплату судового збору у сумі 598,02 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ТОВ «ОСОБА_4 С Транспорт» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог по відшкодуванню наднормативного простою та постановити нове, яким стягнути заборгованість в сумі 4199,36 грн. за додаткове використання транспортних засобів, 275,71 грн. інфляційних втрат та 48,76 грн. 3 % річних, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, оскільки заборгованість відповідача підтверджується первинними бухгалтерськими документами: актом прийому-передачі виконаних робіт, зареєстрованою податковою накладною із зазначенням розрахунку коштів за понаднормативний простій, яка була прийнята відповідачем без корегувань.

Також з апеляційною скаргою звернулося й ТОВ «БС Шіппінг Лтд», яке просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, зазначаючи те, що позивачем не були виконані договірні зобовязання щодо передачі товаро-транспортних накладних та інших документів, передбачених порядком перевезення, з відмітками митниці, вантажоодержувача /вантажовідправника та пункту прийому контейнерів, з наданням яких пов'язується здійснення оплати.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ТОВ «ОСОБА_4 С Транспорт» підлягаючою задоволенню, тоді як належних правових підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «БС Шіппінг Лтд» не знаходить, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків визначені договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 названого Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів.

Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2014 року між ТОВ «ОСОБА_4 С Транспорт» (Виконавець) та ТОВ «БС Шіппінг Лтд» (Замовник) було укладено договір про організацію перевезення № 056/14, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується здійснювати з повною майновою відповідальністю організацію доставки контейнерів з вантажем автомобільним транспортом і приймально-здавальні операції з вантажами у великотоннажних контейнерах.

Пунктом 2.5 договору визначене зобовязання відповідача оплачувати позивачу додаткове використання транспортних засобів автотранспорту у вантажоодержувачів / вантажовідправників, виключаючи вихідні та святкові дні, у разі затримки на термін більше зазначеного в пункті 2.4 договору у розмірі 300 грн.

Додаткове використання транспортних засобів може бути сплачено безпосередньо від вантажоодержувачів/вантажовідправників, в цьому випадку Виконавець зобов'язаний повідомити Замовника про оплату додаткового використання транспортних засобів протягом 24 годин з моменту отримання оплати додаткового використання транспортних засобів, якщо інше не погоджено у відповідній заявці.

Згідно до п. 2.6 Договору встановлено, що повний розрахунок за перевезення здійснюють при наявності наступних документів: оригіналів товарно-транспортних та інших документів, передбачених нарядом на перевезення, документів з відмітками митниці, вантажоодержувача/вантажовідправника та пункту прийому контейнерів; актів технічного стану пошкоджених контейнерів; актів опломбування контейнерів або відмітки про опломбування на зворотному боці наряду на експорт, завірених відправником (при експорті).

При невиконанні вищевказаних умов перевезення не оплачується, однак якщо Виконавець попередив Замовника про відсутність вищевказаних документів чи відміток та отримав погодження на продовження перевезення в усній чи письмовій формі, перевезення оплачується у повному обсязі.

Водночас, у пункті 4.1 договору, який безпосередньо регламентує порядок розрахунків, сторони передбачили, що надані послуги з організації перевезення оплачуються відповідачем шляхом безготівкового переказу вартості послуг на підставі оригіналу рахунку за умови надання оригіналів акту прийому-передачі виконаних робіт, податкової накладної (якщо Виконавець є платником ПДВ), товарно-транспортних накладних з відмітками вантажоодержувача/ вантажовідправника, митниці (за необхідності) та документу, підтверджуючого здачу контейнера в пункт прийому.

Позивачем було надано виставлено відповідачу рахунок № 654 від 11.05.2016 р. на суму 8818,52 грн. за послуги з організації перевезення вантажу на митній території України за маршрутом Одеса-Одеса MSKU1939196, а також за додаткове використання транспортних засобів MSKU1939196. Зазначені послуги підтверджені актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000650 /а.с.15/.

Проте, відповідачем вартість отриманих від позивача послуг не сплачено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив з того, що з урахуванням приписів п.2.6 договору перевезення, у відповідача виникло зобов'язання з оплати лише транспортних послуг на митній території України (маршрут Одеса-Одеса MSKU1939196) в сумі 3 149,41 грн. без ПДВ, оскільки доказів простою автотранспорту та підстави для здійснення відповідачем оплати додаткового використання автотранспорту в порядку п. 2.5 договору, матеріали справи не містять. З огляду на це, господарським судом самостійно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до приписів статті 625 ЦК України.

Однак судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі, не повно зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору у їх сукупності.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України від 22 травня 2003 року № 852-IV «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 названого Закону також визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану (постанова Верховного суду України від 04.10.2016 р. у справі № 810/7161/14).

Обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю. Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 908 ЦК України).

За визначеннями, наведеними у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 р. № 363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Пунктом 11.1 згаданих Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Між тим, Статутом автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969 р. № 401, підставою для виписки рахунку за виконані перевезення визначені не лише товаро-транспортні накладні, а й акти (п. 46, 48, 102 Статуту).

Відтак, за наявності документів, що підтверджують фактичне здійснення перевезення, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій й не може бути підставою для звільнення контрагента від сплати за надані послуги з перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що надання позивачем відповідачу транспортних послуг є акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № ОУ-0000650 /а.с.15/, підписаний сторонами та скріплений печатками учасників спору, яким зафіксований факт як надання послуг на митній території України по маршруту Одеса-Одеса, так і обставини дійсного додаткового використання транспортних засобів, а всього на суму 8818,52 грн.

При цьому, податкову накладну № 28 від 11.05.2016 р., яка була зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних, із зазначенням розрахунку коштів безпосередньо як за транспортні послуги, так й за понаднормативний простій, яка була прийнята відповідачем без корегувань.

Зазначене спростовує твердження ТОВ «БС Шіппінг Лтд», наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності обовязку здійснення оплати за надані послуги з перевезення.

Ненадання позивачем обумовлених договором документів надає можливість відповідачу звернутися до суду із зобовязанням ТОВ «ОСОБА_4 С Транспорт» виконати умови договору. Такі вимоги по даній справі не були предметом спору й не розглядалися.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ОСОБА_4 С Транспорт» є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області не відповідає обставинам справи, а тому підлягає частковому скасуванню щодо невизнання позовних вимог ТОВ «ОСОБА_4 С Транспорт» в сумі 4199,36 грн. за додаткове використання транспортних засобів, 275,71 грн. інфляційних втрат та 48,76 грн. 3 % річних.

Керуючись статтями 44, 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

У задоволені апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «БС Шіппінг Сервіс Лтд» відмовити.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 С Транспорт» задовольнити, а рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2017 р. у справі № 916/3680/16 скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за додаткове використання транспортних засобів, інфляційних втрат та 3 % річних, позов в цій частині задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БС Шіппінг Сервіс Лтд» ( м. Одеса вул.Торгова, буд.5, прим.№701) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 С Транспорт» ( Лдеська обл., Комінтернівський р-н, смт. Комінтернівське, пр-т 40-річчя Визволення 2-Б ) 4199,36 грн. за додаткове використання транспортних засобів, 275,71 грн. інфляційних втрат та 48,76 грн. 3 % річних, а також 1515 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

В решті рішення залишити без змін.

Наказ доручити видати господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя І.Г. Філінюк