ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. Справа № 909/1144/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого - судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

при секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, № 1515 від 14.02.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/903/17 від 28.02.2017 р.),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року

у справі № 909/1144/16 (суддя Грица Ю.І.),

порушеній за позовом

позивача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Долина, Івано-Франківської області,

до відповідача: Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, м. Долина Івано-Франківської області,

про: стягнення заборгованості за договором № 15/11/09-02 від 15.11.2009 р. в сумі 41500,00 грн. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: не прибув.

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2017 р., справу № 909/1144/16 Господарського суду Івано-Франківської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 р. апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 03.03.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, № 1515 від 14.02.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/903/17 від 28.02.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 05.04.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази - оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 26.04.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а. с. 60/зворот).

В судове засідання (26.04.2017 р.) представник апелянта/відповідача, повторно, не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано апелянтом/відповідачем (Долинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області) 10.03.2017 р. за № 776 (а. с. 38) та наступною рекомендованою кореспонденцією.

05.04.2017 р. апелянтом, на виконання ухвали суду на електронну адресу Львівського апеляційного господарського суду було надіслано супровідний лист № 5787 від 05.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/2466/17 від 05.04.2017 р.) з додатками: копія акту опису й арешту майна від 03.11.2014 р.; копія виконавчого листа по справі № 343/2248/13-ц від 20.06.2014 р.; копія постанови про закінчення виконавчого провадження № 15210669 від 20.05.2011 р., також аналогічний супровідний лист апелянтом надіслано поштовим відділенням та отримано суду за вх. № ЛАГС 01-04/2680/17 від 14.04.2017 р.

Як вбачається з апеляційної скарги (а. с. 40-41), апелянт просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 р. по справі № 909/1144/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення основного боргу в сумі 41500,00 грн. відмовити повністю.

Представник позивача в судове засідання, повторно, не прибув, вимог ухвали суду не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано позивачем 11.03.2017 р. за № 771 та наступною рекомендованою кореспонденцією.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 р. апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 03.03.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, № 1515 від 14.02.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/903/17 від 28.02.2017 р.) до провадження та у зв'язку з неприбуттям в судове засідання представників сторін ухвалою суду від 05.04.2017 р. розгляд справи було відкладено на 26.04.2017 р., про що сторін було повідомлено рекомендованою кореспонденцією.

Однак, уповноважений представник апелянта/відповідача та позивача в судове засідання, повторно, не прибули.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість одного з представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 р. участь уповноважених представників сторін обов'язковою не визнавалась (а. с. 59-60).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 р. (пунктом 4 резолютивної частини ухвали) зобов'язано позивача (Фізична особа-підприємець ОСОБА_2) подати суду: копію свідоцтва про державну реєстрацію; письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, однак, вимоги ухвали суду позивачем виконано не було.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи № 909/1144/16 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представників апелянта/відповідача та позивача, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2017 р. у справі № 909/1144/16 (суддя Грица Ю.І.) позов задоволено, вирішено стягнути з Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 3, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500, код 34536065) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) заборгованість за договором в сумі 41500,00 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. (абзац перший та другий резолютивної частини рішення) (а. с. 28, 29-30).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду апелянт/відповідач (Долинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 40-41), просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 р. по справі № 909/1144/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення основного боргу в сумі 41500,00 грн. відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, так як суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Апелянт в апеляційній скарзі, покликається на те, що судом першої інстанції приймаючи рішення було взято до уваги лише твердження позивача, про те, що позивачу було передано на відповідальне на відповідальне оплатне зберігання згідно акту опису й арешту майна АА № 086955 від 09.10.2009 року під час примусового виконання виконавчого листа № 2-1002 від 12.10.2009 року, виданого Долинським районним судом, що в подальшому стало підставою для укладення договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 року, однак, на думку апелянта, спірне майно перебувало в іпотеці ТзОВ «Кредитні ініціативи», на яке звернуто стягнення згідно виконавчого листа Долинського районного суду № 343/2248/13-ц від 20.06.2014 року для задоволення вимог стягувача ТзОВ «Кредитні ініціативи», відтак, на виконання даного виконавчого листа іпотечне майно боржника описано та арештовано згідно акту опису й арешту майна від 03.11.2014 року.

Крім того, судом не було взято до уваги, те, що згідно п. 6.4 договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 року, термін дії договору складає термін до моменту реалізації майна, що перебуває на зберіганні, проте, згідно акту опису й арешту майна від 09.10.2009 року, для задоволення вимог АК «Промінвестбанк» реалізація майна не здійснювалась.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1002 від 12.10.2009 року, виданого Долинським районним судом, про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат з ОСОБА_3 на користь АК «Промінвестбанк», яке закінчено 20.05.2011 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року у зв'язку з направленням виконавчого документа за належністю до відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції (майно боржника, яке знаходилось на території Долинського району, реалізовано не було, а згідно виконавчого документу, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Апелянт також покликається на те, що відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем. Відповідна угода між Долинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 343/2248/13-ц від 20.06.2014 року, виданого Долинським районним судом, не укладалась. Відповідно, відсутні правові підстави для перерахування коштів ФО-П ОСОБА_2

Скаржник, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не враховано положення п. 5.1 договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 року, згідно якого, сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по договору, якщо воно виявилось наслідком дії обставин непереборної сили (стихійні лиха, війни і військові дії, масові безпорядки, акти органів державної влади або управління), які роблять неможливим виконання договору. Як вже зазначалось, 20.06.2014 року Долинським районним судом видано виконавчий лист № 343/2248/13-ц про звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_3 для задоволення вимог стягувана ТзОВ «Кредитні ініціативи». Вказана обставина є підставою для звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань відповідно п. 5.1 договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 року.

Таким чином, на думку скаржника, місцевий господарський суд не дослідив підписаний сторонами договір та наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню, в зв'язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 16.12.2016 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовними вимогами (а. с. 3-4) до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, м. Долина Івано-Франківської області, про стягнення заборгованості за договором № 15/11/09-02 від 15.11.2009 р. в сумі 41500,00 грн. та стягнення судових витрат, які ухвалою місцевого господарського суду від 21.12.2016 р.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 15.11.2009 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець - за договором, позивач - у справі) та Відділом державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції (замовник - за договором, відповідач - у справі) укладено договір № 15/11/09-02 (далі за текстом -Договір) (а. с. 7-8).

Слід зазначити, що вищезазначений договір було укладено на підставі акту опису й арешту майна від 09.10.2009 р.(а. с. 9-10), відповідно до якого, майно, зокрема, виробнича будівля загальною площею 289,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, було описане й арештоване та передане на зберігання ФОП ОСОБА_2 З тексту даного акту випливає, що опис і арешт майна вчинено на виконання виданого Долинським районним судом виконавчого листа, за яким стягувачем є АК "Промінвестбанк".

Зазначений вище Договір укладений між сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписані повноважними представниками обох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст.ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином в силу ст. 204 ЦК України, оскільки суду не доведено зворотного.

За основними та другорядними ознаками, зазначений вище договір за правовою природою є договором зберігання, оскільки відповідає вимогам ст. 936 Цивільного кодексу України (скорочено ЦК України).

У відповідності до вимог частини 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності до умов п. 1.1 договору, виконавець зобов'язався надати замовнику послуги з платного зберігання майна власними силами і засобами до реалізації заставного майна, а саме: виробничої будівлі загальною площею 289,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно п. 2.1 виконавець надає послуги по забезпеченню зберігання майна замовника.

Права та обов'язки сторін сторонами визначено розділом 2 договору та зокрема відповідальність сторін розділом третім.

Так, відповідно до п. 2.4 договору сторонами було погоджено, що встановлено замовник зобов'язався прийняти і оплатити вищезгадані послуги у відповідності до п. 4.1. даного договору.

У відповідності до п. 4.1. договору сторонами погоджено розмір плати виконавцю (Позивач - за договором) за збереження майна в сумі 500,00 грн. в місяць.

Плата за надані послуги вноситься шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після закінчення строку договору, а саме після реалізації заставного майна (п. 4.2 договору).

Згідно наявного в матеріалах справи Акта приймання-передачі майна до договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 р., замовник передав, а виконавець прийняв на зберігання майно, а саме: виробнича будівля загальною площею 289,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, будівля знаходиться в задовільному стані, явних ознак руйнування немає (а. с. 11).

Слід зазначити, що даний акт укладений між сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписаний повноважними представниками обох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін.

Крім того, у даному акті на час його складання « 15 листопада 2009 року» відсутні будь-які застереження, зауваження та/або претензії сторін щодо майна: виробнича будівля загальною площею 289,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, яке за ним передається. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 4.2 договору плата за надані послуги вноситься, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після закінчення строку договору, а саме після реалізації заставного майна.

Згідно п. 6.4 договору термін дії договору складає термін до моменту реалізації майна, що перебуває на зберіганні.

Відповідно до вищенаведеного, матеріалами справи підтверджується факт передачі відповідачем вказаного майно на зберігання позивачу на виконання умов договору №15/11/09-02 від 15.11.2009 р., однак, жодної оплати згідно умов спірного договору відповідачем проведено не було, у зв'язку з чим, позивачем на адресу відповідача 10.11.2016 р. за вх. № 1011/01 було скеровано лист (а. с. 13) з вимогою провести розрахунок за надані позивачем послуги за зберігання майна, також до листа-вимоги позивачем було долучено свідоцтво про державну реєстрацію № 237965, копію листа № 09-01/1112 від 11.11.2009 р., копію договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 р. та акт державного виконавця про передачу майна на зберігання.

Вищезазначений лист був отриманий відповідачем 11.11.2016 р. за вх. № 2992 (а. с. 13), що підтверджується відміткою канцелярського штемпеля, крім того, відповідачем було надано відповідь № 7810 від 21.11.2016 р. (а. с. 16), в якій зазначив, що реалізація даного майна не проводилась.

Враховуючи вищезазначені обставини справи, позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовними вимогами про заборгованості за договором № 15/11/09-02 від 15.11.2009 р. в сумі 41500,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, в силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами у справі виникли зобов'язальні відносини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч.1,7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, 10.11.2016 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано листа №1011/01 з проханням провести розрахунок за надані послуги за договором №15/11/09-02 від 15.11.2009 р.

З копій акту №1111/01 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) складений 10.11.2016 та рахунку-фактури №43 від 10.11.2016, що було надіслано позивачем разом з вказаним вище листом, вбачається, що позивачем надано на користь відповідача послуги зі збереження обумовленого договором майна на суму 41500,00 грн.

Проте, Долинським районним відділом ДВС у відповідь ФОП ОСОБА_2 надіслано листа №7810 від 21.11.2016, в якому зазначено, що на майно ОСОБА_3, а саме: виробничу будівлю, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Долинський район, АДРЕСА_3, звернуто стягнення згідно виконавчого лист Долинського районного суду від 20.06.2014 для задоволення вимог стягувача - ТОВ "Кредитні ініціативи", дане майно було описано й арештовано згідно акту опису й арешту майна від 03.11.2014 р. Крім цього, в даному листі зазначено, що згідно акту опису й арешту майна від 09.10.2009 р., для задоволення вимог АК "Промінвестбанк" реалізація вказаного майна не здійснювалась.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, всупереч умов укладеного між сторонами договору відповідачем не здійснено оплату за надані позивачем послуги.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Твердження апелянта в апеляційній скарзі на те, що в зв'язку зі зверненням стягнення на виробничу будівлю загальною площею 289,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за іншим виконавчим документом в іншому виконавчому провадженні, вищевказане майно 03.11.2014 р. було описане та арештоване, не заслуговує на увагу колегії апеляційного суду, оскільки дана обставина не позбавляє обов'язку виконання договірних зобов'язань перед ФОП ОСОБА_2 в частинні здійснення оплати за надані послуги зберігання згідно №15/11/09-02 від 15.11.2009 р.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, матеріалами справи підтверджено факт виконання ФОП ОСОБА_2 зі свого боку умов договору та факт неналежного виконання Долинським районним відділом ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області договірних зобов'язань в частині оплати за надані послуги, відтак, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо тверджень апелянта, що відповідна угода між Долинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 343/2248/13-ц від 20.06.2014 року, виданого Долинським районним судом, не укладалась, відповідно і відсутні правові підстави для перерахування коштів ФО-П ОСОБА_2, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Також не заслуговують на увагу суду покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано положення п. 5.1 договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 року, згідно якого, сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по договору, якщо воно виявилось наслідком дії обставин непереборної сили (стихійні лиха, війни і військові дії, масові безпорядки, акти органів державної влади або управління), які роблять неможливим виконання договору. Як вже зазначалось, 20.06.2014 року Долинським районним судом видано виконавчий лист № 343/2248/13-ц про звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_3 для задоволення вимог стягувана ТзОВ «Кредитні ініціативи». Вказана обставина є підставою для звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань відповідно п. 5.1 договору № 15/11/09-02 від 15.11.2009 року, оскільки такі твердження апелянта є надуманими.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи усе вищенаведене, дослідивши обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2017 р. у справі № 909/1144/16 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 35, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року у справі № 909/1144/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

26.04.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 04.05.2017 р.