ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2017 Справа № 905/351/17

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при секретарі судового засідання Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Приватного підприємства «Центр сучасних технологій», Донецька область, с. Новоселидівка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА», Донецька область, с. Новоселидівка

про: стягнення заборгованості у розмірі 114360,64 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 02.12.2016р.;

ОСОБА_3 за довіреністю від 02.12.2016р.

Позивач, Приватного підприємства «Центр сучасних технологій», Донецька область, с. Новоселидівка звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА Україна», Донецька область, с. Новоселидівка про стягнення заборгованості у розмірі 114360,64 грн., а саме: 100800,00 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 467,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 3093,64 грн., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди від 01.10.2009р. в частині порушення строків оплати оренди; акт прийому-передачі в оренду будівлі від 01.10.2009р.; додаткових угод: №1, №2 від 01.04.2011р., №2 від 31.12.2012р., №3 від 28.02.20113р., №4 від 31.07.2013р., №5, №6 від 31.03.2014р., №7 від 31.12.2015р., актів прийому-передачі виконаних послуг: від 31.10.2016р, від 30.11.2016р., від 31.12.2016р., виписки по особовому рахунку.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.02.2017р. було порушено провадження по справі №905/351/17 та призначено судове засідання на 02.03.2017р., відкладено розгяд справи на 22.03.2017р.

09.03.2017р. через канцелярію суду представник відповідача надав відзив на позовну заяву від 20.02.2017р., в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими і незаконними у звязку з тим, що Договір оренди від 01.10.2009р. є неукладеним. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про орендну землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації та відповідно до ст. 794 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації. Додатковою угодою №2 від 31.12.2012р. були внесені зміни до п.7.1. Договору, а саме: цей договір діє з 01.10.2009р. по 28.02.2013р., тобто строк дії договору понад 3 роки.

Протоколом судового засідання господарського суду Донецької області від 22.03.2017р. було оголошено перерву до 05.04.2017р.

04.04.2017р. через канцелярію суду представник відповідача надав додаткові письмові пояснення 04.04.2017р., в яких зазначає, що договір оренди від 01.10.2009р. підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації; згідно Наказу №28/10, доданого до позовної заяви, ОСОБА_4І був призначений директором ПП «Центр сучасних технологій» з 28.10.2010р., що свідчить про відсутність у ОСОБА_4 станом на 01.10.2009р. повноважень на укладання будь-яких угод від імені ПП «Центр сучасних технологій»; позивачем не доведено наявність у нього права власності на земельну ділянку площею 2,5 га та комплекс виробничих будівель та споруд, розташованих за адресою: Донецька область, Мар'їнський район, село Новоселидівка, промислова зона №1/1.

Також, через канцелярію суду представник відповідача надав клопотання про проведення судового засідання за допомогою звукозаписувальних засобів.

Судовий процес в першій інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.04.2017р. було продовжено строк розгляду справи, відповідно до 69 ГПК України, та відкладено розгляд справи на 26.04.2017р.

Представник позивача у судовому засіданні позові вимоги підтримує у повному обсязі. Через канцелярію суду надав супровідний лист від 26.04.2017р., в якому просить долучити до матеріалів справи додаткові документи, а саме: договір купівлі-продажу 24.06.2010р., договір купівлі-продажу від 24.06.2010р., договір купівлі-продажу 02.07.2008р., договір купівлі-продажу від 18.04.2011р., договір купівлі-продажу від 18.04.2011р., технічний паспорт, наказ №1 від 20.02.2007р., рішення №1 від 19.02.2007р., платіжне доручення №76 від 27.03.2017р. на суму 10000,00 грн. Також, через канцелярію суду надав письмові пояснення від 26.04.2017р.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представників відповідача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

01.10.2009р. між Приватним підприємством «Центр сучасних технологій» (надалі Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА» (надалі ОСОБА_5) був укладений Договір оренди (надалі Договір), відповідно до якого Орендодавець здає, а ОСОБА_5 приймає в оренду ділянку землі площею 2,5 га з комплексом виробничих будівель і споруд, в тому числі: 1. Адміністративна будівля; 2. Завдання складу; 3. Майстерня; 4. Прохідна №1; 5. будівлю офіс; 6. будівля вагової (загальною площею 239,20 кв.м.); 7. Залізнична колія 100 м.п.; 8. Огорожа 1040 м. (надалі ОСОБА_5), розташованому за адресою: Україна, Донецька область, Мар'янський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1, (надалі ОСОБА_5), що знаходяться на балансі Орендодавця (п.1.1. Договору). Означений договір підписаний без зауважень та скріплений печатками сторін.

За умов п.7.1. Договору, він діє з 01.10.2009р. по 31.12.2011р.

Відповідно до Додаткових угод до Договору від 01.10.2009р.: №2 від 31.12.2012р., №3 від 28.02.20113р., №4 від 31.07.2013р., №5, №6 від 31.03.2014р., №7 від 31.12.2015р., договір продовжувався, а саме: з 01.10.2009р. по 28.02.2013р., з 01.10.2009р. по 31.07.2013р., з 01.10.2009р. по 31.03.2014р., з 01.10.2009р. по 31.03.2015р., з 01.10.2009р. по 31.12.2015р., з 01.10.2009р. по 31.12.2016р.

Згідно п.2.1. Договору, Орендодавець надає ОСОБА_5 загальною площею 239,20 м2 та огородженими із залізобетону, розташованому за адресою: Україна, Донецька область, Мар'янський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1, відповідно акту прийому-передачі ОСОБА_5.

За умов п.2.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 01.04.2011р.), ОСОБА_5 за свій рахунок оплачує всі комунальні платежі, пов'язані з діяльністю використанням майна.

Відповідно п.2.4. Договору, при поверненні ОСОБА_5 орендованого ОСОБА_5, складається акт прийому-передачі.

Згідно п.3.1. Договору, оплата оренди проводиться щомісячно і перераховується ОСОБА_5 Орендодавцю не пізніше 25-го числа поточного місяця.

Умовами п.3.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 01.04.2011р.), сторони визначили, що розмір орендної плати в місяць разом з ПДВ становить 33600,00 (тридцять три тисячі шістсот грн. 00 коп.).

Згідно п.4.1. Договору, ОСОБА_5 зобов'язаний утримувати орендоване майно в технічно справному стані, дотримуватись правил промислової санітарії та технічної безпеки.

За умов п.4.5. Договору, ОСОБА_5 зобов'язаний використовувати орендоване майно за прямим призначенням, обумовленим договором оренди.

Приписами п.5.1. Договору, Орендодавець зобов'язаний передати ОСОБА_5 в оренду ОСОБА_5 згідно з розділом 1 Договору.

Відповідно до рішення №1 від 19.02.2007р. та приказу №1 від 20.02.2007р., директором підприємства призначено ОСОБА_4.

Тобто, директор мав право підписати Договір оренди від 01.10.2009р.

Також, позивачем надано до суду Договора купівлі-продажу: від 24.06.2010р., від 24.06.2010р., від 02.07.2008р., від 18.04.2011р., від 18.04.2011р., в яких свідчать, що ПП «Центр сучасних технологій» купило земельні ділянки (які знаходяться за адресою: Донецька область, Мар'їнський район, село Новоселидівка, промислова зона №1/1) загальними площами 1,5000 га та 1,000 га; виробничий комплекс будівель та споруд (які знаходяться за адресою: Донецька область, Мар'їнський район, село Новоселидівка, промислова зона №1).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає наступне, що ч.1. ст. 638 ЦК України передбачено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 19.02.2014р. у справі №6-162ц13 вказано, що договір оренди землі є укладеним з моменту досягнення згоди щодо істотних умов та скріплення його своїми підписами.

Тобто, договір оренди від 01.10.2009р. укладений та засвідчений належним чином.

Також, щодо договору оренди комплексу виробничих будівель та споруд, суд зазначає наступне, що відповідно ч.2. ст. 793 ЦК України передбачено, що Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно абз. 2 п.2.9. Постанови Пленуму ВСУ №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», у разi якщо внаслiдок внесення змiн до договору така його iстотна умова як строк його дiї сторонами визначено бiльше, нiж три роки (а саме, якщо додатковою угодою вiдповiдним чином змiнюється пункт договору, який передбачав менш нiж трирiчний строк), то, за загальним правилом, передбаченим статтею 654 ЦК України , вiдповiдна додаткова угода чи договiр у редакцiї такої угоди пiдлягають нотарiальному посвiдченню, якщо iнше не встановлено договором. Таким чином, у випадку неодноразової пролонгацiї договору оренди будiвлi або iншої капiтальної споруди (їх окремої частини) на пiдставi статтi 764 ЦК України чи частини другої статтi 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (строк дiї якого менший трьох рокiв) немає пiдстав для його нотарiального посвiдчення та державної реєстрацiї.

Суд зазначає, що в даному випадку і має місце саме пролонгація договору оренди, а тому такий договір і додаткові угоди не підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки кожна окремо встановлює строк договору менш ніж 3 роки.

Відповідно до листа №35-12/16 від 27.12.2016р., ТОВ «МІНОВА УКРАЇНИ», підтверджено факт користування земельною ділянкою та зазначеними в договорі оренди комплексом споруд, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що договір є домовленість сторін.

Згідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст. 759 ЦК України та ч.1. ст. 283 Господарського кодексу України (надалі ГК України), за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.2. ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 795 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Факт приймання майна ОСОБА_5, ТОВ «МІНОВА УКРАЇНА», підтверджується актом прийому-передачі в оренду будівлі від 01.10.2009р., в якому зазначено прийняття ОСОБА_5 ділянку землі площею 2,5 га з комплексом виробничих будівель і споруд, в тому числі: 1. Адміністративна будівля; 2. Завдання складу; 3. Майстерня; 4. Прохідна №1; 5. будівлю офіс; 6. будівля вагової (загальною площею 239,20 кв.м.); 7. Залізнична колія 100 м.п.; 8. Огорожа 1040 м. (надалі ОСОБА_5), розташованому за адресою: Україна, Донецька область, Мар'янський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1, належним чином засвідчена копія якою міститься у матеріалах справи, з відмітками про отримання підписами уповноважених осіб. Означений акт прийому-передачі в оренду будівлі підписаний сторонами без заперечень.

Згідно з ч.1. ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Плата за користування майном встановлюється договором найму (ч.1. ст. 762 ЦК України).

Відповідно п.3.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 01.04.2011р.), сторони визначили, що розмір орендної плати в місяць разом з ПДВ становить 33600,00 (тридцять три тисячі шістсот грн. 00 коп.).

На виконання умов Договору від 01.10.2009р. позивачем направлені відповідачу акти прийому-передачі виконаних послуг: від 31.10.2016р. у розмірі 33600,00 грн., від 30.11.2016р. у розмірі 33600,00 грн., від 31.12.2016р. у розмірі 33600,00 грн., що підтверджується листами: №37 від 31.10.2016р., №82 від 30.11.2016р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи, однак відповідачем ці акти не підписані.

Також, суд зазначає, що відповідач систематично сплачував позивачу оренду плату, відповідно до банківським випискам, належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у п.7. ст. 193 ГК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. (ст. 614 ЦК України).

Загальна сума заборгованості по орендній платі за період з жовтня 2016р. по грудень 2016р. становить 100800,00 грн.

На момент прийняття рішення по справі відповідач існуючий борг з жовтня 2016р. по грудень 2016р. у розмірі 100800,00 грн. не погасив, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про 3% річних у розмірі 467,00 грн., інфляційні нарахування у розмірі 3093,64 грн., відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 467,00 грн., розрахована за кожним актом, суд перевірив на правильність розрахунку, який мітиться у позовній заяви та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині та стягненню з відповідача.

Заявлені до стягнення розміри інфляційних витрат за періоди: з 26.11.2016р. по 25.01.2017р. у розмірі 502,50 грн., з 26.10.2016р. по 25.01.2017р. у розмірі 1034,57 грн., з 26.12.2016р. по 25.01.2017р. у розмірі 166,50 грн., що разом становить 3093,64 грн., суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку, що належний до стягнення розмір інфляційних витрат за періоди: з 26.11.2016р. по 25.01.2017р. у розмірі 371,83 грн., з 26.10.2016р. по 25.01.2017р. у розмірі 711,52 грн., з 26.12.2016р. по 25.01.2017р. у розмірі 166,50 грн., що разом становить 1249,85 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 1843,79 грн. задоволенню не підлягають.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 10000,00 грн.

За змістом статей 44, 48 ГПК України, сума, сплачена за послуги адвоката, є складовою судових витрат і її розмір визначається в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно п.1. ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012р., адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.

Водночас, положеннями статті 33 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999р. (протокол від 1-2 жовтня 1999 року №6/VI) зазначено, що гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути розумно обґрунтованим за розміром.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 05.01.2016р. щодо захисту прав ПП «Центр сучасних технологій» по справі, щодо стягнення заборгованості з ТОВ «МІНОВА УКРАЇНА», укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_6

За надання послуг адвокатом ОСОБА_6, позивачем було сплачено 10000,00 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи надано платіжне доручення №76 від 27.03.2017р.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи характер спору та кількість витраченого адвокатом часу, суд дійшов висновку про те, що сплачена позивачем за послуги адвоката сума є розмірною обсягу фактично наданих адвокатських послуг. А тому, відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн.

За таких обставин, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 гривень підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на послуги адвоката підлягають віднесенню до складу судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються так, як вони спростовуються матеріалами справи.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у розмірі 1600,00 грн.

Також, за приписами ст. 49, 84 ГПК України при винесенні рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами та про повернення судового збору з бюджету у разі необхідності.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2. ст. 44 ГПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1. ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч.1. ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017р. становить 1600,00 гривень.

Позивачем у позовній заяві від 03.02.2017р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 104360,64 грн., тобто майнові вимоги у розумінні ч.2. ст. 16 ЦК України, ч.2. ст. 20 ГК України.

Розміри ставок судового збору встановлені у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відтак, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за подання до суду позовної заяви судовий збір у розмірі 1600,00 гривень.

Разом з цим, позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення №15 від 24.01.2017р. про сплату судового збору у розмірі 1715,41 грн., тобто судовий збір було внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Розмір переплати становить 115,41 грн.

Враховуючи те, що за приписами п.1. ч.1. ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, то сума судового збору у розмірі 115,41 гривень, яка сплачена на підставі платіжного доручення №15 від 24.01.2017р. на суму 1715,41 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України як надмірно сплачена.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 11, 525, 530, 599, 610, 614, 625,626, 629, 638, 640, 654, 759, 762, 793, 795 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Центр сучасних технологій», Донецька область, с. Новоселидівка до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА», донецька область, с. Новоселидівка про стягнення заборгованості у розмірі 114360,64 грн., а саме: 100800,00 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 467,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 3093,64 грн., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА» (85610, Донецька область, с. Новоселидівка, промислова зона; ) на користь Приватного підприємства «Центр сучасних технологій» (85610, Донецька область, с. Новоселидівка, промислова зона, б. 1; ) заборгованість у розмірі 100800,00 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 467,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 1249,85 грн., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн., судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

В вимогах в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 1843,79 грн. відмовити.

Повернути Приватному підприємству «Центр сучасних технологій» (85610, Донецька область, с. Новоселидівка, промислова зона, б. 1; ) з державного бюджету України суму судового збору у розмірі 115,41 гривень, сплаченого відповідно до платіжного доручення №15 від 24.01.2017р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2017р.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99