ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017р. Справа № 914/255/17

За позовом: Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління», м.Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м.Львів

про стягнення 6056,40грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління», м.Львів до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м.Львів про стягнення6056,40грн.

Ухвалою суду від 10.02.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 22.02.2017р. Ухвалою суду від 22.02.2017р. розгляд справи відкладено на 15.03.2017р. у звязку з неявкою позивача. Ухвалою суду від 15.03.2017р. замінено первісного відповідача Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на належного Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м.Львів, у звязку з чим розгляд справи відкладено на 19.04.2017р. У звязку із вказаною заміною відповідача належним КП «Адміністративно технічне управління» подано заяву про уточнення позовних вимог (вх.№14400/17 від 19.04.2017р.), яку прийнято судом. В судовому засіданні 19.04.2017р. оголошено перерву до 10.05.2017р. для надання можливості сторонам подати додаткові документи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

В судове засідання 10.05.2017р. зявився представник відповідача, йому розяснено права згідно ст.ст.20, 22 ГПК України.

Позивачем явки повноважного представника в судове засідання 10.05.2017р. не забезпечено, проте подано клопотання (вх.№16554/17 від 10.05.2017р.) про відкладення розгляду справи зважаючи на неможливість забезпечити явку повноважного представника в судове засідання у звязку із необхідністю здійснення юридичного супроводу термінового демонтажу рекламної конструкції. Зважаючи на те, що встановлений законом строк вирішення спору закінчується, позивачем, в порядку ст.69 ГПК України, також подано клопотання (вх.№2024/17 від 10.05.2017р.) про його продовження.

Представник відповідача проти задоволення вказаних клопотань та відкладення розгляду справи усно заперечив, вважаючи їх безпідставними.

Слід зазначити, що з урахуванням обставин конкретної справи суд може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Зазначене узгоджується з розясненнями Пленуму Вищого господарського суду України у п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.

У відповідності до ст.28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника (ч.1). Такими представниками можуть бути керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами (ч.2), а також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації (ч.3).

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи долучено копії довіреностей на представництво інтересів КП «Адміністративно технічне управління» видані п.Павлиско І.Р. та п.Захарченко Т.А. З огляду на вищенаведене та за відсутності будь-яких доказів на підтвердження неможливості позивача забезпечити в судове засідання 10.05.2017р. явку повноважного представника, суд вважає подані клопотання необґрунтованими.

КП «Адміністративно технічне управління» подано додаткові пояснення (вх.№16556/17 від 10.05.2017р.) по суті спору, які долучено до матеріалів справи та надано для ознайомлення представнику відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.05.2017р. проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у поданому відзиві (вх.№7232/17 від 22.02.2017р.). Зокрема, зазначив, що демонтована рекламна конструкція відноситься до реклами на транспорті, належить на праві власності іншій особі й на підставі договору розміщувалась на землях залізничного транспорту. Відтак, демонтаж рекламної конструкції проведено позивачем всупереч чинному законодавству, а позовні вимоги про компенсацію відповідних витрат є безпідставними. У задоволенні позову просив відмовити.

Суд, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи й продовження строку вирішення спору в порядку ст.69 ГПК України не вбачаються, а тому у задоволенні відповідних клопотань КП «Адміністративно технічне управління» слід відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Представниками Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» (позивач по справі), на підставі наказу Департаменту економічної політики Львівської міської ради №59Д від 08.08.2016р., проведено 19.10.2016р. демонтаж рекламної конструкції розміром 6х3м за адресою: вул.Луганська (непарна сторона, місце №10), що підтверджується актом проведення демонтажу спеціальних конструкцій від 19.10.2016р. Такий демонтаж проведено із залученням підрядної організації, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Благоустрій-Захід», з яким позивачем 06.09.2016р. укладено договір про надання послуг.

Власником такої рекламної конструкції у вказаному наказі визначено Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач по справі).

Зважаючи на те, що претензію позивача №2410-10-9467 від 24.11.2016р. про відшкодування витрат, повязаних із демонтажем рекламної конструкції, її перевезенням та зберіганням, на суму 4628,40грн. залишено Регіональною філією «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» без відповіді та задоволення, КП «Адміністративно-технічне управління» звернулось до суду із позовом про їх стягнення із відповідача. При цьому позивач стверджує, що їх загальна вартість станом на 31.1.2017р. складала 6056,40грн., з яких 2000,00грн. демонтаж рекламної конструкції, 70,00грн. транспортна послуга, 1209,00грн. використання спецтехніки, 1768,00грн. зберігання конструкцій на складі протягом 104 днів, а також 1009,40грн. ПДВ 20% від суми зазначених витрат.

Водночас, відповідачем заперечується як правомірність проведення демонтажу, так і підставність проведення відповідних нарахувань із компенсації витрат КП «Адміністративно-технічне управління» за такі роботи, перевезення та зберігання демонтованої рекламної конструкції.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як визначено п.24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р. (далі Типові правила), виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

Згідно Правил розміщення реклами у м.Львові, затверджених рішенням Львівської міської ради №569 від 21.05.2010р. (далі Правила), КП «Адміністративно-технічне управління» визначено оператором зі справляння плати та нагляду за станом зовнішньої реклами визначено.

Так, відповідно до п.1.1 Статуту КП «Адміністративно-технічне управління», підприємство створене шляхом реорганізації КП «Інспекція благоустрою та екології м.Львова» та підпорядковане департаменту містобудування, яке є представником власника територіальної громади м.Львова і органом, до сфери управління якого входить комунальне підприємство.

Основними напрямками діяльності Підприємства є, зокрема, виконання функцій визначених окремими ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови, наказами та дорученнями департаменту містобудування (пп.2.2.4 Статуту).

Відповідно до п.3.4 вказаних Правил, оператор: у межах своєї компетенції здійснює нагляд за дотриманням підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форм власності, та фізичними особами встановленого Законом України «Про рекламу», Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, цими Правилами порядку розміщення, утримання та експлуатації рекламних засобів. Інформує робочий орган про виявлені порушення, готує проекти вимог та надсилає рекламорозповсюджувачам вимоги робочого органу про усунення виявлених порушень законодавства у сфері реклами у встановлений у вимогах термін (пп.3.4.1); за результатами нагляду за станом зовнішньої реклами інформує відповідним поданням робочий орган про рекламні засоби, що підлягають примусовому демонтажу, готує проект наказу про примусовий демонтаж та здійснює демонтаж рекламних засобів у відповідності до вимог п.8 цих Правил (пп.3.4.3); організовує або проводить власними силами демонтаж самовільно розміщених рекламних засобів у порядку, визначеному у розділі 8 цих Правил (пп.3.4.7).

Позивач стверджує, що відповідач самовільно, без отримання дозволу на розміщення реклами, встановив спеціальну конструкцію зовнішньої реклами просто неба за адресою: м.Львів, вул. Луганська, непарна сторона, місце №10, чим порушив вимоги ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу».

Так, у п.2.1 Правил визначено, що самовільно встановлений рекламний засіб це рекламний засіб, розміщений без виданого у встановленому порядку дозволу або не демонтований власником після прийняття робочим органом рішення про відмову у продовженні дозволу або виконавчим комітетом рішення про його скасування у встановлений термін.

Зважаючи на це, Департамент економічної політики Львівської міської ради 15.07.2016р. звернувся до Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із вимогою №23/Р-7-2894, в якій зазначено, що ним порушено вимоги ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу», а саме: самовільно встановлено спеціальну конструкцію зовнішньої реклами, на газоні, по вул.Луганській (непарна сторона, місце №10), розміри площини рекламної конструкції 6,00 х 3,00 м, характеристика конструкції зовнішньої реклами просто неба, та запропоновано в термін до 27.07.2016р. усунути вказане порушення. Окрім цього також звертається увага на те, що встановлення рекламної конструкції можливе тільки після отримання дозволу.

Враховуючи невиконання такої вимоги щодо добровільного демонтажу конструкції, керуючись п.8.1.1 «Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові», затверджених рішенням виконкому від 21.05.2010р. №569 та п.5.5 договорів тимчасового користування місцями, що перебувають в комунальній власності, для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, а також поданням КП «Адміністративно-технічне управління» №2410-06-6399 від 05.03.2016р., Департаментом економічної політики Львівської міської ради видано наказ №59-Д від 08.08.2016р., яким покладено на КП «Адміністравно-технічне управління» обовязок в термін до 31.12.2016р. демонтувати самовільно встановлені конструкції, зокрема розміром 6х3м встановлену просто неба за адресою вул.Луганська (непарна сторона, місце №10).

Опісля, Департамент економічної політики Львівської міської ради звернувся із адресованим керівникові Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» попередженням №2410-06-6655 від 16.08.2016р., в якому повідомлено, що згідно наказу №59Д від 10.08.2016р. Департаменту економічної політики Львівської міської ради «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами» та зважаючи на невиконання вищезазначеної вимоги про усунення порушень, рекламна конструкція за адресою вул.Луганська (непарна сторона, місце №10) підлягає демонтажу у зв'язку з незаконним встановленням. Також запропоновано добровільно демонтувати самовільно встановлену конструкцію до 24.08.2016р., про що повідомити КП «Адміністративно-технічне управління», у протилежному випадку вказаним комунальним підприємством буде здійснено демонтаж рекламної конструкції із покладенням обов'язку компенсації витрат по її демонтажу, перевезенню та зберіганню.

Суд звертає увагу на те, що невірне зазначення дати наказу 10.08.2016р. є опечаткою, що, зокрема, встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 21.03.2017р. у справі №914/44/17.

Так, відповідно до п.1.1 рішення Львівської міської ради від 17.05.2013р. №332, примусовий демонтаж конструкції це засіб для примусового усунення виявленого порушення вимог законодавства про рекламу (самовільного встановлення рекламного засобу), не усунутого суб'єктом господарювання у добровільному порядку.

У відповідності до п.8.1 Правил, демонтажу підлягають: самовільно встановлені рекламні засоби: а) власник яких невідомий, у тому числі у разі відсутності маркування на рекламному засобі; б) власник яких відомий, але вимоги про демонтаж не виконав (п.8.1.1).

У п.38 Типових правил встановлено, що розроблення необхідної технічної документації, монтаж (демонтаж) рекламного засобу здійснюється спеціалізованими підприємствами, установами та організаціями.

Згідно п.8.3 Правил, примусовий демонтаж рекламних засобів проводиться власними силами оператора або на його замовлення підрядною організацією.

Оскільки вимоги про усунення порушень відповідачем добровільно та у встановлений строк не виконано, 19.10.2016р. позивачем із залученням підрядної організації ТзОВ «Благоустрій-Захід» проведено демонтаж рекламної конструкції розміром 6х3м за адресою: вул.Луганська (непарна сторона, місце №10), що підтверджується актом від 19.10.2016р.

Після цього, КП «Адміністративно-технічне управління» виставлено відповідачу претензію №2410-10-9467 від 24.11.2016р. про відшкодування витрат, повязаних із демонтажем рекламної конструкції, її перевезенням та зберіганням, на суму 4628,40грн., з яких 2000,00грн. демонтаж рекламної конструкції , 70,00грн. транспортна послуга, 1209,00грн. використання спецтехніки, 576,00грн. зберігання конструкцій на складі протягом 34 днів, а також 771,40грн. ПДВ 20% від суми зазначених витрат.

Оскільки вимоги претензії не виконано, КП «Адміністративно-технічне управління» звернулось до суду із позовом про стягнення з відповідача 6056,40грн. на відшкодування витрат, повязаних із демонтажем самовільно встановленої рекламної конструкції, з яких, станом на 31.1.2017р., 2000,00грн. демонтаж рекламної конструкції, 70,00грн. транспортна послуга, 1209,00грн. використання спецтехніки, 1768,00грн. зберігання конструкцій на складі протягом 104 днів, а також 1009,40грн. ПДВ 20% від суми зазначених витрат.

Окрім вказаного акту про проведення демонтажу спеціальних конструкцій, на підтвердження понесених витрат до матеріалів справи також долучено договір між КП «Адміністративно-технічне управління» та ТзОВ «Благоустрій-Захід» від 06.09.2016р., специфікацію №1 до вказаного договору, рахунки-фактури №Р-17/10, №Р-18/10 від 19.10.2016р., акти здачі-прийняття робіт №А-17/410, №А-18/10 від 19.10.2016р.

Відповідно до п.8.5 Правил, компенсація витрат оператора, який організовував демонтаж або проводив самостійно демонтаж рекламного засобу, покладається на власника (законного користувача) демонтованого рекламного засобу на підставі виставленого рахунку та акта виконаних робіт з демонтажу, які надсилаються власнику в обовязковому порядку у пятиденний термін з дати демонтажу.

Аналогічна норма про те, що витрати з проведення демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій, вивісок, їх транспортування та зберігання відшкодовують їх власники, закріплена і в п.13.4 Правил благоустрою м.Львова, затверджених ухвалою сесії Львівської міської ради №376 від 21.04.2011р. Так, витрати за демонтаж та транспортування спеціальної конструкції компенсуються у розмірі фактичних витрат (п.13.4.1), а за зберігання спеціальної конструкції у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожну добу зберігання (п.13.4.2).

Суд звертає увагу на те, що розміри фактично понесених позивачем витрат не підтверджуються належними та допустимими доказами. Із долучених до матеріалів справи документів суд позбавлений можливості встановити, що саме за демонтаж рекламної конструкції за адресою: м.Львів, вул. Луганська, непарна сторона, місце №10 позивачем сплачено 2000,00грн., а використання спецтехніки при такому демонтажу та транспортна послуга із перевезення саме зазначеної демонтованої конструкції коштували 1209,00грн. та 70,00грн. відповідно. В матеріалах також відсутні докази на підтвердження того, що зазначена рекламна конструкція зберігається на складі протягом 104 днів, а також будь-які докази на підтвердження вартості одного дня зберігання, на підставі яких позивачем визначено суму, що підлягає відшкодуванню. Також у наведених позивачем розрахунках не надано обґрунтування нарахування на такі суми податку на додану вартість.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що демонтована рекламна конструкція розташовувалась на землях комунальної власності та належала на праві власності саме відповідачу.

Так, відповідач звертає увагу на те, що Між Державним територіально-галузевим об'єднання «Львівська залізниця» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»; далі розповсюджувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «С'юзі Продакшн Україна» (далі рекламодавець) укладено договір про надання рекламних послуг №Л/ДН-1-1514п/НЮ про надання рекламних послуг від 30.12.2014р., за яким та відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» (в частині розміщення реклами на транспорті), розповсюджувач розміщає рекламні конструкції, які є власністю рекламодавця на об'єктах залізничного транспорту, а рекламодавець здійснює оплату згідно виставлених рахунків за розміщення реклами на залізниці (далі послуга) у сумі, визначеній у додатках до цього договору (п.2.1).

Умовами вказаного договору визначено, що власником рекламних конструкцій, які розповсюджувач розміщає на об'єктах залізничного транспорту, є рекламодавець, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю «С'юзі Продакшн Україна», а не Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження звернення із вимогою про усунення чи демонтаж конструкції до її власника.

Суд також звертає увагу на те, що основні засади рекламної діяльності в Україні визначає Закон України «Про рекламу», який також регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Відповідно до ст.1 даного Закону реклама буває наступних видів: внутрішня реклама реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються; зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; реклама на транспорті реклама, що розміщується на території підприємств транспорту загального користування, метрополітену, зовнішній та внутрішній поверхнях транспортних засобів та споруд підприємств транспорту загального користування і метрополітену.

З наведеного вбачається, що реклама на транспорті є окремим рекламним засобом, що має багато спільних рис із зовнішньою та внутрішньою рекламою, проте в той же час, має і певні особливості, а також окремий порядок регулювання її розповсюдження.

Беручи до уваги заперечення позивача про те, що демонтована рекламна конструкція не може вважатись рекламою на транспорті, а також те, що розміщення споруд та інших обєктів транспорту на землях, наданих в користування підприємствам транспорту, здійснюється за погодженням з місцевими органами влади, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про рекламу», рекламою на транспорті, як вже зазначалось, є реклама, яка розміщується на території підприємств транспорту загального користування.

У п.4 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», територія підприємства належить до обєктів благоустрою населених пунктів. Нормами ст.1 вказаного Закону поняття території визначено як сукупності земельних ділянок, які використовуються для розміщення обєктів благоустрою населених пунктів, зокрема, обєктів промисловості та інших обєктів у межах населеного пункту.

Відповідно до ст.67 ЗК України, до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

Положеннями ст.68 ЗК України, котрі є аналогічними із положеннями ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

До матеріалів справи долучено Технічний звіт по проведенню проектно-пошукових роботах з розмежування земельних ділянок підприємств Львівської залізниці в межах м.Львова, розроблений Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект» у 1998 році, який є проектно-технічною документацією та у розумінні ст.17 Закону України «Про основи містобудування» документацією містобудівною, що є основою при вирішення питань раціонального використання територій, встановлює розміри спірної земельної ділянки, віднесеної до земель залізничного транспорту, містить необхідну інформацію щодо меж земельної ділянки залізниці.

Згідно із пояснювальною запискою, в даній ньому вміщено опис комплексу топо-геодезичних робіт по розмежуванню земельних ділянок між підприємствами Львівської залізниці і встановлення зовнішніх меж землекористування залізниці в межах м. Львова.

Вбачається, що дані роботи з інвентаризації земель у 1998 році проведено на підставі постанови Кабінету Міністрів України №15 від 12.01.1993р., розпорядження державної адміністрації м.Львова «Про інвентаризацію земель м.Львова» №370 від 07.05.1993р., завдання на розмежування земельних ділянок підприємств залізниці від 09.01.1996р.

Необхідність виконання робіт по розмежуванню земельних ділянок підприємств Львівської залізниці і земель м.Львова виникла у зв'язку із проведенням інвентаризації земель м.Львова, з метою створення земельного кадастру.

Відповідач звертає увагу на те, що один примірник Документації по розмежуванню земельних ділянок Львівської залізниці в м.Львові передано Управлінню земельних ресурсів м.Львова, а зовнішні межі смуги відчуження Львівської залізниці узгодженні з Управлінням земельних ресурсів м.Львова. Окрім цього, п.1 рішення Львівської міської ради №051 від 06.02.1998 «Про інвентаризацію земель м.Львова» затверджено матеріали інвентаризації усіх категорій земель м.Львова, а згідно із п.2 вказаного рішення, затверджені матеріали інвентаризації усіх категорій земель м.Львова вважаються даними державного земельного кадастру.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що реклама розміщена на землях смуг відведення залізниці є рекламою розміщеною на території підприємства залізничного транспорту, а відтак рекламою на транспорті, а тому посилання позивача на Типові правила та Правила є безпідставними, оскільки вони регулюють відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Розміщення реклами на землях транспорту не може вважатись переданням таких земель в оренду чи суборенду іншій особі.

На відміну від зовнішньої реклами, порядок розповсюдження якої регулюється ст.16 Закону України «Про рекламу», порядок розповсюдження реклами на транспорті регулюється ст.18 вказаного Закону, яка передбачає, що розміщення реклами на транспорті погоджується лише з власниками об'єктів транспорту або уповноваженими ними органами (особами). За умови розміщення реклами на транспорті з дотриманням вимог безпеки і правил дорожнього руху забороняється вимагати від власників транспортних засобів отримання дозволів, погоджень, інших документів щодо розміщення реклами.

Таким чином, для розміщення реклами на транспорті не потрібно отримувати дозволи органів місцевого самоврядування, як це потрібно при розміщенні зовнішньої реклами. Розміщення реклами на транспорті погоджується лише з власниками обєктів транспорту або уповноваженими ними органами (особами).

Суд також звертає увагу на те, що згідно статутних документів та Рішення Львівської міської ради №569 від 21.05.2010р., КП «Адміністративно-технічне управління» уповноважене лише здійснювати нагляд за дотриманням розміщення зовнішньої реклами, а також уповноважений на здійснення демонтажу рекламних конструкцій із зовнішньої реклами. Однак позивач не вправі здійснювати нагляд та демонтаж рекламних конструкцій із реклами на транспорті.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги КП «Адміністративно-технічне управління» про відшкодування витрат, повязаних із демонтажем рекламної конструкції, її перевезенням та зберіганням та стягнення відповідних сум із Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» є безпідставними, спростовуються зібраними по справі доказами, а, відтак, у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 15.05.2017р.

Суддя Щигельська О.І.