ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокуСправа № 912/996/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/996/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-монтаж", м. Львів

до: Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, м. Олександрія, Кіровоградська область

про стягнення 55 054,25 грн

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-монтаж" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради заборгованості в сумі 55 054,25 грн, з яких: 46613,40 грн основного боргу, 6 758,94 грн інфляційних втрат та 1 681,91 грн 3% річних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 29-05/15 від 29.05.2015 в частині здійснення оплати за виконані роботи.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 31.03.2017 за поданим позовом порушено провадження у справі № 912/996/17; розгляд справи в судовому засіданні призначено на 10.05.2017.

Представники сторін в судове засідання 10.05.2017 не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 48, 49).

Відповідач відзиву на позов не подав, будь-яких обставин на спростування повідомлених позивачем обставин не повідомив.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд враховує, що приписи частини третьої ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, з огляду на відсутність обґрунтованих клопотань про необхідність відкладення розгляду справи, господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності представників сторін за наявними в справі матеріалами в судовому засіданні 10.05.2017.

В судовому засіданні 10.05.2017 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті.

Розглянувши наявні у справі матеріали, оцінивши подані докази, що наведені в обґрунтування підстав позову, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2015 між Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-монтаж" (далі - Підрядник) укладено договір №29-05/15 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору, Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе виконання монтажних робіт по зварюванню та теплогідроізоляції стиків теплової мережі та зварки і теплоізоляції стиків труб ПЕ гарячого водопостачання та монтаж системи аварійної сигналізації попередньо ізольованих труб на об'єкті "Реконструкція ЦТП-118 під газову котельню в м. Олександрія Кіровоградської області. Теплові мережі" в обсягах згідно додатку № 1 до даного договору (п. 1.1. Договору).

Вказаним договором обумовлено строк виконання робіт: початок - червень 2015 року, закінчення - не пізніше 15.08.2015 (пункт 1.2 Договору).

Вартість виконання монтажних робіт за Договором визначається є орієнтованою і складає 220 455,37 грн, в тому числі ПДВ 20% - 36 742,56 грн і залежить від фактично виконаного фронту наданих робіт та витрат на відрядження будівельно-монтажної організації, за наданими підтверджуючими документами (пункт 2.1 Договору).

У розділі 3 Договору сторони погодили порядок розрахунків за Договором.

Так, відповідно до п. 3.1. Договору розрахунки за фактично виконані монтажні роботи здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Підрядника згідно з оформленими Замовником та Підрядником актів та довідок.

Остаточні розрахунки за виконані роботи проводяться протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів від дати підписання актів приймання виконаних робіт (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору роботи вважаються переданими Підрядником та прийнятими Замовником в момент підписання ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1 Договору).

Договір підписаний повноважними представниками Підрядника та Замовника та скріплений печатками сторін.

У серпні 2015 сторонами укладено додаткову угоду № 1, в якій погоджено внести зміни до п. 2.1. Договору та викласти його у наступній редакції:

"Вартість виконання монтажних робіт за даним Договором складає без врахування вартості матеріалів Замовника 203 717,18 грн, у тому числі ПДВ 20% - 29 137,30 грн і залежить від фактично виконаного фронту наданих робіт та витрат на відрядження будівельно-монтажної організації, за наданими підтверджуючими документами .".

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Господарські зобов'язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Положеннями статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору як угоди (правочину) є сукупністю визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зі змісту спірного договору вбачається, що у відповідності до вимог статті 181 Господарського кодексу України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договірного зобов'язання, вартості робіт та строку виконання, відповідальності за порушення його умов.

Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений та у судовому порядку недійсними не визнаний.

Відтак, в силу положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своєю правовою природою є договором підряду, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 Господарського кодексу України регулюються відповідними нормами зобов'язального права і глави 61 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою закону належною підставою для виникнення у замовника обов'язку оплатити виконану виконавцем роботу за договором підряду відповідно до чинного законодавства є прийняття замовником виконаних робіт, підтверджене відповідними доказами.

Згідно п. 4.1 Договору про завершення виконання етапу робіт щомісячно Підрядник повідомляє Замовника і направляє йому ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт.

Відповідно до п. 4.3. Договору роботи вважаються переданими Підрядником та прийнятими Замовником в момент підписання ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору між сторонами було складено акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 160 831,86 грн, а саме:

акт № 1 за серпень 2015 на суму 29 175,10 грн;

акт № 2 за вересень 2015 на суму 37 580,77 грн;

акт № 3 за жовтень 2015 на суму 34 496,75 грн;

акт № 4 за жовтень 2015 на суму 59 579,24 грн

та підписано Довідки про вартість виконаних робіт та витрати за серпень, вересень та жовтень 2015, які підтверджують факт прийняття робіт за договором на суму 160 831,86 грн (а.с.17-28).

ОСОБА_1 та Довідки підписано посадовими особами Замовника і Підрядника за відсутності заперечень стосовно обсягу виконаних робіт або їх якості, скріплено печатками підприємств. Акти та Довідки містять посилання на договір, що свідчить про їх підписання саме на виконання договору №29-05/15 від 29.05.2015.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За правилами статей 525, 526 і 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як передбачено у розділі 3 Договору, оплата здійснюється протягом 15 календарних днів від дати підписання ОСОБА_1 приймання виконаних робіт у безготівковій формі шляхом перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок Підрядника.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте відповідач обов'язок щодо проведення своєчасного та повного розрахунку виконав не в повному обсязі.

Так, відповідачем було частково оплачено роботи у сумі 114 218,46 грн, що не заперечується позивачем та підтверджується виписками по рахунку, наданими позивачем (а.с. 53-68).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у сумі 56 613,40 грн (160 831,86 грн - 114 218,46 грн).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Факту наявності заборгованості відповідач не спростував, доказів її погашення суду не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради заборгованості з оплати вартості виконаних робіт за договором № 29-05/15 від 29.05.2015 у розмірі 46 613,40 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, за прострочення виконання зобов'язань з оплати виконаних робіт позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 6 758,94 грн та 3% річних у розмірі 1 681,91 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Розрахунок позивача 3% річних за період з 05.01.2016 по 31.03.2017 в розмірі 1 681,91 грн (а.с. 4) відповідає наведеним вище положенням, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 6 758,94 грн, господарський суд враховує наступне.

З огляду на вимоги частини першої ст. 4-7 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. Як зазначено в пункті1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 N 14 " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач у поданому розрахунку (а.с. 5) зазначає період нарахування інфляційних на суму боргу 46 613,40 грн за листопад 2014. Проте, як слідує з показника індексу інфляції, який наводить позивач у своєму розрахунку та враховуючи реальний період прострочення оплати, господарський суд дійшов висновку, що фактично позивач нараховує інфляційні за листопад 2015.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат в межах періоду нарахування позивачем, господарський суд встановив, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню за листопад 2015 становить 932,27 грн. Інфляційні за період січень - грудень 2016, тобто за 2016 рік, на суму заборгованості 46 613,40 грн становлять 5 762,09.

Всього, згідно наведеного розрахунку інфляційні втрати становлять 6 694,36 грн.

Підстави для стягнення інфляційних іншій частині відсутні у зв'язку з неправильним розрахунком позивача.

На підставі викладеного, позовні вимоги ТОВ "Енергоресурс-монтаж" про стягнення з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради заборгованості підлягають частковому задоволенню на суму 54 989,67 грн, з яких: 46 613,40 грн основного боргу, 1 681,91 грн 3% річних та 6 694,36 грн інфляційних втрат. У задоволенні позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій Комунального підприємства "Теплокомуненерго".

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (28000, м. Олександрія, Кіровоградська область, вул. 50 років Жовтня, буд. 32-а, ідентифікаційний код 00185330) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-монтаж" (79035, м. Львів, вул. Зелена, 143-Б, ідентифікаційний код 01415660) 46 613,40 грн основного боргу, 6 694,36 грн інфляційних втрат та 1 681,91 грн 3 % річних, а також 1600,00 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.05.2017.

Суддя В.В.Тимошевська