ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2017 р.Справа № 916/359/17

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

Відповідач: приватного підприємства "Екстра - Південь"

про стягнення 128 000,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 - адвокат

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 21.03.2017р. до 15 год. 00 хв. 28.03.2017р., з 28.03.2017р. до 10 год. 20 хв. 11.04.2017р., з 11.04.2017р. до 14 год. 20 хв. 20.04.2017р., з 20.04.2017р. до 14 год. 20 хв. 24.04.2017р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з приватного підприємства "Екстра - Південь" 128 000,00 грн. - компенсації.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.02.2017р. позовну заяву (вх.№377/17) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/359/17 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

28.03.2017р. відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-1732/17) про залучення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у задоволенні якого судом було відмовлено, з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Письмове клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-1724/17 від 28.03.2017р.) яке судом задоволено, у зв'язку з чим, строк розгляду справи було продовжено на п'ятнадцять днів.

28.03.2017р. представник відповідача звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-1725/17) про витребування додаткових доказів, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№8559/17 від 11.04.2017р.) та доповнень до відзиву (вх.№9576/17).

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" є власником виключних майнових прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша та Ведмідь", а також всі його елементи та складові частини, їх зображення, в тому числі зображення персонажу "Маша", що підтверджується наступним:

Відповідно до умов Договору авторського замовлення №ОК-2/2008 від 01.04.2008 току та Службового завдання № 1/МиМ-С1 від 12.05.2008 року були створені аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша та Ведмідь" та одночасно всі його складові частини та елементи, в тому числі зображення персонажу "Маша".

Згідно п.1.З. Акту прийому-передачі робіт від 23 вересня 2008 року до Договору авторського замовлення №ОК-2/2008 від 01.04.2008 року "Автор-виконавецъ (ОСОБА_4) передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "Маша та Ведмідь" ("Первая встреча", "Весело-весело встретим Новый год", "До весны не будить", "Ловись, рыбка", "ОСОБА_1 пришла", "Позвони мне, позвони", "С волками жить", "Следы невиданных зверей") в повному обсязі Замовнику ТОВ Студія "АНИМАККОРД" в особі Генерального директора ОСОБА_5)".

Відповідно до п.3 ОСОБА_2 приймання фільму від 06 січня 2009 року до Службового завдання № 1/МиМ-С1 від 12.05.2008 року на створення аудіовізуального твору з режисером-постановщиком "винагорода Режисера-постановщша (ОСОБА_6) за належне виконання обов'язків по службовому завданню, за відчуження в повному об'ємі виключних прав на Фільм (серію анімаційного серіалу "Маша та Ведмідь" під робочою назвою "Первая встреча") вважається одноразово покритою заробітною платою, що виплачувалась за період часу, в якому службовий твір був створений... "

09 червня 2008 р. між ОСОБА_4 та ТОВ Студією "Анімаккорд" було укладено Ліцензійний договір №ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія).

Згідно умов договору ОСОБА_4 передав ТОВ Студії "Анімаккорд" на умовах виключної ліцензії право використання малюнків, що зображують персонажів, передбачуваних до виробництва анімаційного аудіовізуального твору, під назвою "Маша" та "Ведмідь".

В п.2.2.12 даного договору вказано, що ТОВ Студії "Анімаккорд" належить право використання Творів шляхом включення їх в склад інших творів, в тому числі складних об'єктів - аудіовізуальних творів, включаючи анімаційні.

Даний вид використання включає, в тому числі, використання відтворених в Творах персонажів в сценарних і (або) драматургічних творах.

07 червня 2010р. Угодою про розірвання Ліцензійного договору № ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія) в зв'язку зі зміною обставин ОСОБА_4 та ТОВ Студія "Анімаккорд" добровільно розірвали зазначений договір.

Надалі, 08 червня 2010 року між ТОВ "Маша и Мєдвєдь" та гр. ОСОБА_4 було укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2010 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), згідно якого ліцензіар має виключне право використання створених оригінальних малюнків, що зображують персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу "Маша та Ведмідь" під назвою "Маша" та "Ведмідь" та надає ТОВ "Маша і Мєдвєдь" право використання Творів в установлених договором межах, на умовах виключної ліцензії.

В п.2.2.12 даного договору вказано, що ТОВ "Маша і Мєдвєдь" надано право використання Творів шляхом включення їх в склад інших творів, в тому числі складних об'єктів - аудіовізуальних творів, включаючи анімаційні.

08.06.2010р. між ТОВ Студія "Анімаккорд" та ТОВ "Маша і Мєдвєдь" укладено Договір №010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір, відповідно до пункту 1.1. якого ТОВ "Маша і Мєдвєдь" набуло виключних прав на аудіовізуальний твір - серіал "Маша та Ведмідь", основні ідентифікаційні характеристики якого передбачені Додатками, які є невід'ємними додатками до зазначеного вище Договору (п.1.2.).

При цьому, пунктом 2 Додатку № 1 до Договору №010601-МиМ від 08.06.2010р. передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передаються в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включно, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в таких Додатках до Договорів.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що ТОВ "Маша і Мєдвєдь" стало відомо, що в магазині "Обжора" за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога 20/4, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність Приватне підприємство "Екстра-Південь" незаконно розповсюджуються шкарпетки з зображенням персонажу "Маша", який є об'єктом інтелектуальної власності частиною аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша та Ведмідь".

На думку позивача такі дії являються незаконними, суперечать чинному законодавству про авторське право та суміжні права, порушують виключні авторські права суб'єкта авторського права.

Представником ТОВ "Маша і Мєдвєдь" зафіксовано 10 фактів продажу контрафактного Товару Відповідачем, що підтверджується відповідними чеками від 12.07.14р., 30.06.14р., 26.06.14р., 25.06.14р., 22.06.14р., 02.07.14р., 28.07.14р., 15.07.14р.,

Також на етикетці шкарпеток зазначається інформація "Шкарпетки арт. 13-50", що за переконанням позивача дозволяє встановити зв'язок між товарами та розрахунковими документами.

Факт продажу десяти коитрафактних товарів, додатково підтверджується десятьма відповідними відеофіксаціями від 22.07.14р., 30.06.14р., 26.06.14р., 25.06.14р., 22.06.14р., 02.07.14р., 28.07.14р., 15.07.14р., 15.07.14р., 23.07.14р., що були здійснені представником ТОВ "Маша і Мєдвєдь" в магазині "Обжора" за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога 20/4.

Позивач зазначає, що фасад та внутрішній вигляд магазину, дати, контрафактний товар та чеки підтверджують його продаж саме відповідачем, що зафіксовано у відеофіксаціях.

На підтвердження того, що саме відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність в магазині "Обжора" за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога 20/4, подано до матеріалів справи свідоцтво на право власності від 28.12.2013 року ТОВ "Золота осінь плюс", є власником приміщення яке знаходиться за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога 20/4.

У відповідності до договору оренди №3 від 01.01.2014р., ТОВ "Золота осінь плюс" надало ПП "Екстра-Південь" в оренду приміщення яке знаходиться за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога 20/4 в строк до 30 листопада 2016р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач є власником мережі супермаркетів, торгівельний потік людей в якому великий, що впливає на масштаби закупівель товару для реалізації, виходячи з цього приходимо до однозначного висновку, що до постачальників відповідача встановлені вимоги, при яких вони зобов'язані постачати товари партіями в сотні примірників.

На етикетці незаконно, без дозволу ТОВ "Маша і Мєдвєдь" розміщено малюнок із зображенням персонажу "Маша" як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша та Ведмідь", права на який належать ТОВ "Маша і Мєдвєдь".

З врахуванням того, що за переконанням позивача, приватне підприємство "Екстра - Південь" без належного дозволу здійснило незаконне використання персонажу "Маша", чим вчинила порушення майнових авторських прав позивача, у зв'язку з чим останнє звернулось до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно до п.29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач, зокрема, повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав;

в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Пунктом 51.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" встановлено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст.3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України Про авторське право і суміжні права, аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів.

Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України Про авторське право і суміжні права, встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Статтею 9 Закону України Про авторське право і суміжні права передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Судом встановлено, що персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" "Маша" є частиною вказаного аудіовізуального твору, яка може використовуватися самостійно, а тому розглядається судом як твір.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст.440 ЦК України та ч.3 ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", майновими правами інтелектуальної власності на твір є:

право на використання твору;

виключне право дозволяти використання твору;

право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання;

інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою ст.32 Закону України Про авторське право і суміжні права передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених ст.ст.21 - 25 цього Закону.

В п.26 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (із змінами і доповненнями), також зазначено, що використання творів та/або об'єктів суміжних прав, - якщо інше не встановлено законом, - допускається лише на підставі передбаченого ст.1107 Цивільного кодексу України договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

При цьому господарським судам слід мати на увазі таке: майнові права, не зазначені в договорі як передані чи дозволені до використання, вважаються непереданими та недозволеними; предметом договору не можуть бути права на використання творів, які не були чинними; невиключні права, одержані за ліцензійним договором, можуть у подальшому передаватися іншим особам, якщо це прямо передбачено у первісному договорі; якщо в ліцензійному договорі на видання, опублікування чи інше відтворення твору або об'єкта суміжних прав винагорода визначається у вигляді фіксованої суми, то в договорі має бути зазначено як його істотну умову максимальний тираж твору або об'єкта суміжних прав.

Примірники творів або об'єктів суміжних прав, відтворені понад установлений тираж, є контрафактними.

Будь-які пробні чи технологічні тиражі повинні входити до встановленого договором розміру тиражу.

Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про наявність у нього правових підстав для використання аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь", або його частини.

Звертаючись до суду позовом по відновлення порушених авторських прав шляхом стягнення з відповідача компенсації, позивач вказує, що відповідач здійснював реалізацію товару, який має статус контрафактного, так як має в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права.

Позивач також вказує, що факт розповсюдження (реалізація, продаж) відповідачем контрафактної продукції є порушенням прав позивача в рамках п.б. ч.1 ст.50 ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", згідно якого піратство у сфері авторського права і або суміжних прав це - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження незаконного розповсюдження відповідачем товару шкарпеток подано до матеріалів справи фіскальні чеки та відеофіксаціями, які судом не приймаються у якості належних та допустимих доказів з огляду на наступне:

Щодо поданих до матеріалів справи чеків від 22.07.2014р., 30.06.2014р., 26.06.2014р., 25.06.2014р., 22.06.2014р., 02.07.2014р., 28.07.2014р., 15.07.2014р., суд зазначає наступне:

Надані ж до позову копії чеків, більшість яких є нечитабельними, у якості доказу придбання у відповідача саме шкарпеток із зображенням персонажів мультиплікаційного серіалу Маша і Ведмідь, свідчать про придбання Шкарпеток з артикулом 13-50 та не доводять факту придбання шкарпеток із зображенням персонажів мультиплікаційного серіалу та торгової марки Маша і Ведмідь.

Пунктом 15 ст.3 Закону України від 06.07.1995р. №265 "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

При цьому, Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року №614 "Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" затверджено Положення визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Пунктом 2.1. цього Положення визначено, що установлені в даному Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів.

У разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим.

Проте, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, визначена п.п.3.2 п.3 вищеназваного наказу ДПА України №614 від 01.12.2000р., то форма та зміст товарного чека, чека на час виникнення спірних правовідносин законодавчо не визначена.

Разом з тим, виходячи із змісту Закону України від 12.05.1991 року №1023-XII "Про захист прав споживачів", а також визначення Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" терміна розрахункові документи, до яких відносяться товарні чеки, товарний чек повинен містити напис "Товарний чек" та за змістом відповідати вимогам п.п.3.2 п.3 наказу ДПА України № 614 від 01.12.2000р. за виключенням зазначення в ньому фіскального номера реєстратора розрахункових операцій та напису "Фіскальний чек" (п.2.3.2. Оглядового листа Державної податкової адміністрації від 06.07.2009р. №14083/7/23-7017/572).

Отже, товарний чек повинен містити таку інформацію:

- назва та адреса господарської одиниці (найменування ФОП та місце її проживання);

- для суб'єктів господарської діяльності, зареєстрованих як платники ПДВ, індивідуальний податковий номер платника ПДВ, перед номером друкуються великі літери "ПН";

- для суб'єктів господарської діяльності, що не є платниками ПДВ, ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери „ІД" (реєстраційний номер облікової картки платника податків);

- для суб'єктів господарської діяльності, що зареєстровані як платники ПДВ, окремим рядком - літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка великі літери "ПДВ";

- найменування товару (послуги);

- ціна за одиницю виміру товару (послуги);

- кількість та вартість придбаного товару (отриманої послуги).

- порядковий номер чека, дата (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції;

- напис "товарний чек";

- розрахунок здійснив;

- підпис.

Проте, всупереч вищезазначеним вимогам, надані позивачем чеки не містять даних, назву суб'єкта господарювання, його ідентифікаційний номер, найменування товару, що дає змогу відокремити його від іншого подібного товару, а також ким зазначені чеки видано, що в свою чергу унеможливлює його застосування в якості розрахункового документу для підтвердження розповсюдження контрафактного товару (саме така правова позиція висловлена в постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2017р. у справі №910/9755/14).

Так, надані у якості обґрунтування факту порушення відповідачем ПП "Екстра -Південь" авторських прав позивача чеки, не містить ані назви відповідача, ані зазначення торгової марки придбаного товару, отже, встановити за такими чеками факт здійснення закупівлі саме дитячих шкарпеток із зображенням "Маша" і "Мєдвєдь" саме у відповідача є неможливим.

Щодо поданих до матеріалів справи відеофіксацій, суд зазначає наступне:

Відеозапис може бути використаний як доказ лише тоді, коли є достовірна інформація про те, яким технічним засобом він зроблений та за умови надання оригіналу відеозапису.

Матеріали справи інформацію про технічний засіб за допомогою якого було здійснено відеозйомку не містять.

Надані позивачем копії відеозапису унеможливлює встановлення достовірності відеозапису, його безперервності та відсутності стороннього втручання, а відтак унеможливлює його використання в якості доказу.

Одночасно, суд не приймає подані позивачем відеофіксації в якості допустимого доказу, оскільки, всупереч ст.32 Конституції України та ст.307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Таким чином, записи на компакт-диску прихованої відеозйомки не можуть бути використані у якості доказу, оскільки процес відеозйомки суттєво порушує певні особисті немайнові права фізичної особи щодо якої здійснювалась така відеозйомка.

Згода фізичної особи може виражатись як у письмовій, так і в усній формі в залежності від обставин, при яких провадиться відповідна зйомка, тоді як вбачається із відео, зйомку проведено прихованою камерою, на відео зафіксовані фізичні особи.

Доказів на надання згоди фізичних осіб, що зображені на відеозаписі (касири, відвідувачі магазина, прохожі люди), позивачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги товариству з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський