РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017Справа №910/2158/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-СМЦ"

про стягнення 855 467 242,74 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Омельченко О.О. - за довіреністю №001-21.12.16/1 від 21.12.2016 року;

від відповідача - 1: Печена І.В. - за довіреністю №01-026-1465 від 23.12.2016 року; Бєлах С.С. - за довіреністю № 01-026-1467 від 23.12.2016 року;

від відповідача - 2: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" про стягнення 853 077 794,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача з моменту звернення Позивача до суду (з 09.02.2016р.) до моменту набрання рішенням суду по справі №910/2033/16 законної сили (Постанова КАГС від 23.11.2016р.) Відповідачі заборгованість за поставлений Товар за Договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. фактично не сплатили, а тому Позивач має право вимагати від Відповідачів сплати штрафних санкцій у вигляді пені та 3% річних за вказаний період.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача-1 та відповідача-2 на свою користь 786 621 893,18 грн. - пені, 66 455 901,47 грн. - 3% річних, 240 000,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 14.03.2017 року.

23.02.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь: 788 780 104,35 грн. - пені, 66 687 138,39 грн. - 3% річних. Зазначена заява прийнята судом до розгляду, а тому спір розглядається з урахуванням збільшення розміру позовних вимог.

14.03.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року відкладено розгляд справи на 21.03.2017 року.

21.03.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 21.03.2017 року оголошено перерву до 12.04.2017 року.

04.04.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог згідно якої провив суд:

1) стягнути з відповідача-2 на свою користь 5 000,00 грн. - 3% річних;

2) стягнути з відповідача-1 на свою користь: 788 780 104,35 грн. - пені, 66 687 138,39 грн. - 3% річних.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду, а тому спір розглядається з урахуванням зменшення розміру позовних вимог.

В судове засідання 12.04.2017 року представник відповідача-2 не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.04.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представники відповідача-1 позовні вимоги не визнали та просили суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 12.04.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест холдинг" (далі по тексту - постачальник, позивач, ТОВ "Метінвест холдинг") та Відкритим акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат"; далі по тексту - покупець, відповідач-1, ПАТ "Алчевський металургійний комбінат") укладено Договір поставки №ГРД-01/10-5002 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) постачальник зобов'язується передати у власність покупця залізорудний концентрат з базовим вмістом заліза 60,00% та базовим вмістом дріб'язку 9,00% виробництва ВАТ "Північний ГЗК" (іменований в подальшоу Товар), а Покупець зобов'язується прийняти вказаний Товар та оплатити його на умовах, передбачених Договором та Специфікаціями до нього.

Поставка товару здійснюється протягом відповідних контрактних періодів, якими за визначенням п. 2.2 Договору є періоди, протягом яких ціна товару в доларовому еквіваленті, встановлена у відповідності з п. 5.3 даного Договору, залишається незмінною. Контрактний період за даним договором складає 1 квартал.

Об'єми та графіки поставок погоджені сторонами в п. 4.1 Договору.

Пунктом 2.4 Договору сторони передбачили, що об'єм поставки товару у контрактний період - це сукупність щомісячних обсягів поставки товару (зазначених у п. 4.1 даного договору) в місяцях, що входять у певний контрактний період та погодили обсяги поставки товару в кожний конкретний контрактний період.

За умовами п. 2.4 Договору у контрактний період з 01.10.2012р. по 31.12.2012р. включно об'єм поставки товару складає 450 тис.тон, з 01.01.2013р. по 31.03.2013р. включно - 450 тис.тон., з 01.04.2013р. по 30.06.2013р. включно - 450 тис.тон., з 01.07.2013р. по 30.09.2013р. включно - 450 тис.тон., з 01.10.2013р. по 31.12.2013р. включно - 450 тис.тон., з 01.01.2014р. по 31.03.2014р. включно - 450 тис.тон., з 01.04.2014р. по 30.06.2014р. включно - 450 тис.тон., з 01.07.2014р. по 30.09.2014р. включно - 450 тис.тон.

Згідно п. 3.3 Договору кількість фактично поставленого в рахунок виконання даного договору товару може відрізнятися на +/- 10% (толеранс) від об'ємів поставки товару у відповідному контрактному періоду, вказаних у п. 2.4 цього договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставка товару по даному договору здійснюється на умовах FCA - станція Терни або станція Рядова, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) у відповідності із даним договором. Поставка товару здійснюється по узгодженим сторонами реквізитам вантажоодержувача, зазначеним покупцем у заявках, оформлених відповідно п. 4.4 даного договору.

У відповідності із п. 4.4 Договору поставка товару здійснюється в об'ємах, визначених у п. 2.4 договору, протягом всього строку дії договору, на підставі заявок покупця. Покупець до 14-го числа місяця, який передує наступному контрактному періоду (згідно п. 2.2 даного договору), повинен надати постачальнику заявку з зазначенням об'єму поставки на наступний контрактний період (з зазначенням місячного графіку поставки згідно п. 4.1 цього договору), реквізитів вантажоодержувача, а також кількості та власності рухомого складу для перевезення товару. Заявка покупця надається по факсу та/або по електронній почті, з наступним наданням оригінала в строк не більше 10 днів з дати відправки заявки по факсу та/або електронній почті. Не надання заявки в обумовлені строки, або зазначення в заявці об'ємів менших, ніж вказано у п. 2.4 договору, є відмовою покупця від закупівлі узгоджених у п. 2.4 обсягів товару.

Згідно п. 4.7 Договору датою поставки вважається дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній квитанції (квитанції про приймання вантажу на маршрут чи групу вагонів).

Вантажоотримувачем за цим договором може бути Відкрите акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" (код отримувача 3128, станція Дніпродзержинськ, Придніпровська залізниця, код станції 455806) та/або Відкрите акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" (код отримувача 3437, станція Коммунарськ, Донецької залізниці, код станції 506209). Зазначення покупцем в заявці будь-яких інших вантажоодержувачів є відмовою покупця від закупівлі узгоджених у п. 2.4 обсягів товару (п.4.11 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору ціна на товар встановлюється в еквіваленті до іноземної валюти (долару США) та зазначається в специфікаціях.

Згідно п. 13.7 Договору даний договір вступає в силу з 01 січня 2011р. та діє до 31 грудня 2015р.

09.02.2016 року в зв'язку з неналежним виконання відповідачем-1 зобов'язання, щодо повної оплати вартості отриманого товару (продукції), відповідно до умов Договору, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" (відповідач-2) про стягнення 5 818 261 986,52 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 року по справі №910/2033/16:

- припинено провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 296 698,87 грн.;

- в іншій частині позов задоволено частково;

- Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 20А, ідентифікаційний код 05441447) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 116-А, ідентифікаційний код 34093721) основного боргу в розмірі 1 108 308 009 (один мільярд сто вісім мільйонів триста вісім тисяч дев'ять) грн.. 69 коп., три проценти річних в розмірі 79 615 378 (сімдесят дев'ять мільйонів шістсот п'ятнадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 67 коп. та 41 294 (сорок одна тисяча двісті дев'яносто чотири) грн. 53 грн. судового збору;

- стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15А, ідентифікаційний код 32036829) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 116-А, ідентифікаційний код 34093721) основного боргу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та 4 (чотири) грн. 13 коп. судового збору;

- в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 року у справі №910/2033/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2017 року, рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2016р. у справі №910/2033/16 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Припинити провадження в частині стягнення 296 698,87 грн. боргу.

2. Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 20А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 116-А, ) 2 852 654 485, 11 грн. (два мільярди вісімсот п'ятдесят два мільйони шістсот п'ятдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят п'ять грн. 11 коп.) боргу, 129 146 765, 59 грн. (сто двадцять дев'ять мільйонів сто сорок шість тисяч сімсот шістдесят п'ять грн.59 коп.) 3% річних, 1 220 371 046, 64 грн. (один мільярд двісті двадцять мільйонів триста сімдесят одна тисяча сорок шість грн. 64 коп.) пені, 146 061,07 грн. (сто сорок шість тисяч шістдесят одна грн. 07 коп.) судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, буд.15А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 116-А, ) 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) боргу, 0,69 грн. судового збору.

5. В решті позову відмовити».

Факт поставки товару (кількості та вартості поставленої продукції) позивачем відповідачу-1, його прийняття відповідачем-1 та неналежне виконання відповідачем-1 зобов'язання в частині повної оплати товару за Договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010 року встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 року у справі №910/2033/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2017 року.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

08.02.2017 року між ТОВ "Метінвест холдинг" (далі по тексту - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" (далі по тексту - поручитель, відповідач-2, ТОВ "МЕТІНВЕСТ-СМЦ") укладено Договір поруки №ПР0802217-1 (далі по тексту - Договір поруки), за умовою якого (п. 1.1. Договору поруки) у відповідності з цим Договором Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Кредитором за своєчасне та повне виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» () (надалі - «Боржник») за Договором поставки № ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010 p., укладеним між Кредитором та Боржником (надалі - «Договір поставки»), включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплату пені, процентів та штрафів, передбачених Договором поставки.

Згідно з п. 2.1. Договору поруки у разі невиконання Боржником своїх зобов'язань за Договором поставки, Поручитель погашає за рахунок власних коштів на рахунок Кредитора заборгованість за Боржника за Договором поставки.

Відповідно до п. 2.3. Договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язань в повному обсязі належним йому на праві власності майном, у тому числі коштами. Однак, відповідальність Поручителя обмежується 5000 (п'ятьма тисячами) гривень за зобов'язаннями Боржника, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплату пені, процентів, штрафів та інших похідних грошових вимог, передбачених Договором поставки, та у будь-якому випадку не може перевищувати зазначену суму.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з моменту звернення Позивача до суду (з 09.02.2016р.) до моменту набрання рішенням суду по справі №910/2033/16 законної сили (Постанова КАГС від 23.11.2016р.) Відповідачі заборгованість за поставлений Товар за Договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. фактично не сплатили, а тому Позивач має право вимагати від Відповідачів сплати штрафних санкцій у вигляді пені та 3% річних за вказаний період.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 618 ЦК України передбачено, що боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Факт неналежного виконання відповідачем-1 та відповідачем-2 грошових зобов'язань за Договором поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010 року встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 року у справі №910/2033/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2017 року.

Згідно п. 3.4. постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

Відповідно до приписів п. 8.3 Договору в разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених п. 6.2 Договору, Покупець зобов'язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховуються за весь період прострочення аж до фактичного моменту оплати.

Відповідно до п. 8.1 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За п. 3.3 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 N 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

За положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»: «Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції».

З огляду на вищенаведені положення чинного законодавства та умов Договору поставки (збільшення тривалості періоду нарахування пені), пеня за систематичне порушення Відповідачем 1 строків оплати може нараховуватися аж до фактичного моменту оплати (певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення - термін у розумінні ч. 2 ст. 251 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відтак, аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (аналогічний правовий висновок про застосування норми ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі №3-53гс15).

Законодавство України не містить заборони застосування розміру облікової ставки НБУ (певного % річних), як розміру пені за несвоєчасне виконання зобов'язань грошових виражених в іноземній валюті або гривневому еквіваленті іноземної валюти.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011р. у справі 6-42цс11). До позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), який може бути збільшений за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені з відповідача-1 за неналежне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов'язань в розмірі 788 780 104,35 грн. нараховані відповідно до законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача-1 на свою користь 66 687 138,39 грн. - 3% річних, а з відповідача-2 5 000,00 грн. - 3% річних.

Суд звертає увагу, що відповідальність ТОВ "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" обмежена Договором поруки в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідач-1 66 687 138,39 грн. (3% річних), а з відповідача-2 5 000,00 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідачі в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростували, розміру позовних вимог не оспорили, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" (01015, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 15А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, ПРОСПЕКТ НАХІМОВА, будинок 116-А; ) 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. - 3% річних, 1 (одну) грн. 40 коп. - судового збору.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ВУЛИЦЯ ВІЛЄСОВА, будинок 20А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, ПРОСПЕКТ НАХІМОВА, будинок 116-А; ) 788 780 104 (сімсот вісімдесят вісім мільйонів сімсот вісімдесят тисяч сто чотири) грн. 35 коп. - пені, 66 687 138 (шістдесят шість мільйонів шістсот вісімдесят сім тисяч сто тридцять вісім) грн. 39 коп. - 3% річних, 239 998 (двісті тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 60 коп. - судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 25.04.2017 року.