ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2017 року Справа № 923/1416/16
Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Південного офісу Держаудитслужби, м. Одеса

до відповідача-1: Комунального виробничого управління "Каховський водоканал", м.Каховка, Херсонська область,

відповідача-2: Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради, м. Каховка, Херсонська область

3-я особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство соціальної політики України, м. Київ

3-я особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: Департамент соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації, м. Херсон

про стягнення 29 608,70 грн.

за участю представників сторін:
від позивача: Кальницька М.І., уповн. представник, довіреність № 6 від 05.01.2017р.;

від відповідача-1: Сіліванович Н.М., уповн. представник, довіреність № 87/1-4-07 від

23.01.2017р.; Блищик Е.Л., уповн. представник, довіреність № 39/1-4-07 від 11.01.2017р.;

від відповідача-2: не прибув;

від 3-ї особи-2: не прибув;

від 3-ї особи-3: не прибув.

Обставини справи: справу порушено за позовом Південного офісу Держаудитслужби (позивач) до Комунального виробничого управління "Каховський водоканал" (відповідач-1) з вимогами про стягнення 29 608,70 грн. на відшкодування збитків, завданих державі через перерахування Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради, всупереч чинному бюджетному законодавству, відповідачеві-1 29608,70 грн. компенсації, коштами державного бюджету, витрат відповідача-1 на виплату у 2014 році середнього заробітку працівникам відповідача-1, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Позов обґрунтовано, зокрема, нормами ст.ст. 2, 3, 57 Бюджетного кодексу України, ст.ст.167, 170, 1166 Цивільного кодексу України, положеннями Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову за призовом під час мобілізації, на особливий період.., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015р. № 911, твердженнями про те, що Законом України "Про державний бюджет на 2014 рік" бюджетних призначень на 2014 рік на виплату відповідних компенсацій передбачено не було, Законом України "Про державний бюджет на 2015 рік" бюджетні призначення на 2015 рік на виплату відповідних компенсацій передбачалися лише на виплати поточного (2015) року, без урахування виплат заборгованості по виплаті відповідних компенсацій за 2014 рік, та, як наслідок, неправомірну виплату відповідачу-1 29608,70 грн. відповідних компенсації за рахунок коштів державного бюджету, оскільки вказані бюджетні кошти, фактично, було використано не за їхнім призначенням (грошові кошти належні до виплати як компенсації за 2015 рік сплачено в рахунок компенсації за 2014 рік).

Ухвалою суду від 27.12.2016р. залучено Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою суду від 21.02.2017р., за клопотанням відповідача-1, строк розгляду справи продовжено по 14.03.2017р. та залучено Міністерство соціальної політики України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (3-я особа-2).

Ухвалою суду від 14.03.2017р., за клопотанням позивача, залучено Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради до участі у справі в якості іншого відповідача (відповідача-2), після чого (з набуттям статусу відповідача-2 у справі) вказане Управління втратило статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у справі.

Ухвалою суду від 13.04.2017р., за клопотанням відповідача-2, залучено Департамент соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 та відкладено розгляд справи на 11.05.2017р. (3-я особа-3).

Учасники судового процесу належним чином повідомлені судом про місце, дату та час розгляду справи, проте, всупереч вимог суду за ухвалами у справі, позивач та 3-я особа-2 не надали витребуваних від них судом документів. Про причини вказаного суду не повідомлено. Представники відповідача-2, 3-ї особи-2 та 3-ї особи-3 в судове засідання 11.05.2017р. не прибули.

Через канцелярію суду 27.04.2017р. надійшло клопотання відповідача-2 про розгляд справи без участі його представника, а 10.05.2017р. - письмові пояснення 3-ї особи-3 по суті спору. Заяви або клопотання позивача, відповідача-1 та 3-х осіб у справі щодо судового засідання не надходили.

Відповідач-1 надав відзив, за яким позов не визнав, вказавши про відсутність підстав для задоволення позову, стверджуючи про правомірність (законність) здійсненої відповідачем-2 виплати відповідачеві-1 29608,70 грн. компенсації, коштами державного бюджету, витрат відповідача-1 на виплату у 2014 році середнього заробітку працівникам відповідача-1, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, обґрунтовуючи такі твердження, зокрема, висновками за рішенням від 22.03.2016р. № 5-4 Рахункової Палати України.

Відповідач-2 надав відзив, за яким позов не визнав, стверджуючи про відсутність підстав для задоволення позову, стверджуючи про правомірність (законність) здійсненої відповідачем-2 виплати відповідачеві-1 29608,70 грн. компенсації, коштами державного бюджету, витрат відповідача-1 на виплату у 2014 році середнього заробітку працівникам відповідача-1, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та про здійснення відповідачем-2 вказаної виплати відповідачеві-1, на виконання завдань 3-ї особи-2 (Міністерства соціальної політики України) та 3-ї особи-3 (Департаменту соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації), згідно положень отриманих відповідачем-2 у листопаді-грудні 2015 року відповідних листів вказаних 3-х осіб щодо організації приймання від підприємств звітів для отримання компенсацій, у тому числі за 2014 рік, та виплат компенсацій. При цьому, відповідач-2 у відзиві зазначив, що кошти з державного бюджету для виплати відповідних компенсацій підприємствам надійшли до відповідача-2, у тому числі, з урахуванням поданих підприємствами звітів для отримання компенсацій за 2014 рік.

Згідно з наданими суду 3-ю особою-3 письмовими поясненнями, ця особа вказує про відсутність підстав для задоволення позову, стверджуючи про правомірність (законність) здійсненої відповідачем-2 виплати відповідачеві-1 29608,70 грн. компенсації, коштами державного бюджету, витрат відповідача-1 на виплату у 2014 році середнього заробітку працівникам відповідача-1, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, обґрунтовуючи такі твердження, зокрема, висновками за рішенням від 22.03.2016р. № 5-4 Рахункової Палати України.

Після закінчення розгляду справи, в судовому засіданні 11.05.2017р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, а також, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, суд -

в с т а н о в и в:
За результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області ревізії в Управлінні праці та соціального захисту населення Каховської міської ради (надалі Управління) стосовно, зокрема, використання в період з 01.01.2014р. по 01.09.2016р. коштів, виділених з державного бюджету на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (дотримання вимог законодавства в частині законності проведення видатків за рахунок коштів державного бюджету за КПКВК 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період"), що оформлено актом № 04-17/13 від 10.10.2016р. встановлено, що Управлінням перераховано Комунальному виробничому управління "Каховський водоканал" (надалі - відповідач-1) у грудні 2015 року компенсацію у сумі 29 608,70 грн. фактичних витрат відповідача-1 на виплату середнього заробітку за 2014 рік працівникам відповідача-1, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Перерахування вказаних 29 608,70 грн. компенсацій Управлінням кваліфіковано за актом ревізії як бюджетні правопорушення, оскільки Законом України "Про державний бюджет на 2014 рік" бюджетних призначень на 2014 рік на виплату відповідних компенсацій передбачено не було, а Законом України "Про державний бюджет на 2015 рік" бюджетні призначення на 2015 рік на виплату відповідних компенсацій передбачалися лише на виплати поточного (2015) року, без урахування виплат заборгованості по виплаті відповідних компенсацій за 2014 рік.

Листом-вимогою від 24.10.2016р. № 21-04-14-14/4164 Державна фінансова інспекція в Херсонській області зобов`язало Управління в строк до 24.11.2016р. вжити заходів щодо повернення перерахованої відповідачеві-1 у грудні 2015 року компенсації в сумі 29 608,70 грн. фактичних витрат відповідача-1 на виплату середнього заробітку за 2014 рік працівникам відповідача-1, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. За текстом вказаного листа-вимоги перераховані відповідачеві-1 29608,70 грн. зазначених компенсацій кваліфікуються Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області як збитки, що завдані загальному фонду Державного бюджету.

Проте, станом на теперішній час а ні відповідач-1, а ні Управління не повернули до Державного бюджету а ні повністю, а ні частково вказані 29608,70 грн., що й стало причиною звернення позивача до суду з позовом, за яким порушено дану справу.

Вказані фактичні обставини (факт перерахування Управлінням відповідачеві-1 29608,70 грн. зазначених компенсацій з державного бюджету, виявлення даного факту проведеною Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області ревізією Управління, неповернення вказаних коштів компенсації відповідачем-1 Управлінню або до державного бюджету, неповернення вказаних коштів компенсації Управлінням до державного бюджету), визнаються відповідачем-1 з Управлінням та не заперечуються іншими учасниками судового процесу, у зв`язку з чим приймаються судом без доказування, при розгляді справи, на підставі ч. 1 ст. 35 ГПК України.

Стосовно підвідомчості даного спору суд зазначає наступне.

Державну аудиторську службу України (Держаудитслужба) утворено постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015р. № 868, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, через Міністра фінансів України, внаслідок реорганізації, шляхом перетворення, Державної фінансової інспекції України. Відповідно до Положення про Держаудитслужбу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016р. №43 затверджено Положення про Держаудитслужбу, за яким основним завдання цієї служби є забезпечення формування і реалізації державної політики у сфері державного фінансового контролю, здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів. При виконанні цих завдань Держаудитслужба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними актами законодавства на підставі яких Держаудитслужба здійснює свою діяльність щодо державного фінансового контролю за використання бюджетних коштів є Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та вказане Положення про Держаудитслужбу (надалі - Положення).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 7 ст. 10 цього Закону органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Відповідно до ст. 15 цього ж Закону законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими до виконання службовими особами підконтрольних установ.

Відповідно ж до п.10, п.13 ст.10 цього ж Закону органу державного фінансового контролю надано право при виявленні збитків, завданих державі чи підконтрольній установі, визначати їхній розмір у встановленому законом порядку, а також, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження та використання активів.

Відповідно до п. 4 Положення Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходи щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; а також, звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів

Відповідно до п. 6 Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016р. №266 позивача, Південний офіс Держаудитслужби, утворено як юридичну особу публічного права та реорганізовано Державну фінансову інспекцію в Херсонській області шляхом приєднання до позивача.

За результатом системного тлумачення положень наведених правових норм суд дійшов висновку про те, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. Відповідно, до повноважень Держаудитслужби віднесено фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевого бюджетів, та, у разі виявлення порушень законодавства, право на пред`явлення обов`язкових до виконання вимог щодо усунення таких порушень. Відшкодування збитків, виявлених під час здійснення фінансового контролю, може бути зазначено у вимозі, проте їх відшкодування (стягнення) відбувається в судовому порядку за позовом органу фінансового контролю.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, що містять у собі постанови Верховного суду України у справі № 21-40а14 від 15.04.2014р., справі №21-63а14 від 15.04.2014р.

Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до господарського суду з позовом про стягнення збитків, оскільки підконтрольна установа (Управління), за наслідками ревізії, не усунула наслідки виявлених ревізією дій, що кваліфікуються позивачем як бюджетні порушення, та не звернулася з відповідним позовом до відповідача-1, щодо повернення спірних сум компенсацій, які кваліфікуються позивачем як збитки, що завдані загальному фонду Державного бюджету.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - це звернення до суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Під поняттям публічно-правових відносин слідує розуміти відносини, які складаються в процесі реалізації владних повноважень органами державної влади та місцевого самоврядування. Оскільки, відшкодування завданих державі збитків, виявлених ревізією, неможливе шляхом вимоги, позивач, як суб`єкт владних повноважень, правомірно звернувся до господарського суду з позовом про стягнення збитків з відповідача-1 в рахунок держави для покриття завданої державі шкоди.

Спір, предметом якого є відшкодування (стягнення) збитків, за своєю природою є господарсько-правовим, й, відповідно, підлягає вирішенню господарським судом.

Відповідно до ст. 119 Кодексу Законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Вказані гарантії зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105 затверджений Порядок виплати компенсації підприємствам (установам, організаціям) у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову за призовом під час мобілізації, на особливий період" (надалі Порядок).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015р. № 911 внесено зміни, як до тексту власне постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105, так і до тексту п.1, п.3 та п.4 затвердженого нею Порядку.

Зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105 внесено зміни, за якими дію цієї постанови поширено на громадян України, які починаючи:

- з 18.03.2014р. були призвані на військову службу за призовом підчас мобілізації, на особливий період;

- з 08.02.2015р. були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану;

- з 11.06.2015р. були призвані на строкову службу, а також, призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

У п.1 Порядку внесено зміни, зокрема, за якими виплата передбачених Порядком компенсацій підприємствам, установам, організаціям здійснюється за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 (тобто, замінено слова "за рахунок коштів (передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350.." на слова "за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015р. № 911 змін до п.2 Порядку не внесено, у зв`язку з чим даний пункт Порядку залишився діючим у своїй первинній редакції, за якою головним розпорядником бюджетних коштів на виплату вказаних компенсацій та відповідальним виконавцем вказаної бюджетної програми є Міністерство соціальної політики України, розпорядники відповідних бюджетних коштів нижчого рівня є Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, а також, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м.Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва та м.Севастополя) рад.

Згідно з первісною редакцією п. 3 Порядку було передбачено, що бюджетні кошти на виплату вказаних компенсацій спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівника, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року.

Після внесення змін абз. 1 п. 3 Порядку викладено у редакції, за якою бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу (тобто, виключено з його первісної редакції слова ", не більше одного року"). Крім того, доповнено п. 3 Порядку двома абзацами, за якими встановлено, що працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. компенсація з бюджету середнього заробітку здійснюється на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації. Працівникам, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку із оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу за контрактом, компенсація з бюджету середнього заробітку здійснюється не більше ніж на строк укладеного контракту.

Згідно з первісною редакцією п. 4 Порядку було передбачено, що для виплати компенсацій підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15-го числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19-го числа їхніх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам до структурних підрозділів соціального захисту населення. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23-го числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівника до Міністерства соціальної політики України для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються ними в подальшому органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Після внесення змін абз. 1 п. 4 Порядку викладено у редакції, за якою для отримання компенсацій з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15-го числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам, погоджені районними (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19-го числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також, зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсацій з бюджету середнього заробітку працівникам.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За ч. 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, та витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 цієї ж статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово. Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відносини, що виникають між державою та суб`єктом господарювання з приводу відшкодування збитків, носять приватно-правовий характер.

Виходячи з положень ст. 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність сукупності усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Таким чином, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками.

Позивач при розгляді справи доводив наявність в діях відповідача-1 правопорушення твердженнями про незаконне (безпідставне) отримання відповідачем-1 коштів в сумі 29 608,70 грн. з державного бюджету. В якості правового обґрунтування таких тверджень у позовній заяві вказано про те, що дії, внаслідок яких загальному фонду Державного бюджету завдано 29 608,70 грн. збитків, про відшкодування яких позивачем заявлений даний позов, є протиправними, оскільки такі дії порушують приписи ст.ст. 2, 3, 57 Бюджетного кодексу України, п.19, п.20, п.22 Порядку № 228 (зі змінами та доповненнями), п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105.

В контексті наданих в судових засіданням представниками позивача пояснень слідує дійти висновку, що зазначені у позовній заяві п.20, п.22 Порядку № 228 (зі змінами та доповненнями) є, фактично, п.19, п.20, п.22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. № 228, зі змінами та доповненнями.

Пунктом 19 цього Порядку № 228 передбачено, що спеціальний фонд проекту кошторису передбачає зведення показників за всіма джерелами надходження коштів до цього фонду та відповідними напрямами їх використання. Розподіл видатків бюджету та надання кредитів з бюджету спеціального фонду проекту кошторису проводиться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень, запланованих на цю мету в зазначеному фонді. Відповідальність за виникнення заборгованості, що склалася за видатками спеціального фонду, несе виключно розпорядник, з вини якого вона утворилась.

Пунктом 20 цього Порядку № 228 передбачено, що під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники повинні враховувати об`єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ (кількість класів, учнів у школах, ліжок у лікарнях, дітей у дошкільних закладах тощо), обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді Обов`язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, виплату стипендії, а також на господарське утримання установ. Під час визначення видатків у проектах кошторисів установи повинен забезпечуватися суворий режим економії коштів і матеріальних цінностей. До кошторисів можуть включатися тільки видатки, передбачені законодавством, необхідність яких обумовлена характером діяльності установи. Видатки на придбання обладнання, капітальний ремонт приміщень тощо, які не є першочерговими, можуть передбачатися лише за умови забезпечення коштами невідкладних витрат та відсутності заборгованості. При цьому видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм, які використовуються установами аналогічного профілю. Мінфін має право визначати на кожний рік порядок врахування у кошторисах обсягів заборгованості, яка виникла внаслідок непогашення бюджетних зобов`язань установ.

Пунктом 22 цього Порядку № 228 передбачено, що показники видатків бюджету та надання кредитів з бюджету, що включаються до проекту кошторису, повинні бути обґрунтовані відповідними розрахунками за кожним кодом економічної класифікації видатків або класифікації кредитування бюджету і деталізовані за видами та кількістю товарів (робіт, послуг) із зазначенням вартості за одиницю.

У ст. 2 Бюджетного кодексу України наведено визначення основних термінів, які вживаються у даному кодексі. У ст. 3 Бюджетного кодексу України наведено положення щодо визначення бюджетного періоду. У ст. 57 Бюджетного кодексу України визначений порядок закриття рахунків після закінчення бюджетного періоду.

Ті з вказаних правових норм, які регулюють питання здійснення розпорядниками бюджетних коштів виплат за рахунок бюджетних асигнувань, порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, а саме, п.19, п.20, п.22 вказаного Порядку № 228, п.4 та інші пункти Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105, а також, ст.57 Бюджетного кодексу України не можуть бути обов`язковими до виконання відповідачем-1, оскільки відповідач-1 не є розпорядником бюджетних коштів.

Таким чином, відповідач-1 не може порушити порядок здійснення виплат за рахунок бюджетних асигнувань та порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, оскільки він такі виплати, як розпорядник бюджетних коштів, не здійснює, а також, такі кошториси не складає, не розглядає, не затверджує та не виконує. Вказані правові норми регулюють діяльність Управління, яким здійснено на користь відповідача-1 виплату 29 608,70 грн. компенсацій за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно, суд відхиляє доводи позивача про те, що протиправність дій відповідача-1 стосовно отримання ним 29608,70 грн. компенсацій за рахунок коштів державного бюджету, полягає у надходженні цих коштів до відповідача-1 (отримання їх відповідачем-1) в порушення приписів ст.ст.2,3,57 Бюджетного кодексу України, п.19, п.20, п.22 вказаного Порядку № 228, п.4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 105.

При розгляді справи позивач не довів, в порядку ст.ст.32-34 ГПК України, поданими суду доказами того факту, що відповідач-1 будь-якими своїми незаконними (протиправними) діями чи бездіяльністю, умисно або ж з необережності, спричинив виплату (перерахування) йому Управлінням вказаних 29 608,70 грн. компенсацій, згідно Порядку, за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, матеріалами справи не доведено протиправної поведінки та вини відповідача-1 у здійсненні Управлінням на користь відповідача-1 вказаних 29608,70 грн. виплат за рахунок коштів державного бюджету, а також, у зв`язку з недоведенням власне відповідної протиправної поведінки та вини відповідача-1, відсутній, природно, й причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою (збитками). Протиправність дій, безпосередньо, відповідача-1 з отримання вказаних компенсацій та/або бездіяльності відповідача-1 з неповернення вказаних компенсацій ніяким чином не обґрунтована позивачем при розгляді даної справи.

При цьому, у справі відсутні й належні докази протиправності поведінки та вини відповідача-2 у отриманні відповідачем-1 вказаних 29 608,70 грн. компенсацій, згідно Порядку, за рахунок коштів державного бюджету. Суду не надано докази притягнення, у відповідності до ст.121 Бюджетного кодексу України, будь-якої з посадових осіб відповідача-2, у зв`язку з здійсненням відповідачем-2 вказаної виплати відповідачеві-1, ані до адміністративної відповідальності за ст.16412 "Порушення бюджетного законодавства"Кодексу України про адміністративні правопорушення, ані до кримінальної відповідальності за ст.210 "Нецільове використання бюджетних коштів, здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням" Кримінального кодексу України.

Також, суду не надано будь-яких обґрунтованих пояснень щодо непритягнення до цього часу будь-якої з посадових осіб відповідача-2, у зв`язку з здійсненням відповідачем-2 вказаної виплати відповідачеві-1, до адміністративної відповідальності за ст.16412 Кодексу України про адміністративні правопорушення та/або до кримінальної відповідальності за ст.210 Кримінального кодексу України.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм у стягненні, як з відповідача-1, так і з відповідача-2, 29 608,70 грн. на відшкодування збитків, завданих державі, має бути відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в повному обсязі в задоволенні позову, судовий збір повністю, у сумі 1378,00 грн., покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -
в и р і ш и в:
В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 16.05.2017р.

Суддя К.В. Соловйов