ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 920/1463/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Бородіна Л.І., суддя Тарасова І. В.

при секретарі Курченко В. А.

за участю представників:

кредитора, ПАТ "ОТП Банк" - Дубровська Г.В. (довіреність б/н від 19.08.2016),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" (вх.№1145 С/2) на постанову господарського суду Сумської області від 20.09.2016 у справі № 920/1463/15

за заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Суми,

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Суми,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Сумської області від 20.09.2016 у справі №920/1463/15 (суддя - Соп'яненко О.Ю.) визнано ФОП ОСОБА_3 банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кривенка Б.Г.

Кредитор, ПАТ "ОТП Банк" подав апеляційну скаргу, в якій просив вищевказану постанову скасувати, провадження у справі припинити. Зокрема, апелянт посилався на недоведеність факту неплатоспроможності боржника, не підтвердженість належними доказами наявності у боржника коштів на погашення витрат, пов'язаних із процедурою банкрутства, не дослідження місцевим господарським судом наявності майна у власності боржника тощо.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року у справі № 920/1463/15 апеляційну скаргу ПАТ "ОТП Банк" залишено без задоволення; постанову господарського суду Сумської області від 20.09.2016 у справі №920/1463/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2017 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі №920/1463/15 скасовано. Справу № 920/1463/15 передано на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.) апеляційну скаргу ПАТ "ОТП Банк" призначено до розгляду на 11.05.2017, запропоновано учасникам процесу надати суду: апелянту - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

10.05.2017 у зв'язку з відпусткою судді Пуль О.А. здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Тарасова І.В.

10.05.2017 апелянт надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що кошти в розмірі 39702,10 грн. були внесені на картковий рахунок боржника 28.02.2017, тоді як заява про порушення провадження у справі подана 08.09.2015, а також вказує на те, що загрозою неплатоспроможності є виникнення конкуренції грошових вимог кредиторів у виконавчому провадженні, внаслідок якої задоволення вимог одного або кількох кредиторів у розмірі не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами; разом з тим, у виконавчому провадженні, на яке посилається боржник, єдиним стягувачем було ПАТ "ОТП Банк".

У судовому засіданні 11.05.2017 представник апелянта підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, не направили своїх представників для участі у вказаному засіданні та не повідомили суд про причини їх неявки.

Колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства - зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожною стороною своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України.

Тому, враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Вищого господарського суду України від 15.03.2017 в даній справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 11.09.2015 у даній справі було прийнято до розгляду заяву ФОП ОСОБА_3 про порушення справи про її банкрутство в порядку ст. 90-92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 28.09.2015 порушено провадження у даній справі про банкрутство. Постановою господарського суду Сумської області від 12.10.2015 боржника у даній справі було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Кривенко Б.Г. Вказана постанова скасована постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 справу направлено на подальший розгляд до господарського суду Сумської області. Постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2016 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Судами апеляційної та касаційної інстанції вказано, що при розгляді місцевим господарським судом цієї справи про банкрутство ФОП ОСОБА_3 було неповно з'ясовані, а також не доведені обставини, які б підтверджували, що зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ "ОТП Банк" пов`язані із здійсненням із здійсненням фізичною особою підприємницької діяльності. Також судами зазначено, що боржником не доведено наявність іншого, крім заставного, майна, яке б було достатнім для покриття ліквідаційних витрат.

За результатами подальшого розгляду справи місцевим господарським судом прийнято постанову від 20.09.2016, яка є предметом апеляційного перегляду в даному провадженні.

В обґрунтування висновку щодо визнання боржника банкрутом у вказаній постанові наведено наступні обставини.

Підставою звернення ФОП ОСОБА_3 із заявою про порушення справи про її банкрутство стала наявність боргу перед ПАТ "ОТП Банк" в сумі 3090266,93 грн. за кредитним договором №СМ-SMEС00/066/2008 від 28.05.2008 та недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2007 між АКБ "Укрсоцбанк" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 750/1-061. Відповідно до пункту 1.2. Договору, кредит надається на купівлю нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_1. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 04.06.2007, зазначене нежитлове приміщення магазину було придбано за кредитні кошти ФОП ОСОБА_3 Отже, кредит по договору № 750/1-061 від 04.06.2007 надано та використано виключно на підприємницькі цілі.

28.05.2008 між ЗАТ "ОТП Банк" та громадянкою України ОСОБА_3 укладено кредитний договір СМ-SMEC00/066/2008.

Згідно з ч.1 вказаного Кредитного договору, цільове використання кредиту сторони погодили наступним чином: перший транш на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги Сумською обласною філією "Укрсоцбанк" за кредитним договором першої черги - № 750/1-061 від 04.06.2007; другий-шостий транш на проведення ремонту (реконструкції) нерухомого майна.

Відповідно до договору іпотеки від 28.05.2008, в іпотеку у рахунок забезпечення належного виконання умов кредитного договору № СМ-8МЕС00/066/2008 нежитлове приміщення магазину передала саме фізична особа - підприємець ОСОБА_3 Таким чином, у двох нерозривно пов'язаних правочинах (кредитному договору та договорі іпотеки), по різному у вступній частині зазначено правовий статус позичальника, у першому випадку "фізична особа", а у другому випадку "фізична особа - підприємець". Але, як вбачається з анкети - заяви, яка заповнювалась позичальником під час укладення кредитного договору № СМ-8МЕС00/066/2008, у ній заповненим є розділ 4 "Інформація про бізнес позичальника", який заповнюється виключно при отриманні кредиту фізичними особами - підприємцями на ведення бізнесу (на підприємницьку діяльність), а не на особисті споживі цілі, що розмежовує два різні види кредитів: комерційні та споживчі цілі, як фізичній особі.

Згідно з умовами кредитного договору з ПАТ "ОТП Банк", перший транш кредиту було направлено позичальником на погашення заборгованості перед АКБ "Укрсоцбанк" по кредитному договору № 750/1-061 від 04.06.2007, за яким кредит надавався на підприємницькі цілі та який було укладено з позичальником фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3

Як було встановлено постановою Вищого господарського суду України у пов'язаній судовій справі №5021/28/2011, умовами кредитного договору з ПАТ "ОТП Банк" було передбачено, що наступні 2-6 транші кредиту повинні були бути надані на ремонт (реконструкцію) нерухомого майна - нежитлового приміщення продовольчого магазину по АДРЕСА_1.

На підставі викладеного місцевий господарський суд дійшов висновку, що кредит було надано ПАТ "ОТП Банк" ОСОБА_3, як фізичні особі - підприємцю та використано нею виключно на цілі, пов'язані з її підприємницькою діяльністю.

Крім того, боржником було надано суду квитанції про оплату ФОП ОСОБА_3 комісії за кредитне обслуговування, оплату вартості тарифного пакету "Підприємницький", внески готівки на поточний рахунок для погашення готівки на суму 375406,04 грн., документи по придбанню будівельних матеріалів на ремонт приміщення магазину на суму 366388,00 грн.

Зазначені обставини суд першої інстанції, із посиланням на положення ч. 2 статті 90 Закону про банкрутство, визнав достатніми підставами для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Надаючи правову оцінку вищевказаним висновкам, викладеним в оскаржуваній постанові, колегія суддів зазначає наступне.

Розділом VII Закону про банкрутство врегульовано особливості банкрутства окремих категорій боржників. Зокрема, згідно зі ст. 84 даного Закону, відносини пов'язані з банкрутством боржників, визначених у цьому розділі, регулюються Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим Розділом.

Згідно зі ст. 90 Закону про банкрутство (що міститься у Розділі VII Закону), правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням банкрутом фізичної особи за боргами, які виникли у неї у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності. Підставою для визнання фізичної особи банкрутом є його нездатність задовольнити вимоги кредиторів за грошовими зобов'язаннями та/або виконати обов'язок із сплати обов'язкових платежів. Заява про порушення справи про банкрутство фізичної особи може бути подана в господарський суд фізичною особою, який є боржником, або його кредиторами.

Вимоги до Заяви про порушення справи про банкрутство (в тому числі, і до заяви, яка подається боржником) встановлені ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, ч. ч. 1-5 названої статті Закону.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" унормовано, що боржник - суб'єкт підприємницької діяльності (юридична особа або фізична особа - підприємець), неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом. Фізична особа - підприємець є боржником лише за зобов'язаннями, які виникли у неї у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Статтею 53 ЦК України унормовано, що фізична особа, яка не спроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Таким чином, кредиторська заборгованість боржника, по справі про банкрутство, порушеної за ст.ст. 90 - 92 Закону про банкрутство, може ґрунтуватись лише на заборгованості, пов'язаній із здійсненням саме підприємницької діяльності. Отже, порушення справи про банкрутство фізичної особи - підприємця за її заявою нерозривно пов'язано з доказуванням такою особою обставин неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані нею вимоги кредиторів, які пов'язані з підприємницькою діяльністю боржника, що має наслідком визнання його банкрутом та введення ліквідаційної процедури, внаслідок чого підприємницька діяльність такого боржника припиняється.

Як було зазначено вище, місцевим господарським судом на підставі наявних у справі доказів було встановлено, що відповідна кредиторська заборгованість ФОП ОСОБА_3 перед ПАТ "ОТП Банк" виникла у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності. Разом з тим, місцевий господарський суд послався на обставини, зазначені у постанові Вищого господарського суду України у пов'язаній судовій справі №5021/28/2011 (щодо використання 2-6 траншів кредиту на підприємницькі цілі, тобто на ремонт нерухомого майна - нежитлового приміщення продовольчого магазину по АДРЕСА_1), не врахувавши вказівок Вищого господарського суду, викладених у постанові від 24.03.2016 у даній справі № 920/1463/15, в якій судом касаційної інстанції зазначено, що постанову Вищого господарського суду України від 05.07.2011 у справі №5021/28/2011не може бути прийнято до уваги в межах справи №920/1463/15, оскільки її прийнято в позовному провадженні, до порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3, без врахування її особливого статусу як боржника, який визначається положеннями Закону про банкрутство.

Пунктом 4 ст.11 Закону про банкрутство унормовано, що боржник подає заяву до господарського суду за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат, якщо інше не передбачено цим Законом.

Однак зазначене питання місцевим господарським судом взагалі не було досліджено - незважаючи на те, що у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016, якою скасовано постанову господарського суду Сумської області від 12.10.2015 у даній справі № 920/1463/15 та направлено справу для подальшого розгляду до господарського суду Сумської області, зазначено, що суд першої інстанції не з'ясував обставин, що свідчать про наявність чи відсутність майна боржника, якого було б достатньо для покриття судових витрат у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця, що є однією з умов для провадження справи про банкрутство (вказану постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 залишено без змін Вищим господарським судом України). Тобто фактично судом першої інстанції не виконано відповідних вказівок судів апеляційної та касаційної інстанції щодо дотримання боржником вищенаведених вимог п.4 ст.11 Закону про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, при новому розгляді справи представником боржника надані до матеріалів справи копію договору відповідального зберігання від 05.08.2015, відповідно до умов якого, ФОП ОСОБА_3 передала ФОП ОСОБА_4 на відповідальне зберігання залишки товарно-матеріальних цінностей, згідно накладної №21 від 05.08.2015 вартістю 31603,62 грн. (т. 2, а.с. 107-112). Умовами договору також передбачено, що у разі закінчення терміну придатності товару, його втрати або пошкодження сторона - 2 (ФОП ОСОБА_4.) відшкодовує стороні -1 (ФОП ОСОБА_3.) його вартість з урахуванням 25% торгівельної надбавки, а саме: 39504,53 грн. Також боржником надано копію листа ФОП ОСОБА_4 від 23.05.2016, адресованого ФОП ОСОБА_3 (т.2, а.с.113), в якому ФОП ОСОБА_4 повідомляє про реалізацію ним переданого на зберігання товару з 25% торговою націнкою на суму 39504,53 грн. та просить на виконання п.5 договору відповідального зберігання повідомити реквізити банківського рахунку або повідомити про готовність ФОП ОСОБА_3 прийняти від ФОП ОСОБА_4 готівку в сумі 39504,53 грн. При цьому доказів перерахування (передання) вказаних коштів ФОП ОСОБА_3 на момент прийняття оскаржуваної постанови від 20.09.2016 матеріали справи не містять. Натомість, як вбачається з платіжного доручення №558 (т.4, а.с.157), відповідні кошти було перераховано боржникові лише 28.02.2017.

Колегія суддів зазначає, що вищенаведений договір зберігання від 05.08.2015 та лист від 23.05.2016 не можуть бути належними та допустимими доказами в розумінні ст.34 ГПК України щодо наявності у ФОП ОСОБА_3 коштів у сумі 39504,53 грн. як на момент її звернення до суду з заявою про визнання банкрутом (у вересні 2015 року), так і на момент прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної постанови, оскільки, як було встановлено вище, відповідні кошти отримано боржником вже після прийняття оскаржуваної постанови.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства про банкрутство, порушення справи про банкрутство за заявою боржника здійснюється за наявності однієї з таких умов: неплатоспроможності; загрози неплатоспроможності; неможливості боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 15 Закону про банкрутство, неплатоспроможністю визнається неспроможність боржника задовольнити безспірні вимоги кредитора (кредиторів) у розмірі не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, загрозою неплатоспроможності є виникнення конкуренції грошових вимог кредиторів у виконавчому провадженні, внаслідок якої задоволення вимог одного або кількох кредиторів у розмірі не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами. При цьому, дотримання заявником відповідного тримісячного строку не вимагається.

Однак місцевий господарський суд в оскаржуваній постанові не надав належну правову оцінку обставинам, що стали підставою порушення провадження у цій справі, зокрема, не звернув уваги на те, що боржником визначено наявність єдиного кредитора - ПАТ "ОТП Банк" - тобто фактично відсутня така передумова для порушення провадження у справі про банкрутство як наявність конкуренції грошових вимог кредиторів у виконавчому провадженні.

Відповідно до положень ст. 11 Закону про банкрутство, заява про порушення провадження у справі про банкрутство повинна містити, зокрема, докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави). Якщо вимоги кредитора є повністю забезпеченими майном боржника, суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство (ч. 7 ст. 16 Закону про банкрутство).

Однак місцевий господарський суд в оскаржуваній постанові не дослідив забезпечення зобов'язань ФОП ОСОБА_3 перед ПАТ "ОТП Банк" (за Договором іпотеки від 28.05.2008). Зокрема, як вбачається з договору іпотеки від 28.05.2008 (т.1, а.с.34), ФОП ОСОБА_3 було передано в іпотеку ЗАТ "ОТП Банк" у рахунок забезпечення належного виконання умов кредитного договору № СМ-8МЕС00/066/2008 від 28.05.2008 нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1, вартість якого сторонами договору визначено в розмірі 4385925,00 грн. - що перевищує розмір кредиторських вимог ПАТ "ОТП Банк", які становлять 3090266,93 грн. Однак вказаним обставинам місцевим господарським судом також не було надано належної оцінки, не з'ясовано наявність або відсутність у боржника відповідного майна станом на момент його звернення з заявою про визнання банкрутом та на час прийняття оскаржуваної постанови від 20.09.2016.

Згідно зі ст.111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови від 20.09.2016, місцевим господарським судом не повною мірою виконано вказівки, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 24.03.2016 у даній справі, якою залишено без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 про скасування постанови господарського суду Сумської області від 12.10.2015 у даній справі та направлення справи для подальшого розгляду до господарського суду Сумської області.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого передчасно зроблено висновок про наявність усіх передбачених законом підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Тому постанова від 20.09.2016 підлягає скасуванню в повному обсязі, в тому числі, і в частині призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Кривенка Б.Г. - з огляду на передчасність здійснення судом даної процесуальної дії.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ "ОТП Банк" підлягає частковому задоволенню, оскаржувану постанову місцевого господарського суду слід скасувати, а справу направити до господарського суду Сумської області для подальшого розгляду.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 1 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" задовольнити.

Постанову господарського суду Сумської області від 20.09.2016 у справі №920/1463/15 скасувати.

Справу №920/1463/15 передати для подальшого розгляду до господарського суду Сумської області.

Повний текст постанови складено 16.05.17

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Тарасова І. В.