ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Справа № 917/771/16
Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівСибіги О.М.,
Яценко О.В.,
розглянувши
касаційну скаргуМиргородської міської ради
на постанову від 13.02.2017 Харківського апеляційного господарського суду
у справі№917/771/16 господарського суду Полтавської області
за позовомПриватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт"
до 1. Миргородської міської ради, 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, 3. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
провизнання недійсним договору оренди земельної ділянки №11/288, укладеного 20.02.2016 року між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_4 і ОСОБА_5

За участю представників сторін:

Від позивача - Сахно Є.В. - дов. від 01.06.16

Від відповідача - 1) ОСОБА_7 - дов. від 24.05.16,

2) ОСОБА_4 - паспорт

3) ОСОБА_8 - паспорт

В справі оголошувалась перерва.

У зв'язку з перебуванням судді Бакуліної С.В. у відпустці, справа слухається колегією суддів у складі: головуючий - Ходаківська І.П., судді - Сибіга О.М., Яценко О.В. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.04.2017),

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" звернулось з позовом до Миргородської міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Миргород про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 20.02.2016 №11/288.

Рішенням від 19.07.2016 господарського суду Полтавської області (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 0,0322 га, розташованої по АДРЕСА_1 в м. Миргород (кадастровий № НОМЕР_1) від 20.02.2016 №11/288, укладений між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Рішення суду мотивовано тим, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0322 га" у Миргородської міської ради не було права розпоряджатись вказаною земельною ділянкою, оскільки рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 11.12.2002 року № 801 , яким до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м, які були у користуванні ДП "Миргородкурорт", визнано недійсним в судовому порядку.

Постановою від 13.02.2017 колегії суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі головуючого Білецької А.М., суддів Гребенюк Н. В., Барбашової С.В. рішення господарського суду Полтавської області залишено без змін.

Полтавська міська рада у касаційній скарзі просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 181, 215, 216, 317, 321, 328, 377, ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням від 11.12.2002 № 801 виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт". Одночасно з цим було змінено їх цільове призначення та надано в оренду новим землекористувачам, згідно з додатком № 1 до рішення, для комерційного використання терміном на 1 (один) рік.

Рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002 було затверджено рішенням восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003.

Рішенням від 19.11.2008 Миргородською міською радою Полтавської області "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_9, гр. ОСОБА_10 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1.

06.11.2009 Миргородською міською радою Полтавської області на тридцять сьомій сесії п'ятого скликання було прийнято рішення № 36 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_9 земельної ділянки площею 322 м кв. за адресою: АДРЕСА_1 землі комерційного використання терміном на три роки", яким вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ОСОБА_9 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розроблену ПП "Земсервіс-плюс". Надано в оренду ОСОБА_9 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 322 м кв., землі комерційного використання (1.11), терміном на три роки.

На підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області 37 сесії 5 скликання від 06.11.2009 № 36 між Миргородською міською радою як орендодавцем та гр. ОСОБА_9 як орендарем було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки від 27.10.2011 № 1343.

Рішенням сорок восьмої сесії шостого скликання Миргородської міської ради від 28.11.2014 № 25 гр. ОСОБА_10 поновлено договір оренди земельної ділянки від 27.10.2011 року № 1343 строком на 3 роки.

На підставі цього рішення між Миргородською міською радою та ОСОБА_9 30.01.2015 укладено договір оренди земельної ділянки №11/103, відповідно до якого орендодавець передав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 322 м кв., кадастровий номер НОМЕР_1. Договір укладено строком на три роки.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради від 19 лютого 2016 №30 прийнято рішення про розірвання договору оренди №11/103 за згодою сторін та зараховано земельну ділянку до земель запасу.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради № 34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1" надано гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на 2 роки.

20.02.2016 між Миргородською міською радою як орендодавцем, гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 як орендарями було укладено договір оренди, за умовами якого орендарям прийнято в строкове платне користування земельну ділянку, що належить територіальній громаді міста Миргород для будівництва і обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного договору в оренду передано земельну ділянку площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 на якій знаходиться нежитлова будівля, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" строком на два роки.

20.02.2016 згідно акту № 11/288 приймання-передачі земельної ділянки, земельна ділянка передана орендодавцем орендарям.

Звертаючись з позовом у даній справі, Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" послалось на те, що спірний договір укладено на підставі рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.02.2016 № 34, яке Миргородська міська рада не мала права приймати, оскільки не є власником зазначеної земельної ділянки, що встановлено рішеннями судів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Приписами статті 123 Земельного кодексу України визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як передбачено ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі № 917/713/14, залишеною без змін постановою від 21.12.2015 Вищого господарського суду України, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002 "Про надання земельних ділянок в оренду", в частині прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_4; визнано недійсним рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003 "Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради та розпоряджень міського голови, прийнятих у міжсесійний період", в частині затвердження рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002, що стосується прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_4; визнано недійсним рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_9"; визнано недійсним рішення тридцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №36 від 06.11.2009 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_9 земельної ділянки площею 322 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, землі комерційного використання терміном на 3 (три) роки".

В межах розгляду зазначеної вище справи № 917/713/14 встановлено, що відповідно до державного акта від 02.08.1998 ПЛ №78 у постійному користуванні санаторно-курортного комплексу "Миргород" Акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є позивач, перебувало 150,9858 га землі відповідно до плану користування. Землю надано у постійне користування для обслуговування лікувально-оздоровчого комплексу на підставі рішення Миргородської міської ради народних депутатів від 19.08.98 №506. Згідно з рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 11.12.02 до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні Державного підприємства "Миргородкурорт" та змінено їх цільове призначення. Рішенням також надано в оренду новим землекористувачам, у тому числі ОСОБА_4, земельну ділянку площею 306, 8 кв.м. на АДРЕСА_1 для комерційного використання терміном на один рік. Згідно з випискою з земельно-кадастрової документації про земельну ділянку Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" землі, які перебували у постійному користуванні позивача, належали до земель оздоровчого призначення, тобто для організації, профілактики та лікування.

Судами встановлено факт відсутності доказів зміни цільового призначення з земель оздоровчого призначення на комерційне використання та передачі в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки площею 306, 8 кв.м. на АДРЕСА_1 з дотриманням вимог Земельного кодексу України, зокрема, статей 118, 123, 124 Земельного кодексу України, з розробленням проекту землеустрою. Інформація щодо розроблення проекту землеустрою при зміні цільового призначення земель та передачі їх в оренду відсутня також і в листі - відповіді Управління Держземагенства у Миргородському районі Полтавської області від 12.08.14 № 6533.

Таким чином, судовими рішеннями у справі № 917/713/14 встановлено:

- до моменту прийняття рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002, земельні ділянки загальною площею 834 кв.м. перебували у постійному користуванні "Санаторно-курортного комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофоздоровниця" (правонаступником якого є ПрАТ "Миргородкурорт") на підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області від 19.08.1998 № 506 та Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2;

- зміна цільового призначення земель площею 834 кв.м., які відносились до земель рекреаційного призначення та оздоровчого призначення, відбулася з порушенням існуючого порядку надання земельних ділянок в оренду, без розроблення та затвердження проектів відведення цих земельних ділянок, без встановлення їх меж в натурі на місцевості та без техніко-економічних обґрунтувань такої зміни;

- рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 11.12.2002 № 801 згідно з яким, до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт", визнано недійсним в зв'язку з порушенням приписів Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Земельного кодексу України, оскільки Миргородська міська рада не мала повноважень на розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області № 34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0322 га" у Миргородської міської ради не було права розпоряджатись вказаною земельною ділянкою.

При цьому судами враховано, що на підтвердження правонаступництва ПрАТ "Миргородкурорт" на виникнення у нього права постійного користування спірною земельною ділянкою надані до матеріалів справи належним чином засвідчені копії наступних документів: витяг з положення про Миргородське відділення (Представництво) Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця"; витяг з положення про філію Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця"; наказ № 13 від 14.01.2000 "Про удосконалення системи управління лікувально-оздоровчими закладами ЗАТ "Укрпрофоздоровиця"; Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) Дочірнього підприємства Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця" - "Миргородкурорт"; витяг зі статуту ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт"; витяг зі статуту ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт".

Зазначеними документами повністю підтверджується, що ПрАТ "Миргородкурорт" є повним правонаступником Дочірнього підприємства Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця", яке в свою чергу є правонаступником Миргородського відділення Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця" та філії Закритого Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровиця" - "Санаторно-курортний комплекс "Миргород".

Крім того, судовими рішеннями у справі № 917/713/14 встановлено, що земельна ділянка відповідно до державного акта від 02.08.98 ПЛ №78 перебувала в постійному користуванні санаторно-курортного комплексу "Миргород" Акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є позивач - ПрАТ "Миргородкурорт", а тому згідно рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 у справі № 1-17/2005, раніше видані державні акти на право приватної власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і не підлягають заміні.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено приписами статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. АН алогічно ст.20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому числі спірний договір може бути визнаний за наявності двох умов: перша це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Апеляційним господарським судом встановлено, що припинення права користування земельною ділянкою внаслідок передачі її в оренду фізичним особам за договором оренди № 11/288 від 20.02.2016, порушує права та законні інтереси позивача, за відсутності передбачених ст. 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного землекористування позивача, без її вилучення.

З огляду на зазначене вище, встановлений судами факт відсутності у ради повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, обґрунтованим є висновок судів про наявність правові підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, площею 0,0322га, розташованої по АДРЕСА_1 в м. Миргород (кадастровий № НОМЕР_1) №11/288, укладеного 20.02.2016 року між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення господарського суду першої інстанції про задоволення позову, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін. Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Миргородської міської ради залишити без задоволення.

Постанову від 13.02.2017 Харківського апеляційного господарського суду у справі №917/771/16 господарського суду Полтавської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді О. Сибіга

О. Яценко