ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.05.2017 Справа № 907/321/17

За позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ'ЮШН КАРГО ПАРТС",м. Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Ільниця Іршавського району Закарпатської області

про стягнення заборгованості 32291,19 грн., в т.ч. 15000,00 грн. - основний борг, 1903,56 грн. - 12% річних, 13500,00 - пеня, 1887,63 грн. - інфляційні

Головуючий суддя О. С. Йосипчук

За участю представників сторін:

Від позивача - не з'явився

Від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ'ЮШН КАРГО ПАРТС",м. Київ заявлено позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Ільниця Іршавського району Закарпатської області про стягнення заборгованості 32291,19 грн., в т.ч. 15000,00 грн. - основний борг, 1903,56 грн. - 12% річних, 13500,00 - пеня, 1887,63 грн. - інфляційні.

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання по оплаті отриманого у лютому цього року товару відповідно до накладної №SI від 11.02.2016р. та на підставі договору №9082-07/2016 від 02.02.2016р., внаслідок чого утворився борг борг у сумі 15 000грн.

Оскільки вказана згадана вище заборгованість не була вчасно погашеною відповідачем, позивач додатково нараховав відповідачеві відповідно до п.5.2 Договору пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості, що становить суму 13, та, відповідно до п.5.3 Договору (ст.625 ЦК України), - 12% річних у сумі 1903,56 грн. і інфляційні втрати у сумі 1887,63 грн.

За вищенаведених обставин, позивач і просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму 32291,19 грн., в т.ч. 15000,00 грн. - основний борг, 1903,56 грн. - 12% річних, 13500,00 - пеня, 1887,63 грн. - інфляційні збитки.

Представник позивача у засідання суду не з'явився.

Відповідач на вимоги суду (ухвали суду від 24.03.2017р. про порушення провадження у справі №907/321/17 та ухвали суду від 25.04.2017р.)письмовий відзив з доказами в його обґрунтування не надіслав, та не забезпечив явку свого представника в судове засідання.

Поряд з цим, відповідачем електронною поштою надіслано до матеріалів справи письмове клопотання від 10.05.2017р. про відкладення розгляду справи на інший термін, у зв'язку з необхідністю залучення для захисту інтересів уповноваженого представника. Обставини означеного клопотання не підтверджене документально. Тому, враховуючи достатність часу для залучення відповідачем для захисту інтересів представника, а також, виходячи із принципів арбітрування, змагальності та розумних строків вирішення спору, означене клопотання було судом видхилене, а спір вирішено в порядку ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

У попередньому засРозгляд справи відкладався відповідно до вимог ст. 77 ГПК України.

Проаналізувавши подані по справі доказові матеріали щодо спірного питання, Суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між сторонами спору виникли на підставі укладеного між ТОВ "АВТОДИСТРИБ'ЮШН КАРГО ПАРТС",м. Київ (далі - Постачальник) та ФОП ОСОБА_2, с. Ільниця Іршавського району (далі - Покупець) Договору поставки №9082-07/2016 від 02.02.2016р. (далі - Договір).

Відповідно до Договору Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором поставляти покупцю запчастини та експлуатаційні матеріали, а Покупець зобов'язується приймати товар та оплачувати його.

Відповідно до п. 2.1 Договору, погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантаження, що являються невід'ємними складовими даного договору, без складання специфікацій. Покупець підписуючи документ про відвантаження, виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від Постачальника Покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товаро0супровідні документи на товар.

Відповідно до п. 2.3 Договору, товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається в накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання по вказаному вище Договору поставки, а відповідач прийняв цей товар (шини вантажні у кількості 2 шт.) вартістю 15 000грн., відповідно до накладної №SI від 11.02.2016р., яку підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками. Як витікає із накладної, сторонами спору обумовлено термін відстрочення платежу до 16.02.2016р. З метою тримання коштів за поставлений товар, позивачем було виставлено рахунок №S від 11.02.2016р. на оплату суми 15000грн.

Однак, всупереч вимогам закону та умовам договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару у вставлений строк, з огляду на що виник борг на суму 15 000 грн. Про необхідність оплати заборгованості позивачем надсилалась на адресу відповідача претензія, яка останнім була зилишеною без виконання. Таким чином виник спір, який і підлягає вирішенню у господарському суді.

Пунктом 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договорів поставки застосовуються загальні правила про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Обов'язок покупця оплатити товар за обумовленою ціною та строк передбачено ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України, правовий аналіз яких вказує на право продавця вимагати від покупця оплати переданого та прийнятого відповідачем товару у примусовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Порушення цього припису наділяє кредитора правом захищати свої майнові права у судовому порядку.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Наявними у справі матеріалами підтверджено факт порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару. Зважаючи на таке, позаяк відповідачем не надано доказів погашення забогованості по оплаті за отриманий від позивача товар, вимога про стягнення суми 15000грн. боргу є обґрунтовантованою та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст.625 ГК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.3 Договору на підставі 625 ЦК України сторони домовились, що уразі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 відсотків річних від простроченої суми.

Як вбачається з розгорнутих розрахунків, наведених у позовній заяві, позивачем нараховано відповідачеві індекс інфляції від простроченої суми 15 000грн. за період з 12.02.2016р. по 03.03.2017р., що становить суму 1 887,63грн. та 12 відсотків річних від простроченої суми 15 000грн. за період з 12.02.2016р. по 03.03.2017р. , що становить суму 1 903,56грн.

Однак, як вбачається з накладної №SI від 11.02.2016р., остання містить відстрочення платежу до 16.02.2016р., а тому відповідно до п. 2.3 Договору, покупець зобов'язаний був оплатити товар до 16.02.2016р. У разі несплати вартості товару у зазначений термін - така сума вважається простроченою та відповідно з даної дати і повинні нараховуватися інфляційні нарахування та 12 відсотків річних.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, судом здійснено перерахунок нарахування інфляційних нарахувань та 12 відсотків річних, починаючи з 16.02.2016р., а саме:

Інфляційне збільшення суми боргу становить суму 1 887,63грн., яка є ідентичною сумі інфляційних втрат , нарахованої та заявленої позивачем до стягнення.

12 відсотків річних становлять суму 1 874,61грн.

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
12%16.02.201603.03.001874.61

За вищенаведених обставин, оскільки сторонами відповідно до 5.3 Договору встановлено нарахування індексу інфляції та 12 відсотків річних та з урахуванням здійсненого судом перерахунку, позовні вимоги позивача в даній частині позовних вимог підлягають до задоволення частково та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума 1874,61 - 12% річних та сума 1887,63 грн. - інфляційних нарахувань.

Крім того, позивачем нараховано відповідачеві відповідно до п.5.2 Договору пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості, що становить суму 13 500грн. та розрахунок якої наведено у позовній заяві.

Відповідальність за несвоєчасне виконання зобов"язань у вигляді застосування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) до учасника господарських відносин передбачена вимогами ст. 230 ГК України та також вимогами ст. 549 ЦК України передбачена сплата, зокрема грошової суми у вигляді неустойки (штрафу, пені) боржником на користь кредитора у разі порушення боржником зобов"язання.

Разом з тим, розмір неустойки, що підлягає стягненню з боржника у вигляді пені обмежений розміром, визначеним ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", якою передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Слід зазначити, що нарахування вищезазначених штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), зокрема відповідно до вимог п.6 ст.232 ГК України припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконано.

Разом з тим, як вбачаєтьсяз розгорнутого розрахунку, наведеного у позовній заяві, позивачем нараховано відповідачеві пеню від простроченої суми 15 000грн. за період з 12.02.2016р. по 12.08.2016р. у розмірі 0,5 відсотків, що становить суму 13 500грн.

Судом встановлено, що під час розрахунку заявленої до стягнення суми пені позивачем не було враховано вимоги ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" щодо обмеження максимального розміру пені та застосовано ставку 0,5%, яка є більшою від подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня та нараховано суму пені починаючи з 12.02.2016, без врахування граничного строку оплати товару до 16.02.2016р.

З огляду на викладене, судом здійснено перерахунок пені, з урахуванням ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" і граничного строку оплати товару, та яка становить суму 2794,26грн.

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку пеніКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума пені, грн.
2*Ставка НБУ16.02.201612.08.002794.26

Отже, з урахуванням вищезазначених норм п.6 ст.232 ГК України, та ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та вищезазначеної формули, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума 2794,26грн. пені.

За вищезазначених обставин, позов підлягає до задоволенню частково та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 21 556,50грн.( в т.ч. 15000,00 грн. - основний борг, 1874,61- 12% річних, 2794,26 - пеня, 1887,63 грн. - інфляційні втрати), яка, з врахуванням вищезазначених норм ЦК України та ГК України, належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, є позивачем обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи та не спростованою відповідачем.

Згідно з ст.49 ГПК України, суд покладає на відповідача відшкодування на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 49, 75, 77, 82- 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 / АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ ПриватБанк, МФО 312378/ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ'ЮШН КАРГО ПАРТС" /м. Київ, вул. Закревського, 16, , р/р 3692 в ПАТ «Приватбанк», філія «Київ Сіті», МФО 380775/ заборгованість у загальній сумі 21 556,50грн., в т.ч. 15000,00 грн. - основний борг, 1874,61- 12% річних, 2794,26 - пеня, 1887,63 грн. - інфляційні втрати, а також суму 1600 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2017р.

Суддя Йосипчук О.С.