ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 р. Справа №917/174/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнолія" в особі Лубенської філії, проспект Володимирський, 132, м.Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500

до 1. Селянського (Фермерського) господарства "Надія", вул.Залізнична, 12, с.Червоні Пологи, Лубенський район, Полтавська область,37531

2. Фермерського господарства "Павільйон флори", с.Попівка, Миргородський район, Полтавська область, 37633

про стягнення 268 521,57 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 3 від 15.01.17р.

від відповідачів:1. гол.ОСОБА_2, паспорт КН-969350 від 15.01.17р., ОСОБА_3, дов. б/н від 01.11.15р.;2. не з»явився

Розглядається позовна заява про стягнення 268 521,57 грн. солідарно, в т.ч. 222631,30 грн.- основного боргу, 34 758,70 грн. - неотриманої вигоди, 11 131,57 грн. - штрафної неустойки.

Ухвалою від 07.02.2017р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі, справу призначив до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2017 р., запропонував відповідачам надати докази погашення заборгованості.

Ухвалою від 02.03.2017р. суд відклав розгляд справи на 21.03.2017 р. за клопотанням представника відповідача 1, запропонував відповідачам надати докази погашення заборгованості.

В судове засідання 21.03.2017р. відповідач 1 через канцелярію суду подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (вх. № 3853 від 21.03.2017р.).

Ухвалою від 21.03.2017р. суд відклав розгляд справи на 06.04.2017 р., запропонував відповідачам надати докази погашення заборгованості.

30.03.2017р. позивачем через канцелярію суду надані пояснення по справі (вх. № 4338 від 30.03.2017р.

31.03.2017р. позивачем через канцелярію суду надана заява про часткову відмову від позову, згідно з якою позивач просить вважати вимогу про стягнення невідшкодованих збитків на суму 7 549,50 грн. (№ 4386 від 31.03.2017р. ).

06.04.2017р. відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив, в якому проти позову заперечує, посилаючись на відсутність боргу (вх. № 4742).

Ухвалою від 06.04.2017р. суд за клопотанням представника позивача продовжив строк вирішення спору на 15 днів, відклав розгляд справи на 20.04.2017 р., запропонував сторонам, в разі наявності додаткових обгрунтувань та заперечень, викласти їх письмово та надати суду.

10.04.2017р. позивачем через канцелярію суду надані додаткові докази для залучення до матеріалів справи (вх. № 4807 від 10.04.2017р.).

18.04.2017р. позивачем через канцелярію суду надані заперечення на відзив (вх. № 5221 від 18.04.2017р.). До даних заперечень позивачем додана заява про анулювання заяви про часткову відмову від позову.

В судовому засіданні 20.04.2017р. відповідачем надані оригінали документів для залучення до матеріалів справи (вх. № 5360 від 20.04.2017р.).

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві та поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечив за обґрунтуванням, наведеним у відзиві.

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

07.04.2005 року між ТОВ «Магнолія» та СФГ «Надія» було укладено контракт№4, п.1.1. визначили, що предметом цього контракту є розміщення замовлення на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції на фьючерсній основі, що має вібуватися з проведенням попередньої оплати за майбутній врожай, який буде вирощувати ГОСПОДАРСТВО для "ЗАМОВНИКА".

П.3 контракту визначено, що загальна сума оплати за ОСОБА_4 становить 200 .000 гривен.

Умовами п.5.1. узгоджено, що ГОСПОДАРСТВО зобов'язується протягом року повернути ЗАМОВНИКУ сільськогосподарську продукцію (зерно) по цінах і в кількості указаних в таблиці суму попередньої оплати .

Назва с/г продукціїкількість (тон )Фіксована ціна 1 тони (ГРН)
ОСОБА_1100450.00
Пшениця50350.00
Ячмінь30 300.00
Горох70400.00
Просо70200.00
Кукуруза20200.00
Соняшник701200.00
Всього постачено тон410
П.8.1. передбачено, що даний ОСОБА_4 набуває чинності з моменту підписанння його Сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання.

Відповідальність сторін визначена у розділі 9 ОСОБА_4, зокрема:

- 9.1. За порушення умов Даного Контрасту винна Сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду, у порядку, передбаченому чинним законодавством.

- 9.2. В разі не урожаю, або загибелі сільськогосподарської культури від стихійного лиха, Господарство залишає за собою право провести розрахунок з Замовником іншим видом продукції, або перерахувати кошти за недопоставлену продукцію на розрахунковий рахунок Замовника.

- 9.3. ГОСПОДАРСТВО несе наступну відповідальність за ОСОБА_4:

9.3.1. За не передачу сільськогосподарської продукції" ЗАМОВНИКУ" в повному обсязі та в строки обумовлені в п. 5.1 штрафна неустойка в розмірі 5 (п"яти ) % від суми иепереданої кількості продукції, та зобов"язує "ГОСПОДАРСТВО " в 10-ти ( десяти) денний термін повернути кошти в розмірі вартості не переданої продукції,

9.3.2. Не повернення коштів в строк зазначених в п 9.3.1. контракту зумовлює сплату пені в розмірі 5 % від несплаченої суми боргу.

9.4. За відмову від виконання своїх зобов"язень протягом дії Даного ОСОБА_4 винна

сторона сплачує штраф у розмірі 5 % від загальної суми Договору.

9.5. За відмову від виконання зобов'язань по контракту в односторонньому порядку "ГОСПОДАРСТВОМ " після одержання ним повної суми попередньої оплати , або ж частичної оплати згідно п. 3., 4.1, останній несе відповідальність перед "ЗАМОВНИКОМ" в розмірі штрафу 10 % від загальної приплаченої попередньої суми . та зобов'язаний повернути попередню оплату на розрахунковий рахунок "ЗАМОВНИКА " в 10-ти денний термін після одержання згоди "ЗАМОВНИКА " на розірвання Даного ОСОБА_4 .

Відповідно до п.12.1. Умови Даного ОСОБА_4 мають однакову зобов'язувальну силу для Сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою з обов'язковим складанням письмового документу.

10.06.2005 року сторони склали додаток до ОСОБА_4, п.1 якого передбачено, що замовник додатково вносить 50 000 грн. господарству для вирішення питань пов"язаних з виконанням робіт по вирощуванню с/г продукції.

Позивач зазначає, що згідно контракту №4 від 7 квітня 2005 року та додатку до нього від 10 червня 2005року позивач перерахував кошти в розмірі 250 000 гривень, проте відповідач 1 свої обов'язки виконав частково, передавши зерно на суму 27 368грн.70 копійок. На суму 222 631 грн. 30 копійок зерно не поставлене, кошти не повернуті, всього за даними позивача, станом на 31.12.2005року, заборгованість склала 222 631,30 грн.

23.07.2007р. сторони уклали угоду про погашення боргу № 2 від в якій визначено. що заборгованість буде погашена протягом серпня 2007р. - грудня 2007р.

03.10.2007р. сторони склали доповнення до контракту №4 від 7 квітня 2005 року, в якому визначено, що заборгованість буде перерахована на протязі 2008-2014 років.

За твердженням позивача, взяті зобов"язання на себе відповідач 1 не виконав, борг не погасив.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 268 521,57 грн., в т.ч. 222631,30 грн.- основного боргу, 34 758,70 грн. - неотриманої вигоди, 11 131,57 грн. - штрафної неустойки.

При цьому, відповідачами позивач визначив СФГ «Надія», з яким було укладено контракт№4, та ФГ "Павільйон флори", який є партнером першого відповідача за договором про спільну діяльність від 1 березня 2014 року.

Позивач вважає, що на підставі договору про спільну діяльність від 1 березня 2014 року у ФГ "Павільйон флори" виник обов"язок про відшкодуванню заборгованості СФГ «Надія» перед позивачем.

Відповідач 1 у відзиві проти позову заперечив, вказуючи на відсутність боргу, з огляду на наступні обставини:

- 29.08.2007 р. СФГ «Надія» було перераховано 14 631, 30 грн. на рахунок ТОВ «Магнолія».

В підтвердження цього відповідачем 1 надане платіжне доручення №159 та виписка з ПАТ «Приватбанк;

- 06.09.2007 року СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ «Магнолія» 15 930 кг. просо за погодженою ціною 1300 грн. за тону на загальну суму 20 709 грн.

В підтвердження цього відповідачем 1 надані копія ТТН від 06.09.2007р., рахунку №1 від 06.09.2007р, видаткової накладної № 8/09 від 08.09.2007р. та довіреності на одержання матеріальних цінностей №203524 від 08.09.2007р.

- 29.10.2007р. СФГ «Надія» було перераховано 10 000 грн. на рахунок ТОВ «Магнолія».

В підтвердження цього відповідачем 1 надана копія виписки з ПАТ «Приватбанк».

- 19.10.2007р. СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ «Магнолія» 19 640 кг. просо за погодженою ціною 1300 грн. за тону на загальну суму 25 532 грн.

В підтвердження цього відповідачем 1 надані копія ТТН від 19.10.2007р., видаткової накладної № 19/10 від 08.09.2007р.

- 20.10.2007р. СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ «Магнолія» 19 640 кг. просо за погодженою ціною 1300 грн. за тону на загальну суму 18 722,60 грн.

В підтвердження цього відповідачем 1 надані копія ТТН від 20.10.2007р., видаткової накладної № 20/10 від 08.09.2007р.

- 30.10.2007р. СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ "Магнолія" 2 428 кг. соняшника за погодженою ціною 2 000 грн. за тону на загальну суму 5 827,20 грн.

В підтвердження цього відповідачем 1 надані копія видаткової накладної № 8/09 від 30.10.2007р. та довіреності на одержання матеріальних цінностей №203524 від 19.10.2007р.

- 08.11.2007 року СФГ «Надія» було перераховано 10 000 грн. на рахунок ТОВ «Магнолія».

В підтвердження цього відповідачем 1 надана копія виписки з ПАТ «Приватбанк».

- протягом періоду 2008 - 2010 p.p. СФГ «Надія» повністю розрахувалось з ТОВ «Магнолія», зокрема: 07.04.2008р. сплатило 27 209, 20 грн., 28.08.2009 р. - 35 000 грн., 19.10.2009р. - 10 000 грн., 25.12.2009р. - 5 000 грн., 28.12.2009 р. - 20000 грн., 20 000 грн. від 08.02.2010р.

Враховуючи вищенаведене, відповідач 1 просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

При вирішенні спору суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання на підставі контракту №4 від 7 квітня 2005р. на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції.

Умови договору встановлюють обов'язком замовника проведення перерахування коштів у розмірі 250 000,00 грн. в якості передплати, а обов'язком замовника - протягом року повернути замовнику сільськогосподарську продукцію, перелік якої визначений у п.5.1. ОСОБА_4.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що свої зобов'язання за контрактом позивач виконав, що підтверджується платіжними дорученнями №№184-185 від 07.04.2005р. на суму 120000грн. та 80000грн. відповідно, платіжними дорученнями №№410-419 на загальну суму 50 000грн., та не заперечується відповідачем.

Як вказується позивачем у позові та підтверджено відповідачем 1 у відзиві, останній у визначені контрактом строки, свої зобов"язання виконав частково, поставив продукцію на 27 368,70 грн., заборгованість станом на липень 2007 р. складала 222 631, 30 грн.

Пізніше, 29.08.2007 р. СФГ «Надія» було перераховано 14 631, 30 грн. на рахунок ТОВ «Магнолія» (пл. дор. №159 та виписка з ПАТ «Приватбанк на відповідну дату надані в матеріали справи); 06.09.2007 року СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ «Магнолія» 15 930 кг. просо за погодженою ціною 1300 грн. за тону на загальну суму 20 709 грн. (копія ТТН від 06.09.2007р., рахунку №1 від 06.09.2007р, видаткової накладної № 8/09 від 08.09.2007р. та довіреності на одержання матеріальних цінностей №203524 від 08.09.2007р. надані в матеріали справи); 29.10.2007р. СФГ «Надія» було перераховано 10 000 грн. на рахунок ТОВ «Магнолія» (копія виписки з ПАТ «Приватбанк» надана в матеріали справи); 19.10.2007р. СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ «Магнолія» 19 640 кг. просо за погодженою ціною 1300 грн. за тону на загальну суму 25 532грн. (копія ТТН від 19.10.200|7р., видаткової накладної № 19/10 від 08.09.2007р. надані в матеріали справи); 20.10.2007р. СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ «Магнолія» 19 640 кг. просо за погодженою ціною 1300 грн. за тону на загальну суму 18 722,60 грн. (копія ТТН від 20.10.2007р., видаткової накладної № 20/10 від 08.09.2007р. надані в матеріали справи); 30.10.2007р. СФГ «Надія» відвантажило на адресу ТОВ «Магнолія" 2 428 кг. соняшника за погодженою ціною 2 000 грн. за тону на загальну суму 5 827,20 грн. (копія видаткової накладної № 8/09 від 30.10.2007р. та довіреності на одержання матеріальних цінностей №203524 від 19.10.2007р надані в матеріали справи); 08.11.2007 року СФГ «Надія» було перераховано 10 000 грн. на рахунок ТОВ «Магнолія» (копія виписки з ПАТ «Приватбанк» надана в матеріали справи).

Таким чином, шляхом поставки визначеної умовами ОСОБА_4 продукції та перерахування коштів протягом 2007 року СФГ «Надія» перед ТОВ «Магнолія» зменшило кредиторську заборгованість на загальну суму 105 432,10 грн., заборгованість відповідача за непоставлений товар склала 117 209, 20 грн. (222 631, 30 грн. - 105 432,10 грн. = 117 209,20 грн. ).

Вказаний розмір заборгованості відображений у ОСОБА_1 звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Магнолія» та СФГ «Надія» станом на 12 листопада 2007 року, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Також, матеріали справи містять докази того, що протягом періоду 2008 - 2010 p.p. СФГ «Надія» додатково здійснило позивачу наступні платежі в рахунок погашення боргу:

07.04.2008р. - 27 209, 20 грн. (міститься в матеріалах справи).

28.08.2009 р. - 35 000 грн. (міститься в матеріалах справи).

19.10.2009р. - 10 000 грн. (міститься в матеріалах справи).

25.12.2009р. - 5 000 грн. (міститься в матеріалах справи).

28.12.2009 р. - 20 000 грн. (міститься в матеріалах справи).

08.02.2010р. - 20 000 грн. (міститься в матеріалах справи).

При цьому суд зазначає, що платежі, здійснені СФГ «Надія» 28.08.2009 р., 19.10.2009р., 25.12.2009р., 28.12.2009 р., 08.02.2010р. позивачем враховані при визначені ціни позову, проте з тексту позовної заяви та доданого до неї розрахунку вбачається, що вони враховувались в рахунок відшкодування збитків.

Суд приймає посилання позивача у позові і відповідача у відзиві на те, що платежі СФГ «Надія» від 28.08.2009 р., 19.10.2009р., 25.12.2009р., 28.12.2009 р., 08.02.2010р., здійснені на виконання саме ОСОБА_4 № 4. Крім того, судом враховано, що у матеріалах справи відсутні докази наявності між позивачем та відповідачем 1 інших договірних відносин, окрім зобов"язань відповідно до ОСОБА_4 № 4.

Проте, суд не може погодитись із зарахуванням зазначених вище платежів в рахунок відшкодування збитків з огляду на те, що СФГ «Надія», здійснюючи платежі їх призначенням зазначало саме "повернення позики за договором", "погашення кредиторської заборгованості", а позивач як отримувач коштів не вправі самостійно змінювати призначення платежу, вказане платником у платіжному документі.

За даних обставин, з огляду на розмір здійсненої позивачем оплати, вартість здійснених відповідачем 1 поставок позивачу та розмір здійснених відповідачем 1 платежів в рахунок погашення кредиторської заборгованості, суд дійшов висновку, що відповідач 2 повністю розрахувся з позивачем за зобов"язаннями, що виникли з ОСОБА_4 № 4 від 07.04.2005р.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604 609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

З огляду на наведене вище, вимоги позивача про стягнення основного боргу - суми неотовареної попередньої оплати у розмірі 222 631,30 грн. - є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення 11 131,57 грн. штрафної неустойки.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами ОСОБА_4, сторони передбачили відповідальність за несвоєчасне виконання зобов"язань, зокрема, п.9.3.1. визначено, що за не передачу сільськогосподарської продукції" ЗАМОВНИКУ " в повному обсязі та в строки обумовлені в п. 5.1 штрафна неустойка в розмірі 5 (п"яти ) % від суми непереданої кількості продукції, та зобов"язує "ГОСПОДАРСТВО " в 10-ти ( десяти) денний термін повернути кошти в розмірі вартості не переданої продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, саме на підставі п.9.3.1. позивач нарахував 11 131,57 грн. штрафної неустойки, яка за способом нарахування відповідає такому виду неустойки як штраф.

Матеріалами справи підтверджено, що 11 131,57 грн. штрафу позивачем нараховано ще 30.12.2015р. при пред"явленні претензії, а відповідачем її визнано у відповіді на претензію від 16.01.2016р.

В подальшому, при підписанні позивачем та відповідачем 1 доповнення до контракту 03.10.2007р., СФГ «Надія» зобов"язалося погасити заборгованість, що включало в себе і 11 131,57 грн. штрафу, на протязі 2008 - 2014р.

Судом вже вище встановлено, що у 2010 році відповідач 1 здійснив останній платіж в рахунок оплати заборгованості перед позивачем, про сплату визнаної суми штрафу відповідач суд не повідомляв.

З огляду на визначений у доповненні до контракту від 03.10.2007р. порядок погашення заборгованості, кінцевою датою сплати визнаної суми заборгованості, у тому числі штрафу, є 31.12.2014р.

СФГ «Надія» подало в матеріали справи заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду відповідач звернувся 02.02.2017, що підтверджується відбитком поштового відділення на конверті, що, в свою чергу, свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення штрафу.

Наслідки спливу позовної давності визначені в статті 267 ЦК України. Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи зазначене відповідачем та відсутність у позивача поважних причин пропуску позовної давності позовні вимоги в частині вимог про стягнення штрафу не підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення 34 758,70 грн. збитків, які позивачем визначено як неотриману вигоду, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Притягнення до відповідальності у вигляді стягнення збитків можливо лише при наявності передбаченим законом умов. Зокрема, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною (ст. 224 Господарського кодексу України).

Обов'язок по відшкодуванню збитків настає для суб'єктів господарювання у разі порушення господарського зобов'язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст. ст. 224, 225 Господарського України, ст. 623 Цивільного кодексу України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. При цьому чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду, як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди): за приписами ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, обов"язок доказування збитків та їх обґрунтування несе позивач та такий обовязок не може покладатися на відповідача.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання відповідачем збитків.

Суд зазначає, що звертаючись із даним позовом позивачем розмір заявлених до стягнення збитків в сумі 34 758,70 грн. визначено, виходячи з того, що аудиторським висновком від 27.12.2015р. (копія додана до позовної заяви) визначена втрата чистого прибутку на суму 159 395 грн., позивачем відносилися здійснені відповідачем проплати в рахунок погашення збитків, а не як визначено СФГ «Надія» в призначенні платежу в рахунок погашення заборгованості, всього на загальну суму 124 636,30 грн., вказана сума відмінусована позивачем від загального розміру збитків, тому залишок неплачених збитків, за даними позивача, становить 34 758,70 грн.

Суд зазначає, що з огляду на хронологію існування між позивачем та відповідачем 1 відносин на підставі контракту № 4, останнім доповненням до нього від 03.10.2007р., СФГ «Надія» зобов"язалося погасити заборгованість, що включало в себе 222 631,30 грн. вартості недопоставленої продукції і 11 131,57 грн. штрафу, про виплату збитків в доповненні відомості відсутні.

В ході розгляду справи, відповідачем надані докази сплати виконання ним умов договору у строки, визначені останнім доповненням до контракту.

За даних обставин, позивачем не доведено факт понесення ним збитків, аудиторський висновок від 27.12.2005р., на який посилається позивач в обгрунтування вимог про стягнення збитків, не є належним доказом в розумінні ст.34 ГПК України.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення збитків, тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

При цьому суд зазначає, що заява відповідача 1 про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог про стягнення збитків та основної заборгованості судом відхиляється з огляду на необгрунтованість таких вимог.

Приймаючи до уваги вищенаведене, зважаючи на відсутність доказів в підтвердження позовних вимог, відсутність підстав для солідарної відповідальності відповідачів перед позивачем, суд дійшов висновку про відмову в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнолія" в особі Лубенської філії до Селянського (Фермерського) господарства "Надія" та Фермерського господарства "Павільйон флори" про стягнення 268 521,57 грн. в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнолія" в особі Лубенської філії до Селянського (Фермерського) господарства "Надія" та Фермерського господарства "Павільйон флори" про стягнення 268 521,57 грн. відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.04.17 р.

Суддя Киричук О.А.