РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. Справа № 903/907/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:
позивача - Борисов В.С.

відповідача - не з`явився

третіх осіб на стороні позивача - не з`явились

третіх осіб на стороні відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі № 903/907/16

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача :
1) КЕВ м.Володимир-Волинський

2) Військова частина НОМЕР_2

3) Головне управління Держгеокадастру у Волинській області

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ОСОБА_1

про визнання недійсним та скасування рішення від 15.02.2012 року №14/8

Рішенням господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі №903/907/16 (суддя Костюк С.В.) в позові Військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним та скасування рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району від 15.02.2012 року № 14/8 Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі позивач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про визнання недійсним та скасування рішення, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 посилається на ту обставину, що при винесені рішення 13 лютого 2017 року господарським судом Волинської області у справі №903/907/16 в повній мірі не було досліджено всіх доказів долучених до матеріалів справи та в порушення ст. 43 ГПК України не було надано їх належної оцінки, щодо знаходження оскаржуваної земельної ділянки в межах авіаційного полігону в с.Стобихва. Так само судом з порушенням вимог ст. 21 Земельного Кодексу України не було вирішено питання недійсності оскаржуваного рішення, через що продовжує тривати порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель оборони.

Крім того, скаржник звертає увагу, що згідно архівної довідки Державного архіву Волинської області №521/01-22 від 07.09.2012р. земельна ділянка площею 24157,7 га, яка була надана військовій частині НОМЕР_3 в постійне користування (в складі якої знаходиться і спірна земельна ділянка), відноситься до земель оборони.

Апелянт зазначає, що відповідно до рішення відповідача від 14.11.2013 року №32/5 земельні ділянки передані на праві постійного користування Камінь-Каширському центру первинної медико-санітарної допомоги в АДРЕСА_1 , а село знаходиться на території авіаційного полігону, відтак сама земельна ділянка також знаходиться на території полігону.

Скаржник вважає, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, вбачається, право власності на земельну ділянку 0,0200 га зареєстровано за Великообзирською сільською радою 08.05.2014 року, тобто вже після винесення свого рішення №32/5 від 14.11.2013 р. Отже, Великообзирською сільською радою рішення приймалось ще до настання будь-яких прав з їх боку на зазначену земельну ділянку, що є незаконним.

На думку апелянта, представником відповідача не було надано доказів щодо додержання процедури відчуження оспорюваних земельних ділянок державної власності (земель оборони), а отже і відсутнє погодження Міністерства оборони України щодо передачі спірних земельних ділянок.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі № 903/907/16 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надало апеляційному суду пояснення, зазначаючи, що питання щодо врегулювання спору залишає на розсуд суду.

04.04.2017р. від Військової частини НОМЕР_2 надійшли письмові пояснення, зазначає, що апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі № 903/907/16 підтримує повністю.

У судовому засіданні 10.05.2017р. представник Військової частини НОМЕР_1 - Борисов В.С. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі № 903/907/16 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і винести нове рішення.

Представники Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, КЕВ м.Володимир-Волинський, Військової частини НОМЕР_2 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та ОСОБА_1 судове засідання не прибули хоча про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Однак, від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, КЕВ м.Володимир-Волинський та сільського голови Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено апеляційним судом, згідно державного акту на право постійного користування землею від 01.11.1968р. №12/28, виданого виконкомом Волинської обласної ради депутатів трудящих від 11.11.1968р., в постійне користування військової частини НОМЕР_3 відведено 24157,7 га землі (на території Ковельського району 21825 га.) в складі якої, знаходиться земельна ділянка площею 0,25 га. та 0,4758 га. передана громадянці ОСОБА_1 на підставі рішення від 15.02.2012 року №14/8.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2013р. у справі №5004/417/12, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2013р. встановлено, що згідно листа Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України від 17.10.2012р. №2151 14 Повітряна армія переформована у 14 авіаційний корпус, переведена на новий штат і отримала нове умовне найменування - військова частина НОМЕР_4 , умовні найменування НОМЕР_5 та НОМЕР_3 анульовані. Військова частина НОМЕР_3 входила до складу 14 Повітряної армії (військова частина НОМЕР_5 ) як структурний підрозділ і утримувалась на одному і тому ж штаті - 2/838-51. При переформуванні 14 Повітряної армії у 14 авіаційний корпус були переформовані і її структурні підрозділи, у тому числі інженерно-аеродромна служба - військова частина НОМЕР_3 . Після переформування 14 Повітряної армії у 14 авіаційний корпус (військова частина НОМЕР_4 ) у структурі військової частини НОМЕР_4 залишилась інженерно-аеродромна служба, проте, вже без умовного найменування, оскільки воно було анульоване на підставі директиви Міністра оборони України від 02.03.1994 року № Д-115/1/*120. У 2004 році відповідно до директиви Головнокомандувача Повітряних сил Збройних Сил України № 350/120/1/05 Військова частина НОМЕР_4 розформована, а її правонаступником визначена Військова частина НОМЕР_1 . Згідно довідки № 147/98-ЮС від 09.04.2010р., виданої Військовою частиною НОМЕР_1 Військовій частині НОМЕР_3 (інженерно-аеродромна служба тилу) як структурному підрозділу управління 14 Повітряної армії видано акт №ХІІ-1-5 на право постійного користування земельною ділянкою площею 24157,7 га. на території Ковельського району з її планом та описом меж. Авіаційний полігон з умовним найменуванням військова частина НОМЕР_2 входить до складу Повітряного командування "Захід", своє призначення з організації функціонування авіаційного полігону не змінював та безпосередньо підпорядкований командиру військової частини НОМЕР_1 . В архівній довідці Львівського територіального відділу архіву Міністерства оборони України зазначено, що згідно витягу з історичного формуляру Військова частина НОМЕР_6 була сформована 01.07.1954р. на підставі директиви Міністра оборони СРСР від 18.04.1954р. №ОРГ/00350/11; Військовій частині НОМЕР_6 15.11.2000р. на підставі директиви Міністра оборони України від 27.09.2000р. №115/1/050 присвоєно нове умовне найменування Військова частина НОМЕР_2 (т. 1, а.с.77-87).

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлені у судовій справі №5004/417/12 обставини щодо належності земельної ділянки до земель оборони та встановлення особи, яка здійснює правомочності користувача земельної ділянки є преюдиційними у даному спорі.

Згідно рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 15.02.2012р. №14/8 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки", громадянці ОСОБА_1 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,4758 га. Передано у власність вказані земельні ділянки.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 було видані державні акти серії ЯК за №072488 та №072489 від 24.09.2012р. на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га. та 0,4758 га. в с. Стобихва, Камінь-Каширського району, Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовані перевищенням повноважень сільської ради при прийнятті рішення, що полягає у незаконному розпорядженні землями Міністерства оборони України, чим порушено право постійного користування позивача.

Враховуючи вище викладене, позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 15.02.2012 року №14/8.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у справі є визнання недійсним рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 15.02.2012 року №14/8 Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, відповідно до якого передано у власність земельні ділянки громадянці ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. в с.Стобихва по вул. Лящуга та ведення особистого селянського господарства площею 0,4758 га.

Відповідно до приписів ст. 13 Конституції України землі є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України. За приписами наведеної норми, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією сільських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти в формі рішень.

Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За приписами ст. 77 ЗК України, яка кореспондується із статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.

Таким чином, землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, згідно рішення Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 15.02.2012р. №14/8 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки", громадянці ОСОБА_1 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,4758 га. Передано у власність вказані земельні ділянки.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний суд України в пункті 5 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних актів належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернення до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваним законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладання договору оренди землі.

Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014р. у справі №21-405а14 зазначено, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Верховний Суд України у вказаній постанові дійшов висновку, зокрема, що приймаючи до уваги те, що розгляд позову про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженого органу не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), підстави для задоволення позову про визнання цього рішення незаконним та скасування відсутні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Великообзирської сільської ради, що є предметом спору, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання шляхом виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та оформлення права власності на земельні ділянки, а скасування такого акту не породжує наслідків для власника (користувача) земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку має вирішуватись за нормами цивільного законодавства. Позов, предметом якого є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування - ненормативного акту, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для власника (користувача) земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності на земельні ділянки, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відновить його порушеного права, оскільки у разі задоволення позову за даними вимогами, право власності на земельні ділянки не припиниться, а позов, предметом якого є лише визнання недійсним рішення відповідача, не може бути задоволений (правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 21.06.2016р. у справі №916/1023/13 та від 06.07.2016р. у справі №916/876/13).

Як вбачається з пояснень Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, що фактично земельна ділянка військового авіаційного полігону "Повурськ" загальною площею 24151,5 га розташована не лише на території Ковельського, а і на території Камінь-Каширського та Маневицького районів Волинської області. Однак, відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 01.11.1968 року межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлені.

Крім того, відповідно до інформації, наданої відділом Держгеокадастру у Камінь-Каширському районі Волинської області, згідно державної статистичної звітності за формою 6-зем станом на 01.01.2016 року на території Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району відсутні землі підприємств, організацій, частин, установ оборони. Документи про такі землі та документації із землеустрою до відділу Держгеокадастру у Камінь-Каширському районі не надходили.

Окрім того колегія суддів зазначає, що розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючих документів виданих ОСОБА_1 на земельні ділянки 0,25 га. та 0,4758 га. до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків).

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Волинської області від 13.02.17 р. у справі №903/907/16 залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області - без змін.

Справу №903/907/16 повернути до господарського суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.