РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017Справа № 910/4451/17
За позовом Луцького міського центру зайнятості

до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України

про стягнення 8 772,34 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Макарчук Н.О. (представник за довіреністю від 25.04.2017р.);

від відповідача: Телиуз А.М. (представник за довіреністю №11 від 20.04.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Луцький міський центр зайнятості (надалі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України (надалі - відповідач) суми виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 8 772,34 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що ним було виплачено ОСОБА_3, останнім місцем роботи якої було Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України та яка перебувала на обліку як безробітна в період з 02.05.2015р. по 24.09.2015р., допомогу по безробіттю у розмірі 8 772,34 грн. В подальшому ОСОБА_3 було поновлено на роботі за рішенням суду, у зв'язку з чим позивач, на підставі п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача як з роботодавця вказаної особи 8 772,34 грн. виплаченого матеріального забезпечення.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту яких заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_3 при розгляді справи № 826/8288/15 (про поновлення на роботі) не повідомила про перебування на обліку у позивача та на виконання судового рішення у вказаній справі, відповідачем було виплачено ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9 302,16 грн. (копії платіжного доручення № 719 від 18.12.2015р. та відомості № 161 додаються) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачено утримання суми виплаченого забезпечення з роботодавця у разі припинення виплат у зв'язку з працевлаштуванням застрахованої особи. Крім того, відповідач вказує на порушення позивачем Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, що затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009р., оскільки ухвала суду не є підставою для проведення такої перевірки та вказаним порядком не передбачено її проведення після припинення виплати допомоги по безробіттю у зв'язку з працевлаштуванням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 25.04.2017р.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25 квітня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом по особовому складу Державного агентства енергоефективності та енергозбереження № 147-к від 01.04.2015р. ОСОБА_3 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу експертизи Управління у Волинській області на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

Відповідно до витягу із наказів Луцького міського центру зайнятості про прийняті рішення по особі ОСОБА_3, наказом № НТ150408 від 08.04.2015р. ОСОБА_3 було надано статус безробітного з 03.04.2015р., за наказом № НТ150410 від 10.04.2015р. ОСОБА_3 було призначено допомогу по безробіттю, а за наказом № НТ150505 від 02.05.2015р. ОСОБА_3 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 02.05.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом перебування ОСОБА_3 на обліку у позивача в період з 02.05.2015р. по 24.09.2015р., позивачем було нараховано та виплачено ОСОБА_3 допомогу по безробіттю на загальну суму 8 772,34 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 722 від 19.05.2015р., № 836 від 19.06.2015р., № 990 від 20.07.2015р., № 1031 від 29.07.2015р., № 1080 від 07.08.2015р. № 1250 від 08.09.2015р., № 1411 від 08.10.2015р. та витягами з відомостей виплат за видами забезпечення ОСОБА_3 № 260-1 від 08.05.2015р. на суму 188,59 грн., № 311-1 від 10.06.2015р. на суму 2 003,63 грн., № 365-1 від 10.07.2015р. на суму 1 805,35 грн., № 383 від 20.07.2015р. на суму 709,25 грн., № 401 від 31.07.2015р. на суму 1 096,11 грн., № 456 від 31.08.2015р. на суму 1 367,92 грн. та № 514 від 30.09.2015р. на суму 1 601,49 грн., а також наданими до матеріалів справи копіями реєстрів платіжних відомостей про нарахування соціальних виплат.

Вказаний розмір допомоги по безробіттю для повернення ОСОБА_3 також підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком позивача № 484/05-19 від 09.02.2016р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2015р. у справі №826/8288/15 визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України № 147-к від 01.04.2015р. щодо звільнення з посади ОСОБА_3, поновлено її на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління у Волинській області та присуджено до стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2015р. у справі № 826/8288/15 залишено без змін.

Згідно з наказом по особовому складу Державного агентства енергоефективності та енергозбереження № 574-к від 18.12.2015 ОСОБА_3 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління у Волинській області.

Відповідно до наказу Луцького міського центру зайнятості № НТ150929 від 29.09.2015р. припинено реєстрацію ОСОБА_3 як безробітної та припинено виплату їй допомоги по безробіттю.

Посилаючись на п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та вказуючи, що за період перебування на обліку у Луцькому міському центрі зайнятості ОСОБА_3 отримала допомогу по безробіттю за період з 02.05.2015р. по 24.09.2015р., позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 8 772,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 4 ст. 35 вказаного Закону, відповідно до яких із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відтак, враховуючи зазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а також те, що розмір позовних вимог підтверджений належними та допустимими доказами у справі, позовні вимоги визнаються судом законними та обґрунтованими.

Суд визнає помилковою позицію відповідача про те, що зазначені витрати позивача за період з дати набрання законної сили рішенням суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі, тобто з 15.10.2015р. по 18.12.2015р. - дата фактичного поновлення ОСОБА_3 на роботі підлягають стягненню з останньої на підставі статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, на підставі цієї норми за рахунок застрахованих осіб підлягають відшкодуванню лише витрати понесені Фондом внаслідок умисного невиконання цими особами своїх обов'язків та зловживання ними.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 своєчасно повідомила позивача про поновлення її на роботі, а позивачем прийнято наказ № НТ150929 від 29.09.2015р., яким припинено реєстрацію ОСОБА_3 як безробітної та припинено виплату їй допомоги по безробіттю. Тобто, усі спірні витрати були понесені позивачем до дати видачі наказу відповідача про поновлення ОСОБА_3 на посаді на підставі рішення суду.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються твердження відповідача про те, що спірні витрати за період з 15.10.2015р. по 18.12.2015р. були понесені позивачем внаслідок умисного невиконання ОСОБА_3 своїх обов'язків чи зловживання ними.

Інші доводи відповідача, наведені ним у запереченнях на позов не визнаються судом законними та обґрунтованими, оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір та правомірність проведених ОСОБА_3 виплат на загальну суму 8 772,34 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/4451/17 підлягають задоволенню у повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає суми виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 8 772,34 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України (ідентифікаційний код 37536010, адреса: 04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, буд. 1) на користь Луцького міського центру зайнятості (ідентифікаційний код 13352315, адреса: 43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ярощука, буд. 2) суму виплаченого поновленому працівнику матеріального забезпечення в розмірі 8 772,34 грн. (вісім тисяч сімсот сімдесят дві гривні 34 коп.).

3. Стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України (ідентифікаційний код 37536010, адреса: 04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, буд. 1) в дохід Державного бюджету України (за наступними реквізитами отримувач: ГУ ДКСУ у м. Києві, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 3001, код платежу: 22030001) 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04.2017р.

Суддя С.М. Морозов