РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2015/17 28.04.17 р.

За позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра

України" "Чернігівнафтогазгеологія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік"

про стягнення 288 543,72 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Чередніченко М.О. за довіреністю № б/н від 30.12.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" про стягнення 288 543,72 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.03.2017 р.

02.03.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

02.03.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, письмові пояснення та заява про застосування позовної давності.

02.03.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 13.03.2017 р. розгляд справи призначено на 29.03.2017 р.

У судовому засіданні 29.03.2017 р. представник відповідача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 29.03.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.04.2017 р.

26.04.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та пояснення по справі.

Представник позивача у судове засідання 28.04.2017 р. не з'явився, проте 28.04.2017 р. через відділ діловодства суду від останнього надійшло електронне повідомлення №1 з проханням розглядати справу без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила.

У судовому засіданні 28.04.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31.12.2013 р. між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" (надалі - позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" (надалі - відповідач, Покупець) укладено Договір № 132 купівлі-продажу товару (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, на умовах Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар. Найменування, одиниця виміру, кількість та вартість якого визначається в специфікації, що є додатком № 1 до Договору.

Пунктами 8.1., 8. 2. передбачено, що Договір вважається укладеним і набуває юридичної сили після підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 Договору, та діє до 31.03.2014 р. включно за умови повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2013 р. позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 288 543,72 грн. за видатковою накладною № 125, копія якої міститься у матеріалах справи.

Таким чином, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 288 543,72 грн., проте відповідачем оплата поставленого позивачем товару здійснена не була.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, 13.01.2014 р. між сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2013 р., відповідно до якого відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 288 543,72 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення боргу в розмірі 288 543,72 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про пропущення позивачем строків позовної давності для звернення з позовом про стягнення вищевказаної суми заборгованості.

Про застосування наслідків спливу строків позовної давності відповідачем 02.03.2017 р. подано відповідну заяву.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що оплата за Товар здійснюється Покупцем в безготівковому порядку шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця на підставі рахунку останнього протягом 45 банківських днів з дати виставлення рахунку.

Судом встановлено, що рахунок на оплату товару, поставленого відповідачу, позивачем не виставлявся, що унеможливлює застосування строків оплати, передбачених п. 3.1. Договору.

Водночас, частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові судової палати у господарських справах верховного Суду України від 19.08.14., про те, що згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

За таких обставин, строк оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № 125 від 31.12.2013 р. на суму 288 543,72 грн., настав 31.12.2013 р.

Як відзначалось судом, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п. 2.2 зазначеної Постанови, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.07. Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п. 4.2 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" товар, отриманий на підставі видаткової накладної № 125 від 31.12.2013 р. на суму 288 543,72 грн., оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 288 543,72 грн.

Оскільки строк оплати товару за видатковою накладною № 125 від 31.12.2013 р. на суму 288 543,72 грн. настав 31.12.2013 р., суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за вказаною видатковою накладною почав свій перебіг з 01.01.2014 р.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п. 4.3 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Пунктом 4.4.1 вказаної Постанови передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2014 р. між сторонами (тобто в межах трирічного строку позовної давності по кожній з накладних) сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2013 р.

При цьому, до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, відноситься також підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків.

Згідно з ч. 7 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Відповідно до Наказу № 336 від 29.12.2004 р. Міністерства праці та соціальної політики "Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників" головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах.

Наказом № 148/234/383 від 10.11.98. Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України "Про інвентаризацію заборгованості за станом на 1 листопада 1998 року" затверджено форму акту звіряння розрахунків, зокрема визначено, що акт підписується представниками підприємств.

Акт від 13.01.2014 р. з боку позивача та відповідача було підписано директорами та головними бухгалтерами Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", отже, зазначений Акт з боку обох сторін було підписано повноважними представниками.

Судом враховано, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує факт господарської операції. Проте, акт звірки фактично є дією у розумінні ст. 264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу і як наслідок переривання строку позовної давності.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 24.04.2007 р. Верховного Суду України по справі № 26/271, від 06.02.2013 р., від 16.01.2014 р. та від 20.08.2014 р. Вищого господарського суду України по справах № 25/067-11, № 901/1682/13, № 910/18104/13.

З огляду на наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що підписання сторонами акту від 13.01.2014 р. звірки взаєморозрахунків вказує на визнання Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" своєї заборгованості в 288 543,72 грн., що свідчить про переривання 13.01.2014 р. перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення означеної заборгованості.

Як зазначалось вище, після переривання перебіг позовної давності починається заново, отже, у даному випадку строк позовної давності за вимогою про стягнення основного боргу почав свій перебіг заново 13.01.2014 р. і закінчився 13.01.2017 р.

Разом з тим, з відмітки поштового календарного штемпеля на конверті, яким позовну заяву було направлено до господарського суду міста Києва, вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду 02.02.2017 р., тобто після 13.01.2017 р. (дата спливу трирічного строку позовної давності).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Заяви про відновлення пропущеного строку позовної давності позивачем заявлено чи подано не було.

Враховуючи викладене та те, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права з пропущенням без поважних причин строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 288 543,72 грн. заборгованості за поставлений товар відсутні.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" про стягнення 288 543,72 грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 11.05.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна