ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017р. Справа № 914/379/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Партс", м. Київ,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДРІ", м. Львів,
про: стягнення боргу та штрафних санкцій
Представники:
позивача:не зявився,
відповідача:не зявився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Партс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДРІ" про стягнення 27.582,34 грн. Ухвалою суду від 02.03.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.03.2017 р. Ухвалою суду від 21.03.2017 р. розгляд справи відкладено на 04.04.2017 р. Ухвалою суду від 04.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 25.04.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору поставки №4616-14/2012 від 30.03.2016р. своєчасно не оплатив вартості отриманого товару, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 18.525,37 грн. Крім того, відповідачу нараховано 7.965,91 грн. пені, 718,68 грн. 24 проценти річних та 372,34 грн. інфляційних втрат.

В судове засідання 25.04.2017 р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (вх. 14459/17 від 19.04.2017 р.). Згідно з цією заявою просить стягнути з відповідача 2.852,86 грн. 24 проценти річних, 3.376,12 грн. пені, 2.330,19 грн. інфляційних втрат.

Суд приймає вказану заяву (вх. 14459/17 від 19.04.2017 р.) до розгляду та розцінює її як відмову від позову у частині стягнення основного боргу та збільшення позовних вимог про стягнення процентів річних, пені та інфляційних втрат.

Відповідачем з часу порушення провадження у справі та протягом її розгляду не подано жодних додаткових доказів на заперечення заявлених позовних вимог, не досягнуто мирного врегулювання спору. Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності письмово відзиву відповідача за доказами доданими до справи.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В судове засідання представник позивача не зявився, додаткових доказів не подав.

В судове засідання представник відповідача не зявився, заперечення проти позовних вимог та додаткових доказів не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між сторонами у справі був укладений договір поставки №4616-14/2012 від 30.03.2012 р. (надалі Договір). За умовами цього Договору постачальник (позивач у справі) зобовязується поставляти визначені цим договором запчастини та експлуатаційні матеріали (товар), а покупець (відповідач у справі) зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати та оплачувати товар.

Відповідно до пункт 2.2, 3.1 Договору товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно. Оплата згідно даного договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури та за умов визначених п. 2 даного договору.

Згідно з пунктом 5.2 Договору в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання строком більше 30 календарних днів боржник, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 24 відсотки річних від простроченої суми (пункт 5.3 Договору).

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар, що підтверджується наступними видатковими та товарно-транспортними накладними: №SI від 26.08.2016 р. у сумі 3.711,00 грн. (термін сплати до 09.09.2016 р.) та №SHP від 26.08.2016 р., а також повернення за вказаною поставкою відповідно до накладної №2 від 14.09.2016 р. у сумі 1.157,11 грн.; №SI від 18.07.2016 р. у сумі 1.254,00 грн. (термін сплати до 25.07.2016 р.) ; №SI від 22.09.2016 р. у сумі 6.912,96 грн. (термін сплати до 06.10.2016 р.) та №SHP від 22.09.2016 р. та №SHP від 23.09.2016 р., №SI від 07.10.2016 р. у сумі 7.234,20 грн. (термін сплати до 21.10.2016 р.); №SI від 13.10.2016 р. у сумі 4.281,66 грн. та №SHP від 13.10.2016 р.

Позивачем виставлена позивачу претензія від 22.11.2016 р. про оплату вартості поставленого товару за умовами виконання Договору, отриману 30.11.2016 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, доданим до матеріалів справи.

Відповідач свої зобовязання з своєчасної оплати отриманого товару не виконав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з поставки товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини першої статті 712 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними доданими до матеріалів справи. Відповідач за зворотною накладною від покупця №2 від 14.09.2016 р. повернув позивачу частину товару у сумі 1.157,11 грн.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з пунктами 2.2, 3.1 Договору товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно. Оплата згідно даного договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури та за умов визначених п. 2 даного договору.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобовязання з передачі товару виконав, відповідач не виконав свій обовязок з своєчасної оплати вартості товару. Як наслідок неналежного виконання зобовязання, позивач вимагає стягнення з відповідача 2.852,86 грн. 24 проценти річних, 3.376,12 грн. пені, 2.330,19 грн. інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 5.2 Договору в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Позивачем у здійснено розрахунку враховано положення статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Разом з тим, судом здійснено перерахунок пені, відповідно до якого вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими в сумі 1.221,57 грн. В іншій частині (2.154,55 грн.) суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині стягнення інфляційних втрат, судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми. Відповідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат є обґрунтованими частково, в сумі 1.414,93 грн. В іншій частині (915,26 грн.) суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання строком більше 30 календарних днів боржник, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 24 відсотки річних від простроченої суми (пункт 5.3 Договору).

Відповідно до пункту 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" 17.12.2013 р. №14 сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Суд здійснивши перерахунок процентів річних (з урахуванням положень пункту 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у постанові "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14), дійшов висновку про обгрунтованість стягнення 2.214,84 грн. 24 проценти річних. В частині стягнення 638,02 грн. трьох процентів річних слід відмовити.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог (вх. 14459/17 від 19.04.2017 р.) суд розцінив як відмову від позову у частині стягнення основного боргу у розмірі 18.525,37 грн., а відтак у цій частині належить припинити провадження у справі.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Відтак, сплачений позивачем згідно платіжного доручення № 10 від 10.02.2017р. судовий збір у сумі 1600,00 грн. належить покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДРІ" (адреса: АДРЕСА_1, 79016; ідентифікаційний код 31659165) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Партс" (адреса: вулиця Закревського, будинок 16, місто Київ, 02222; ідентифікаційний код 37141112) 1.221,57 грн. пені, 2.214,84 грн. 24 проценти річних, 1.414,93 грн. інфляційних втрат, 1600,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В частині стягнення 18.525,37 грн. основного боргу припинити провадження у справі.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.05.2017 року.

Суддя Петрашко М.М.