ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.2017 Справа № 920/1116/16
Господарський суд Сумської області у складі судді колегії суддів: головуючого судді Левченка П.І., судді Костенко Л.А., судді Яковенка В.В., при секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю. розглянув матеріали справи № 920/1116/16

за позовом заступника прокурора Сумської області, м. Суми,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 карєр кварцитів», с. Баничі Глухівського району Сумської області,

про стягнення 4198162,50 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3 за довіреністю № 5 від 02.02.2017.

В судовому засіданні, розпочатому о 11 год. 30 хв. 20.03.2017 року, відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 15 год. 00 хв. 28.03.2017 року.

Суть спору: прокурор, який є позивачем у даній справі, у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь державного бюджету 4198162,50 грн.

Позовні вимоги прокурора ґрунтуються на акті від 21.12.2014 року № 1235/171/14015554 перевірки відповідача, проведеної ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією, яким встановлено факт видобування відповідачем у період з 20.12.2012 року по 21.11.2013 року корисних копалин під час зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами наказом Державної служби геології та надр України від 20.12.2012 року № 631, а також встановлено факт отримання відповідачем у вищезгаданий період доходу від реалізації видобутих корисних копалин в розмірі 4198162,50 грн..

У звязку з відсутністю у Державної служби геології та надр України повноважень щодо звернення до суду з метою захисту права власності держави на надра внаслідок їх безпідставного використання з метою одержання прибутку, прокурор вбачає підстави для звернення до суду в якості позивача в інтересах держави, керуючись статтею 1214 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави зобовязана відшкодовувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Разом з позовною заявою прокурором було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачеві на праві приватної власності.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.11.2016 року у даній справі було задоволено заяву прокурора про забезпечення позову та накладено арешт на майно відповідача в межах ціни позову в розмірі 4198162,50 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав суду заяву про припинення провадження у справі, оскільки вважає, що дана позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому він посилається на пункт 258.2.2 статті 258 Податкового кодексу України, яким визначено, що на період дії відповідного спеціального дозволу застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спори про стягнення адміністративно-господарських санкцій за позовами органів державної влади, прокурора не підвідомчі господарський судам та підлягають розгляду в адміністративних судах.

Відповідач також подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, вважаючи, що позовна давність для вимог прокурора має застосовуватися до періоду з 20.12.2012 року по 21.11.2013 року, а відтак кінцевою датою звернення прокурора до суду має бути дата 21.11.2016 року. Оскільки прокурор звернувся до суду 14.11.2016 року, то вимога прокурора щодо стягнення доходу, отриманого відповідачем від реалізації видобутих корисних копалин за період з 20.12.2012 року до 14.11.2013 року заявлена з пропуском загальної позовної давності.

У своєму відзиві на позов відповідач наполягає на тому, що позов подано неналежним позивачем, оскільки згідно частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статей 2, 29 Господарського процесуального господарського кодексу України, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо відсутній орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави. Прокурор набуває статусу позивача у разі відсутності у державного органу повноважень щодо звернення до суду, однак відповідно до частини третьої статті 64 Кодексу України про надра передбачено, що у справах про стягнення коштів та відшкодування збитків, завданих державі внаслідок порушення законодавства про надра позивачем є, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Указом Президента України від 06.04.2011 року № 239/2011 визначено, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр визначено Держгеонадра України. Таким чином, Держгеонадра України мають право звернення до суду з позовом про стягнення коштів та відшкодування збитків, завданих державі внаслідок порушення законодавства про надра, а тому позивачем у спірних відносинах має бути Держгеонадра України у відповідності до статті 64 Кодексу України про надра, а прокурор є неналежним позивачем, що є підставою для відмови у позові.

Відповідач також наголошує на неможливості застосування до спірних правовідносин статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, оскільки положення норми статті 1214 Цивільного кодексу України прямо випливають із норми статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Згідно частини першої статті 2 Цивільного кодексу України, субєкти цивільних відносин є юридичні та фізичні особи (далі - особи). Тобто стаття 1212 Цивільного кодексу України і відповідно стаття 1214 Цивільного кодексу України застосовується у разі набуття або збереження майна за рахунок юридичної або фізичної особи, а не держави. При цьому, відповідно до частини другої статі 2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_4 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права. Тобто Держава та інші субєкти публічного права виокремлюються та не підпадають під поняття особи, визначене у статтях 1212-1214 Цивільного кодексу України, а відтак положення норм 1212-1214 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до правовідносин, викладених у позовній заяві. Згідно статей 217-218 Господарського кодексу України, за порушення правил здійснення господарської діяльності до юридичної особи можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції. Відповідно до пункту 258.2.2 статті 258 Податкового кодексу України (стаття 263 Податкового кодексу України на момент виникнення правовідносин) до доходів, що виникли у платника в результаті реалізації таким платником права користування ділянкою надр на період зупинення дії відповідного спеціального дозволу, застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин. Посилання на статтю 258 Податкового кодексу України міститься і в ОСОБА_1 обєднаної податкової інспекції про результати документальної планової виїзної перевірки відповідача від 31.12.2014 року № 1235/НОМЕР_1, який доданий прокурором до позову в якості доказу та підстави для стягнення з відповідача на користь державного бюджету 4198162,50 грн. Спірні правовідносини є публічно-правовими, оскільки виникають із порушення законодавства про надра. З системного аналізу статей 2, 1212-1214 Цивільного кодексу України, статті 258 Податкового кодексу України можна дійти висновку, що правовідносини, що є предметом даного спору, виникають з порушення законодавства про надра а отже не є цивільно-правовими і статті 1212-1214 Цивільного кодексу України та інші норми цивільного законодавства не регулюють дані відносини.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити прокурору у позові.

Прокурор у письмових додаткових поясненнях наполягає на тому, що спір про стягнення коштів є приватноправовим спором. Відповідно до статті 13 Конституції України, надра, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 2 Цивільного кодексу України передбачено, що держава є учасником цивільних відносин, а статтею 167 Цивільного кодексу України визначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Прокурор вважає, що датою виявлення допущеного відповідачем порушення є дата його виявлення ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією, а саме: дата складання акта перевірки 21.12.2014 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності на час подання позовної заяви (14.11.2016 року) не сплинув.

Прокурор зазначає, що передбачене пунктом 36-1 Указу Президента України від 06.04.2011 року № 391/201 право звернення до суду реалізується Держгеонадрами (Державною службою геології та надр України) під час виконання функції державного геологічного контролю, але Держгеонадра не наділені функцією захисту інтересів держави з метою захисту права власності держави на надра внаслідок їх безпідставного використання з метою одержання прибутку. Вказане стало підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави та набуття ним статусу позивача.

Прокурор стверджує, що навіть неправильне визначення прокурором позивача, у випадку коли ним подано позовну заяву як позивачем, не спричиняє жодних правових наслідків та не є підставою для повернення позовної заяви та залишення її без розгляду в порядку статей 63,81 Господарського процесуального кодексу України. При цьому прокурор посилається на правову позицію, викладену в абзацах 3-5 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам».

Щодо застосування до спірних відносин статті 1214 Цивільного кодексу України прокурор, посилаючись на статті 2, 167 Цивільного кодексу України, зазначає, що держава Україна є учасником цивільних відносин і діє у цих відносинах на рівних правах з іншими учасниками таких відносин. Враховуючи загальне положення про зобовязання, викладене у статті 509 Цивільного кодексу України, кредитор, яким у даному випадку виступає держава, наділений правом вимагати від боржника, яким є відповідач, виконання певного обовязку за зобовязанням. Прокурор звертається до суду в інтересах держави у звязку з відсутністю у створеного нею органу державної влади повноваження щодо захисту державних інтересів у сфері надрокористування шляхом звернення до суду з метою захисту права власності держави на надра внаслідок їх безпідставного використання з метою одержання прибутку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника та відповідача-2, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач, який є правонаступником Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» «ОСОБА_1 карєр кварцитів» здійснює видобування пісковиків кварцитовидних для виготовлення кристалічного кремнію у ОСОБА_1 районі Сумської області на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 1006 від 29.07.1997 року з терміном дії до 29.07.2017 року, виданого Міністерством охорони навколишнього природного середовища.

Наказом Державної служби геології та надр України (далі Держгеонадра) від 20.12.2012 року № 631 дію вищезгаданого спеціального дозволу було зупинено з 20.12.2012 року.

Про вказане рішення (наказ) Держгеонадра повідомило відповідача листом від 29.12.2012 року № 11788/13/14-12.

Відповідач не зупинив користування надрами та продовжував їх використання для видобування корисних копалин з метою отримання прибутку.

Наказом Держгеонадра від 22.11.2013 року № 589 дію вищевказаного спеціального дозволу відповідачеві було поновлено.

ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції від 31.12.2014 року № 1235/171/14015554 про результати документальної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 карєр кварцитів» (відповідача) за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року було встановлено, що відповідач при зупиненні дії вищезгаданого спеціального дозволу в період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року проводив діяльність з видобування кварциту та піску кварцового на північно-східній та південній ділянці Баницького родовища. Проведеним розрахунком отриманого доходу від реалізації видобутих відповідачем корисних копалин за період з 20.12.2012 року по 21.11.2013 року ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією встановлено, що відповідач отримав прибуток від діяльності з видобування корисних копалин в сумі 9014472,13 грн., який підлягає вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому Законом (пункт 3.13.3 акту, т. 1, а.с. 177).

У розділі 4 «Висновок» акту перевірки ОСОБА_1 ОДПІ (т. 1, а.с. 178) зазначено, що перевіркою встановлено порушення відповідачем підпункту 263.1.1 пункту 263.1, підпункту 263.13.3 пункту 263.13 статті 263 Податкового кодексу України, в результаті чого Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 карєр кварцитів» (відповідач) незаконно отримало прибуток від діяльності з видобування корисних копалин за період зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами з 20.12.2012 року по 21.11.2013 року в сумі 9014472,13 грн. та на який застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом. Інформацію щодо отримання прибутку відповідачем від діяльності з видобування корисних копалин на період зупинення терміну дії відповідного спеціального дозволу з 20.12.2012 року по 21.11.2013 року в сумі 9014472,13 грн. буде передано до відповідних контролюючих органів (т. 1, а.с. 178-179).

Відповідач 21.01.2015 року за № 36 подав до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції заперечення до акту про результати перевірки від 31.12.2014 року № 1235/171/14015554, зокрема щодо розрахунку прибутку, отриманого від реалізації корисних копалин (т. 1, а.с. 227-289).

Листом від 28.01.2015 року № 10/18-04-22 ОСОБА_1 обєднана державна податкова інспекція надала відповідь на заперечення відповідача, виправши свої висновки, зокрема, в частині розрахунку отриманого відповідачем доходу від реалізації видобутих корисних копалин за період зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами з 20.12.2012 року по 21.11.2013 року, визначивши, що відповідач отримав у згаданий період не 9014472,13 грн., а 4198162,50 грн. доходу, який підлягає вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом (т. 1, а.с. 237).

Позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь державного бюджету 4198162,50 грн. на підставі статей 20, 66, 142 Господарського кодексу України та статей 2, 190, 1214 Цивільного кодексу України ґрунтуються лише на акті документальної планової виїзної перевірки відповідача ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією від 31.12.2014 року № 1235/171/14015554, копію якого надав відповідач, та на наданій прокурором з листом від 22.03.2017 року № 05/1-259вих17 копії розрахунку отриманого відповідачем прибутку за період з 20.12.2012 року по 21.11.2013 року, складеного ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією (так зазначено в листі прокурора), який не містить ні підписів відповідальних осіб, ні посилань на первинні документи бухгалтерського обліку (т. 2, а.с. 14, 15).

Посилання прокурора на статтю 20 Господарського кодексу України є необгрунтованим та безпідставним, оскільки ця стаття передбачає захист прав субєктів господарювання та споживачів. Згідно статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів. Кожний субєкт господарювання і споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків, застосування адміністративно-господарських санкцій тощо.

Згідно статті 2 Господарського кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є субєкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками субєктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Держава не є безпосередньо субєктом господарювання чи споживачем в розумінні статті 20 Господарського кодексу України.

Суд погоджується також з позицією відповідача стосовно того, що виходячи зі змісту статей 2 та 170 Цивільного кодексу України, держава не є особою (юридичною чи фізичною), яка безпосередньо є субєктом цивільних відносин, набуває і здійснює цивільні права та обовязки.

Такими субєктами цивільних відносин, які безпосередньо набувають і здійснюють цивільні права та обовязки і, які є субєктами цивільних відносин, є юридичні та фізичні особи.

Статтею 170 Цивільного кодексу України визначено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відтак, держава не підпадає під поняття особи, визначене у статтях 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Положення норм 1212-1214 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до правовідносин, викладених у позовній заяві.

Вилучення прибутку (доходу), який виник у відповідача як платника податків, зборів та інших обовязкових платежів, зокрема платника плати за користування надрами для видобування корисних копалин, передбачено нормами податкового, а не цивільного законодавства, а саме нормами Податкового кодексу України.

В акті перевірки ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції, на підставі якого та на підставі доданого до нього розрахунку, прокурором подано позовну заяву, що розглядається у даній справі, (сторінки 4-5 акту, т. 1, а.с. 121-122) наведено правове обгрунтування застосування саме адміністративно-господарської санкції у вигляді вилучення прибутку в сумі 9044172,13 грн., яка згодом була виправлена податковою інспекцією на 4198162,50 грн., в доход бюджету.

Зокрема на четвертій сторінці акту перевірки ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції (т. 1, а.с. 121) зазначено: «Поняття «платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин» визначено у підпункті 263.1.1 пункту 263.1 статті 263 Податкового кодексу України, у якій зазначено: «Платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є субєкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування обєктом (ділянкою) надр на підставі спеціальних дозволів на користування надрами (далі спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах обєктах (ділянках) надр». Відповідно до підпункту 263.13.3 пункту 263.13 статті 263 Податкового кодексу України, за провадження господарської діяльності на період зупинення терміну дії відповідного спеціального дозволу, застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин: « 263.13.3. До доходів, що виникли у платника в результаті реалізації таким платником прав користування ділянкою надр у період невнесення, несвоєчасного внесення платником сум податкових зобовязань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (за виключенням видатків донарахувань та штрафних санкцій за результатами перевірок контролюючих органів) протягом шести місяців, а також на період зупинення терміну дії відповідного спеціального дозволу, застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин». Господарський кодексом України передбачено адміністративно-господарські санкції: Статтею 238 визначено застосування адміністративно-господарських санкцій до субєктів господарювання: 1. За порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію наслідків. 2. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами. Статтею 239 Господарського кодексу України визначено види адміністративно-господарських санкцій: 1. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до субєктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу). Стаття 240 Господарського кодексу України. Безоплатне вилучення прибутку (доходу): Прибуток (дохід), одержаний субєктом господарювання внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності, а також суми прихованого (заниженого) прибутку (доходу) чи суми податку, несплаченого за прихований обєкт оподаткування, підлягають вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом».

Вищевикладені правові обгрунтування та висновки ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції є вірними, відповідаючими чинному на той час законодавству і за провадження господарської діяльності у період зупинення терміну дії спеціального дозволу мала застосовуватись адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин, а обраний прокурором спосіб захисту інтересів держави шляхом звернення з позовом до Господарського суду Сумської області, керуючись статтею 1214 Цивільного кодексу України, є неналежним у даному випадку способом захисту, а відтак в задоволенні позову у даній справі прокурору має бути відмовлено.

Позиція відповідача щодо припинення провадження у даній справі є помилковою, оскільки, хоча дійсно до відповідача за вищевикладене порушення правил здійснення господарської діяльності мала би застосовуватися адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення прибутку (доходу) відповідно до пункту 258.2.2 статті 258 Податкового кодексу України (пункту 263.13.3 статті 263 Податкового кодексу України на момент виникнення правовідносин) і правовідносини між державою в особі уповноваженого органу державної влади і відповідачем у даному випадку є публічно-правовими, які б мали розглядатися в порядку адміністративного судочинства, але оскільки прокурор обґрунтовує свої позовні вимоги у даній справі статтею 1214 Цивільного кодексу України, то його позовна заява підлягає розгляду Господарським судом Сумської області.

Той факт, що вилучення (стягнення) нарахованого ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією як контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин у період зупинення дії спеціального дозволу має здійснюватися на підставі акту перевірки ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції та здійсненого нею уточненого розрахунку відповідно до підпункту 263.13.3 пункту 263.13 статті 263 Податкового кодексу України (на даний час відповідно до підпункту 258.2.2 пункту 258.2 статті 258 Податкового кодексу України), відповідно до статей 238-240 Господарського кодексу України підтверджується, зокрема, й доданими прокурором до додаткових правових обґрунтувань позиції у справі від 25.042017 року № 05/1-372вих17 копією листа Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 19.01.2017 року № 309/10/НОМЕР_2 та копією листа Прокуратури Сумської області від 26.09.2016 року № 15/13075-15 (прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 начальнику відділу організації представництва в суді та при виконанні судових рішень ОСОБА_6І.).

Зокрема, в листі Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 19.01.2017 року № 309/10/НОМЕР_2 зазначено наступне: «Відповідно до підпункту 263.13.3 пункту 263.13 статті 263 Податкового кодексу України за провадження господарської діяльності на період зупинення терміну дії відповідного спеціального дозволу, застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин. Органи державної фіскальної служби в межах повноважень, визначених статтею 20 Податкового кодексу України, мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобовязань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Порядок визначення суми нарахування (зменшення) грошового зобовязання, а також направлення (вручення) платником податків податкових повідомлень-рішень про нарахування (зменшення) грошового зобовязання встановлено наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків».

В листі Прокуратури Сумської області від 20.09.2016 року № 15/1-3075-15 (прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 до начальника відділу організації представництва в суді та при виконанні судових рішень ОСОБА_6І.), зокрема, зазначено: «Відповідно до акту від 31.12.2014 року № 1235/171/14015554 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 карєр кварцитів» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 року», ДП ВАТ «ЗВАК ОСОБА_1 карєр кварцитів» за період зупинення дії спеціального дозволу з 20.12.2012 по 21.11.2013 отримано прибуток в розмірі 4198162,54 грн. Статтею 258.2.2 Податкового кодексу України «Особливості контролю за справлянням рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин» передбачено, що до доходів, що виникли у платника в результаті реалізації таким платником прав користування ділянкою надр у період невнесення, несвоєчасного внесення платником сум податкових зобовязань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (за виключенням видатків донарахувань та штрафних санкцій за результатами перевірок контролюючих органів) протягом шести місяців, а також на період зупинення дії відповідного спеціального дозволу, застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин. Виходячи з викладеного, можливі підстави для подання позову поза межами кримінального провадження. За таких обставин, керуючись пунктом 6.2 наказу ГУП № 6гн від 28.05.2015 року, вказівки прокурора області № 17 від 14.12.2015 року направляю на Вашу адресу матеріали для визначення наявності підстав для подання позову».

Слід зазначити, що згідно пункту 14.1.157 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обовязок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно пункту 20.1.10 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль, зокрема, за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно пункту 20.1.18 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобовязань платників податків.

Згідно пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів, а згідно пункту 41.2 статті 41 того Кодексу, органами стягнення є виключно контролюючі органи.

Отже, безпідставним і необгрунтованим є твердження прокурора щодо відсутності у даному випадку органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, які фактично (по суті) є публічно-правовими і регулюється вищенаведеними нормами Податкового кодексу України та Господарського кодексу України, оскільки вилучення (стягнення) нарахованого відповідачеві ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією (контролюючим органом) прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин у період зупинення дії відповідного спеціального дозволу є адміністративно-господарською санкцією а тому позовна вимога прокурора про стягнення з відповідача на користь державного бюджету згаданого вище прибутку (доходу), нарахованого контролюючим органом (ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією) відповідно до підпункту 263.13.3 пункту 263.13 статті 263 Податкового кодексу України та статей 238-240 Господарського кодексу України, керуючись статтею 1214 Цивільного кодексу України та виходячи з начебто відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є неправомірною, безпідставною та необґрунтованою.

У звязку з відмовою в задоволенні позовної заяви у даній справі підлягає скасуванню, згідно статті 68 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову, застосоване ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.11.2016 року у справі № 920/1116/16 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 карєр кварцитів» в межах ціни позову в розмірі 4198162,50 грн.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору повністю покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 49, 68, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.11.2016 року у справі № 920/1116/16 про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 карєр кварцитів» в межах ціни позову в розмірі 4198162,50 грн.

Повне рішення складено 03.05.2017.

Суддя П.І. Левченко

Суддя В.В. Яковенко

Суддя Л.А. Костенко