РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017Справа №910/9256/16

За позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі

1. Кабінету Міністрів України та

2. Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство»

до 1. Київської обласної державної адміністрації

2. Приватного підприємства «Вест»

3. Приватного підприємства «Акорд»

про визнання недійсними розпорядження, визнання недійсними договорів оренди,

витребування земельних ділянок

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від прокуратури Кулішенко О.Ю. - посвідчення № 034764 від 05.08.2015

від позивача-1 не з'явився

від позивача-2 не з'явився

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 Грамацький Е.М. - по дов. № б/н від 09.08.2016

від відповідача-3 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, Приватного підприємства «Вест» та Приватного підприємства «Акорд» про:

- визнання недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 746, 747 від 20.10.2004 «Про надання в оренду земельних ділянок»;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.04.2004 (зареєстрований в реєстрі за № 5786), укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Приватним підприємством «Вест» згідно якого передано в оренду земельну ділянку, що перебуває в державній власності загальною площею 9,9 га лісів (кадастровий номер :03:004:0025), яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.04.2004 (зареєстрований в реєстрі за № 5783), укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Приватним підприємством «Акорд» згідно якого передано в оренду земельну ділянку, що перебуває в державній власності загальною площею 9,8 га лісів (кадастровий номер :03:004:0024), яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту;

- витребування на користь Кабінету Міністрів України та ДП «Бориспільске лісове господарство» земельні ділянки з незаконного володіння: ПП «Вест» площею 9,9 га з кадастровим номером :03:004:0025та ПП «Акорд» площею 9,8 га з кадастровим номером :03:004:0024, вартістю 118454,13 грн., які знаходяться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/9256/16 від 11.08.2016 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/9256/16 від 04.10.2016 рішення Господарського суду міста Києва № 910/9256/16 від 11.08.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/9256/16 від 23.02.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 у справі № 910/9256/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/9256/16 були отримані Господарським судом міста Києва 10.03.2017.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 за № 04-23/793 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.03.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 справу № 910/9256/16 призначено до розгляду на 06.04.2017.

Відповідач-2 у поданих 05.04.2017 до відділу діловодства суду поясненнях просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокуратура у поданих 06.04.2017 до відділу діловодства суду поясненнях позовні вимоги підтримує повністю.

Прокуратурою 06.04.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Прокуратура в судовому засіданні 06.04.2017 позовні вимоги підтримала повністю.

Позивач-1 в судовому засіданні 06.04.2017 позовні вимоги прокуратури підтримав повністю.

Відповідач-1 в судовому засіданні 06.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Відповідач-2 в судовому засіданні 06.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 06.04.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 20.04.2017.

Позивач-2 у поданих 20.04.2017 до відділу діловодства суду поясненнях позовні вимоги прокуратури підтримав повністю.

Відповідач-1 у поданих 20.04.2017 до відділу діловодства суду поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності.

Позивач-1 та відповідач-1 в судове засідання 20.04.2017 не з'явились. Позивач-1 та відповідач-1 належним чином повідомленні про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, з огляду на наступне

Згідно абз. 2 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Протокол судового засідання від 06.04.2017 свідчить про те, що представник позивача-1 ОСОБА_3 згідно довіреності № 7/8/2408 від 27.02.2017 та представник відповідача-1 ОСОБА_4 згідно довіреності № 3-к від 03.01.2017 були присутні в цьому засіданні та повідомлені про те, що наступне судове засідання відбудеться 20.04.2017.

Більше того в матеріалах справи наявна розписка від 06.04.2017 представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що їм повідомлено судом про дату та місце проведення наступного засідання у справі № 910/9256/16.

Позивач-2 та відповідач-3 в судове засідання 20.04.2017 не з'явились.

Позивач-2 та відповідач-3 належним чином повідомленні про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, з огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано позивачу-2 та відповідачу-3 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адреси, що зазначені в позовній заяві, а саме: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Лісова, 1 (позивачу-1)та м. Київ, вул. Сковороди, 1 (відповідачу-3).

Позивач-2 та відповідач-3 ухвалу суду від 06.04.2017 отримали 11.04.2017 та відповідно 10.04.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 775 та № 767.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважних представників позивача-1, позивача-2, відповідача-1 та відповідача-3 суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників зазначених вище сторін.

В судовому засіданні 20.04.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.10.2004 Київською міською державною адміністрацією прийнято розпорядження № 746 «Про надання в оренду земельної ділянки», відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду під розміщення торгово-промислового комплексу Приватному підприємству «Вест» в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Широта» за договором № 195 від 21.09.2004.

Згідно п. 2 розпорядження № 746 від 20.10.2004 вилучено з постійного користування Бориспільського держлісгоспу та надано в оренду на 49 років Приватному підприємству «Вест» земельну ділянку площею 9,9 га лісів на території Щасливської сільської ради Бориспільського району під розміщення торгово-промислового комплексу.

Відповідно до п. 3 вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації віднесено земельну ділянку до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У п. 5 розпорядження № 746 від 20.10.2004 доручено Бориспільській районній державній адміністрації укласти та підписати від імені обласної державної адміністрації договір оренди вказаної земельної ділянки з Приватним підприємством «Вест».

20.10.2004 Київською міською державною адміністрацією також прийнято розпорядження № 747 «Про надання в оренду земельної ділянки, відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду під розміщення торгово-промислового комплексу Приватному підприємству «Акорд» в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Широта» за договором № 193 від 21.09.2004.

Згідно з п. 2 розпорядження № 747 від 20.10.2004 вилучено з постійного користування Бориспільського держлісгоспу та надано в оренду на 49 років Приватному підприємству «Вест» земельну ділянку площею 9,8 га лісів на території Щасливської сільської ради Бориспільського району під розміщення торгово-промислового комплексу.

Відповідно до п. 3 вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації віднесено земельну ділянку до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У п. 5 розпорядження № 747 від 20.10.2004 доручено Бориспільській районній державній адміністрації укласти та підписати від імені обласної державної адміністрації договір оренди вказаної земельної ділянки з Приватним підприємством «Акорд».

21.10.2004 між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та Приватним підприємством «Вест» (орендар) було укладено договір (далі - договір-1), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, відповідно до плану викопіювання, що додається.

В п. 1.2 договору-1 зазначено, що земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

За умовами п. 2.3.1 договору-1 він укладений на термін 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Згідно з п 1.3 договору-1 в оренду передається земельна ділянка для розміщення центру автосервісного та автозаправного обслуговування площею 9,9 га лісів за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту.

21.10.2004 між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та Приватним підприємством «Акорд» (орендар) також було укладено договір (далі - договір-2), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, відповідно до плану викопіювання, що додається.

Згідно з п. 1.2 догвоору-2 земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 2.3.1 договору-2 договір укладається на термін 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

У п. 1.3 договору-2 визначено, що в оренду передається земельна ділянка для розміщення центру автосервісного та автозаправного обслуговування площею 9,8 га лісів за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту.

Спір виник внаслідок того, що на думку прокуратури вказані вище розпорядження прийняті Київською міською державною адміністрацією з порушенням норм чинного на момент їх прийняття законодавства, зокрема, приписів ст. 149 Земельного кодексу України, з перевищенням власних повноважень, що призвело до неправомірного вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 10 га. Прокуратура вважає, що наявні підстави для визнання договорів оренди, укладених на підставі розпоряджень № 746 від 20.10.2004 та № 747 від 20.10.2004, недійсними та повернення земельних ділянок власнику.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги прокуратури не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (п. 2 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/35 від 26.01.2000 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

За таких обставин, прокурором та позивачами при зверненні до суду з вимогами про визнання розпоряджень Київської обласної державної адміністрації недійсними повинно бути доведено невідповідність таких актів нормам чинного законодавства та порушення внаслідок їх прийняття прав позивачів.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин зокрема належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрації в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля належить, в тому числі, розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

При цьому ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Тобто, з викладеного вбачається, що на момент прийняття спірних розпоряджень вилучення для всіх потреб земельних ділянок лісів державної власності площею до 10 гектарів та зміна їх цільового призначення, які перебували у постійному користуванні, та знаходилися в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, належало до повноважень обласних державних адміністрацій.

Як вбачається зі спірних розпоряджень кожне з них прийнято окремо по кожній земельній ділянці, яка не перевищує 10 га.

Посилання прокуратури на те, що вилучені згідно розпоряджень № 746 від 20.10.2004 та № 747 від 20.10.2004 Київської міської державної адміністрації земельні ділянки є єдиним лісовим масивом, площа якого значно перевищує 10 га, тобто, вилучення останніх мало бути здійснено лише Кабінетом Міністрів України, не приймаються судом до уваги оскільки документально не підтверджені.

Так, прокуратурою не подано належних та допустимих доказів того, що земельні ділянки площею 9,9 га та 9,8 га, розташовані в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, належать до єдиного лісового масиву.

Також не підтверджені посилання на те, що спірні прийняті розпорядження направлені виключно на спільне розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею понад 10 га., оскільки на момент прийняття розпоряджень ПП «Вест» та ПП «Акорд» були зареєстровані в різних населених пунктах, різними власниками, які й були директорами підприємств. Земельні ділянки надані в оренду з різним цільовим призначенням.

Лист Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» № 98 від 14.03.2016 в якому зазначено про те, що земельні ділянки площею 9,9 га та 9,8 га, розташовані в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, які передано у користування Приватного підприємства «Вест» та Приватного підприємства «Акорд», складають єдиний масив, не приймається судом до уваги оскільки

Згідно викопіювання з планшету № 1, доданого до вказаного листа, землі лісового фонду, що були вилучені оспорюваними розпорядженнями та в подальшому надані в оренду ПП «Вест» та ПП «Акорд» в межах 3 лісового кварталу Вишенківського лісництва, ще до вилучення були поділені на земельні ділянки (таксаційні виділи за №№ 16, 18, 19), площа жодної з яких становила менше 10 га

Між земельними ділянками (таксаційними виділами) існувала відстань, що відображена на викопіюванні.

При цьому з висновків Бориспільського держлісгоспу № 186 від 09.09.2004 та № 189 від 09.09.2004, в яких останній погодив та не заперечував проти відведення земельних ділянок в довгострокову оренду на 49 років вбачається, що Приватному підприємству «Вест» та Приватному підприємству «Акорд» надаються таксаційні виділи (з відповідними номерами) як окремі земельні ділянки.

Слід зауважити, що ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктами землеустрою є: територія України; території адміністративно-територіальних утворень або їх частин; території землеволодінь та землекористувань чи окремі земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Законодавством України чітко визначено обов'язкові критерії (ознаки) земельних ділянок, тоді як, такої категорії як єдиний масив земель на момент прийняття оспорюваних розпоряджень нормативно передбачено не було.

Отже, відсутні підстави для застосування такої категорії до спірних правовідносин та визначення повноважень обласної державної адміністрації щодо вилучення земельної ділянки лісового фонду виходячи з сукупної площі ділянок, які передані у користування двом окремим суб'єктам господарювання на підставі різних розпорядчих актів.

Посилання прокуратури на те, що спірні розпорядження прийнято упродовж одного дня не приймаються судом до уваги, оскільки не наведено та не підтверджено жодним нормативно-правовим актом заборона або обмеження на вчинення адміністрацією відповідних дій.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати розпорядження № 746 від 20.10.2004 та № 747 від 20.10.2004 Київської міської державної адміністрації такими, що були прийняті з перевищенням повноважень, передбачених чинним законодавством України, а тому в позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Згідно з частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до пункту 2.1. Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішення, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору від 21.10.2004, укладеного між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Приватним підприємством «Вест», та договору, укладеного 21.10.2004 між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Приватним підприємством «Акорд». При цьому, господарський суд виходить з наступного:

З огляду на те, що розпорядження № 746 від 20.10.2004 та № 747 від 20.10.2004 Київської міської державної адміністрації «Про надання в оренду земельної ділянки» не суперечать чинному законодавству, відсутні підстави вважати договори оренди, укладені 21.10.2004 між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Приватним підприємством «Вест», Приватним підприємством «Акорд» на підставі вказаних розпоряджень, недійсними.

Позовні вимоги про витребування на користь Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» земельних ділянок з незаконного володіння Приватного підприємства «Вест» та Приватного підприємства «Акорд» також не підлягають задоволенню як похідні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується прокуратури, яка мала довести наявність тих обставин, на підставі яких вона звернулася до господарського суду з позовними вимогами.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності до уваги не приймається, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право прокуратури, на захист якого він просить, відповідачами не порушено, отже, приймається рішення про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, апеляційної та касаційної скарг, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.04.2017.

СуддяВ.В.Сівакова