РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017Справа № 910/1864/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг"

2. Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"

про стягнення 6 365 453,01 грн.,-

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Хуторянець О.В. (представник за довіреністю №3-243110/2233 від 11.04.2017р.);

від відповідача-1: Форотинський С.Л. (директор);

від відповідача-2: Шинкаренко С.В. (представник за довіреністю №6 від 04.01.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (надалі також - відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (надалі також - відповідач-2) суми заборгованості за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007р. в розмірі 6 365 453,01 грн., з яких 3 435 021,99 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328,02 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103,00 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 зобов'язань перед позивачем за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007р., в забезпечення виконання якого між позивачем та відповідачем-2 було укладено Договір поруки № 938 від 16.11.2007р.

У зв'язку з тим, що відповідач-1 не у повному обсязі повернув позивачу кредит, у останнього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3 435 021,99 грн. та не в повному обсязі сплатив позивачу проценти за користування кредитом, у відповідача-1 виникла заборгованість зі сплати процентів у розмірі 2 094 328,02 грн. та у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем було нараховано пеню у розмірі 836 103,00 грн.

З огляду на укладення між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено Договір поруки № 938 від 16.11.2007р., відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за Договором про не відновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007р. та зважаючи на те, що відповідач-1 не повернув позивачу у встановлені кредитним договором строки (з урахуванням додаткових угод) суму всього наданого кредиту та не сплатив у повному обсязі проценти за користування кредитом, та в силу положень законодавства України та договору поруки відповідач-2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3 435 021,99 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328,02 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103,00 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Відповідачем-1 письмового відзиву на позовну заяву, в тому числі й на виконання вимог ухвали суду, до матеріалів справи не надано.

Відповідач-2 надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення вказаної вище заборгованості, посилаючись на те, що додатковими угодами, які були укладені після підписання кредитного договору вносились зміни щодо строків погашення кредиту, строків сплати процентів, збільшувалась відсоткова ставка за користування кредитом, збільшувався обсяг відповідальності боржника (відповідача-1), та як наслідок і поручителя (відповідача-2), а відповідно до умов договору поруки внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя не допускається без згоди останнього. Зважаючи на те, що відповідач-2 як поручитель не надавав своєї згоди на зміни до кредитного договору, позовні вимоги до нього, з урахуванням ст. 559 Цивільного кодексу України, правової позиції Верховного суду України, викладеної у постановах від 05.02.2014р. у справі № 6-152цс13 та від 05.02.2014р. у справі № 6-160цс13, на його думку, є необґрунтованими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 14.03.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017р. розгляд справи відкладено до 04.04.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи до 25.04.2017р.

В судовому засіданні 25.04.2017р. представником відповідача-1 заявлено клопотання про відкладення розгляду справи задля надання сторонам часу для мирного врегулювання даного спору.

Судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-1, з огляду на те, що у сторін було достатньо часу для мирного врегулювання спору (провадження у справі порушено 08.02.2017р.) та у випадку якщо сторони дійдуть згоди щодо укладення мирової угоди, вони не будуть позбавлені права подати її на затвердження господарському суду в процесі виконання судового рішення у даній справі.

При цьому, суд відзначає, що відповідачем не наведено суду обставин, з якими процесуальний кодекс пов'язує можливість суду відкласти розгляду справи та зважаючи на закінчення строку розгляду спору, передбаченого ст. 69 ГПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25 квітня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2007р. між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (позичальник) було укладено Договір про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 20 843 456,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком погашення кредитної лінії (Додаток № 1 до Договору) до 26.11.2012р. включно та сплатити за користування кредитними коштами відсотки відповідно до п. 3.1. даного договору (п. 1.1. Кредитного договору).

Згідно п. 2.1. Кредитного договору видача кредитних коштів в рамках кредитної лінії проводиться траншами в строк з 16.11.2007р. по 24.12.2007р. за письмовими заявками позичальника за погодженням з банком шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано у письмовій заявці.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти банку згідно графіку погашення кредитної лінії (Додаток № 1 до Договору) до 26.11.2012р. включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: 15% річних за користування кредитними коштами за період з дня видачі кредиту до строку повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4. даного договору; у випадку порушення позичальником строків погашення згідно графіку погашення кредитної лінії, встановленого п. 2.4. договору - 30% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно указаного графіку за період з момента непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення позичкового (основного) боргу; 30% річних за період з 27.11.2012р. до дня фактичного погашення позичкового (основного) боргу.

Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі кредиту здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 (366) днів у році, у місяці - по календарю.

Як передбачено в п. 3.4. Кредитного договору нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами за звітний період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно.

Відповідно до п. 3.5. Кредитного договору датою сплати процентів є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п. 3.2 даного договору.

За умовами п. 4.1. Кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредитні кошти, отримані за даним договором на оплату за автомобілі Мерседес-Бенц «Актрос 4140К» в кількості 20 одиниць, що купуються за договором № -223 від 29.10.2007р., укладеному з ПАТ «АТП «Атлант».

В Додатку № 1 до Кредитного договору сторони погодили графік погашення кредитної лінії, а саме до 25.12.2007р. - 1 097 024,00 грн., за період з 25.12.2007р. по 25.10.2012р. - по 330 000,00 грн., до 26.11.2012р. - 276 432,00 грн.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи), якими сторони вносили зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту та повернення кредитних коштів, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строків сплати процентів, тощо.

Так, зміни щодо розміру кредиту та повернення кредитних коштів вносились сторонами шляхом укладення Додаткових угод, зокрема, від 26.02.2008р., від 28.02.2008р., від 27.03.2008р., від 24.07.2008р., від 25.12.2008р., від 26.02.2009р., від 24.04.2009р., від 08.04.2010р., від 08.10.2010р., від 24.12.2010р., від 26.01.2011р., від 25.02.2011р., від 15.05.2012р., від 26.06.2012р., від 28.08.2012р., від 25.09.2012р., від 26.10.2012р., від 22.11.2012р., від 13.12.2012р., від 25.12.2012р., від 24.01.2013р., від 26.02.2013р., від 26.03.2013р., від 25.04.2013р., від 25.07.2013р., від 01.08.2013р., від 26.11.2013р., від 03.12.2013р., від 27.01.2014р., від 11.02.2014р., від 25.02.2014р., від 25.03.2014р., від 25.04.2014р., від 27.05.2014р., від 23.06.2014р., від 20.11.2014р., 25.12.2014р., 26.02.2015р., 25.03.2015р., 14.04.2015р.

Відсоткова ставка за Кредитним договором була підвищена Додатковими угодами, зокрема, від 09.06.2008р., від 01.09.2008р., від 01.10.2009р., від 14.10.2010р., від 01.03.2011р., 31.07.2014р., 23.10.2014р., тощо.

Строки сплати відсотків змінювались сторонами на підставі Додаткових угод, зокрема, від 01.02.2008р., від 28.02.2008р., від 27.03.2008р., від 26.02.2009р., від 30.04.2009р., від 31.07.2009р., від 08.10.2010р., від 26.11.2010р., від 30.12.2010р., від 28.01.2011р., від 21.02.2011р., від 25.02.2011р., від 31.05.2011р., від 30.06.2011р., від 01.03.2012р., від 15.03.2012р., від 30.03.2012р., від 15.11.2012р., від 31.01.2013р., від 27.02.2014р., від 31.07.2014р., від 12.08.2014р., від 29.08.2014р., від 30.09.2014р., від 24.10.2014р., від 27.11.2014р., від 29.01.2015р., від 26.02.2015р., від 02.04.2015р., тощо.

За умовами Додаткової угоди від 27.05.2014р. до Кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії до 24.05.2016р. включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

В Додатковій угоді від 23.10.2014р. сторони домовились, що банк нараховує, а позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу, виходячи з відсоткових ставок, вказаних в даній угоді.

Відповідно до Додаткової угоди від 02.04.2015р. до Кредитного договору сторони дійшли згоди викласти п. 3.4. в наступній редакції «Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами за звітний період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно.

Нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02 проводяться щомісячно.

Сплата відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02, нарахованих до 25.03.2011р. включно проводиться не пізніше строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.4. даного Договору.

Сплата відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02, нарахованих з 26.03.2011р. по дату повернення кредиту, вказаного в п. 2.4. даного Договору, проводиться щомісячно. У вказаний строк в повному обсязі сплачуються проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно.

Відсотки за користування кредитними коштами, нараховані до 25.03.2015р. сплачуються позичальником до 30.04.2015р. включно.

Згідно Додаткової угоди від 14.04.2015р. до Кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 3 882 937,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток № 47 до договору) до 24.05.2016р. включно та сплатити за користування кредитними коштами відсотки відповідно до п. 3.1. даного договору.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши відповідачу-1 кредитні кошти на загальну суму 20 843 456,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи меморіальними ордерами № 3373 від 16.11.2007р. на суму 8 337 382,40 грн. та № 6 від 21.11.2007р. на суму 12 506 073,60 грн.

Тож, згідно умов Кредитного договору, відповідач-1 повинен був виконувати свої зобов'язання перед банком та повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитними коштами у передбачені строки, чого відповідачем-1 не здійснено.

При цьому, як зазначалось вище, за умовами Кредитного договору відповідач-1 зобов'язувався повернути кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії до 24.05.2016р. включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Доказів повернення позивачу кредитних коштів у розмірі 3 435 021,99 грн. у передбачений Кредитним договором строк, відповідачем-1 суду не надано.

Судом встановлено, що за користування відповідачем-1 кредитними коштами, позивачем було нараховано позичальнику проценти за користування кредитом у загальному розмірі 2 094 328,02 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по особовому рахунку відповідача-1 та відображено у розрахунку заборгованості за Кредитним договором.

В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, 16.11.2007р. між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено Договір поруки № 938 (надалі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором про надання боржнику кредиту в розмірі 20 843 456,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом окремо по кожному траншу, виходячи з відсоткових ставок вказаних в п. 3.1. Кредитного договору (п. 1.1. Кредитного договору).

Поручитель засвідчує, що він ознайомлений з Кредитним договором і згодний з його умовами (п. 1.3. Договору поруки).

Відповідно до п. 2.1. Договору порукиу випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з п. 2.2. Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, в тому числі за основним боргом, сплаті щомісячних та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Відповідно до п. 2.3. Договору поруки у випадку непогашення боржником заборгованості по кредитному договору протягом 1 банківського дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, у кредитора виникає право вимоги сплати боргу у повному обсязі від поручителя.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що позичальник неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів в розмірі 3 435 021,99 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 2 094 328,02 грн. та у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем було нараховано пеню в розмірі 836 103,00 грн. та з огляду на укладення з відповідачами 1, 2 договору поруки, у позивача виникло право вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку вказаної вище суми заборгованості за Кредитним договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч. 3, ч. 4 ЦК ст.1056-1 України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується порушення позичальником договірних зобов'язань за Кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3 435 021,99 грн. та за процентами за користуванням кредитом 2 094 328,02 грн.

Доказів на підтвердження сплати відповідачами суми кредиту та процентів за користуванням кредитом, в тому числі й станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Судом перевірено наданий до позовних матеріалів розрахунок нарахованих позивачем процентів за користування кредитом та визнано його обґрунтованим та арифметично вірним.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 836 103,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як передбачено в п. 7.1. Кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від прострочення суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. п. 2.4, 2.5, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 даного договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від обов'язку сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунків пені за порушення за кредитним договором, судом встановлено, що розрахунки пені є обґрунтованими та арифметично вірними.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" у розгляді справ за позовом кредитора до боржника та поручителя як солідарних боржників господарським судам слід враховувати, що відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

У своєму відзиві на позовну заяву, відповідач-2 зазначає, що порука є припиненою, оскільки без згоди поручителя відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку із збільшенням строку користування відповідачем-1 (боржником) кредитом та збільшенням процентної ставки за користування боржником кредитними коштами. За таких обставин, відповідач-2 просив суд відмовити у позові в частині стягнення заборгованості з відповідача-2.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 4.4. Договору поруки внесення змін та доповнень до Кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

Таким чином, уклавши з позивачем Договір поруки, відповідач-2 поручився перед кредитором (позивачем) за виконання боржником (відповідачем-1) своїх зобов'язань за Кредитним договором в редакції від 16.11.2007р., натомість, як було зазначено вище, між позивачем та відповідачем-1 було укладено ряд додаткових угод, якими сторони вносили зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту та повернення кредитних коштів, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строків сплати процентів, тощо.

Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.09.2013 у справі № 6-97цс13, від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14, від 23.12.2014 у справі № 3-196цс14, від 21.10.2015 у справі № 6-1161цс15, від 05.02.2014р. у справі № 6-152цс13 та від 05.02.2014р. у справі № 6-160цс13.

Суд зазначає, що порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у зв'язку із збільшенням розміру процентної ставки за користування відповідачем-1 кредитними коштами, відстрочення строку повернення відповідачем-1 кредиту, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя - відповідача-2, оскільки збільшення розміру процентної ставки тягне за собою збільшення розміру нарахованих процентів, а відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення періоду нарахування процентів.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

При цьому, суд зазначає, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13.

Суд зазначає, що допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

Однак, як зазначив відповідач-2 у відзиві на позовну заяву, будь-яких додаткових угод до Договору поруки не укладались, що не було спростовано позивачем належними та допустимими доказами.

При цьому, сторонами не надано суду доказів висловлення відповідачем-2 своєї згоди на збільшення обсягу відповідальності, вираженої у будь-якій іншій письмовій формі (лист, телеграма, заява, тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що збільшення обсягу відповідальності поручителя (у зв'язку із відстроченням строку повернення відповідачем 1 кредиту, збільшенням розміру процентної ставки за користування кредитом) відбулось без згоди поручителя, що тягне за собою припинення поруки у повному обсязі, у зв'язку з чим вимоги позивача до відповідача-2 є необґрунтованими.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем-1 не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/1864/17 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача-1 на користь позивача підлягає сума заборгованості за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007р. в розмірі 6 365 453,01 грн., з яких 3 435 021,99 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328,02 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103,00 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам. В частині вимог до відповідача-2 належить відмовити.

Судовий збір в розмірі 95 481,80 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (ідентифікаційний код 34979070, адреса: 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 11-Б) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (ідентифікаційний код 09807856, адреса: 04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60) суму заборгованості за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007р. в розмірі 6 365 453,01 грн. (шість мільйонів триста шістдесят п'ять тисяч чотириста п'ятдесят три гривні 01 коп.), з яких 3 435 021,99 грн. (три мільйони чотириста тридцять п'ять тисяч двадцять одну гривню 99 коп.) сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328,02 грн. (два мільйони дев'яносто чотири тисячі триста двадцять вісім гривень 02 коп.) сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103,00 грн. (вісімсот тридцять шість тисяч сто три гривні 00 коп.) пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, а також 95 481,80 грн. (дев'яносто п'ять тисяч чотириста вісімдесят одну гривню 80 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04.2017р.

Суддя С.М. Морозов