ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 922/3930/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився.

відповідача - ОСОБА_1, дов.№2249 від 16.12.2016 (у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (вх.536Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2017 у справі № 922/3930/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Аероплан", м. Москва Російська Федерація

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків

про стягнення 95 700,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 Приватне акціонерне товариство «Аероплан» звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації за порушення авторських прав в розмірі 87000,00 грн. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Авторським договором від 01.09.2009 №А0906 в частині відчуження позивачу виключних майнових авторських прав на Твори відповідно п.1.2. договору. В якості правових підстав позову вказує на норми статей 201, 421, 423, 424, 426, 431, 432, 438, 439, 440 Цивільного кодексу України, статей 1, 7, 8, 9, 14, 15, 17, 50-53 Закону України "Про авторські і суміжні права", статей 1, 4, 37 Закону України "Про міжнародне приватне право" та Бернську конвенцію про охорону літературних та художніх творів 1971 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.01.2017 у справі №922/3930/16 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Аероплан" суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі 43500,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 689,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 до Державного бюджету України штраф у розмірі 4350,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2017 у справі №922/3930/16 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач посилається на те, що надані позивачем нотаріально посвідчені копії авторського договору №0906 від 01.09.2009 та додатків до нього, а також надані позивачем відеозаписи є неналежними доказами по справі, в зв'язку з чим вважає, що суд першої інстанції помилково визнав доведеною належність позивачу виключних прав на образи персонажів аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_7». Відповідач вважає, що позивач не довів факт реалізації позивачем цукерок та помилково визнав доведеним факт порушення авторських прав відповідачем. Крім того, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції допустив до участі у справі представника позивача без належних повноважень.

Позивач, ПрАТ «Аероплан», надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними відповідачем доводами не погоджується, вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи, у тому числі речовий доказ у вигляді диску CD-R з відеозаписом процесу закупки контрафактних товарів із зображенням персонажів анімаційного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_6» у відповідача, а також інші докази (видаткові накладні, акти закупок), а тому аргументи відповідача про підробку документів та відсутність на контрафактному товару зображень персонажів анімаційного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_6» є безпідставними. Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями суддею-доповідачем у справі №922/3630/16 визначено суддю Терещенко О.І.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2017 для розгляду справи №922/3930/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Терещенко О.І., суддя Тихій П.В., суддя Сіверін В.І.

03.04.2017 суддями Терещенко О.І., Сіверін В.І., Тихий П.В. було заявлено самовідвід по справі №922/3930/16, в зв'язку з тим, що розподіл справи відбувся з порушенням Положення про автоматизовану систему розподілу справи, оскільки визначена колегія суддів не має права розглядати справи даної категорії, а саме-справи про інтелектуальну власність.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 заяву про самовідвід суддів Терещенко О.І., Северіна В.І. та Тихого П.В. було задоволено.

Автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями суддею-доповідачем у справі №922/3630/16 визначено суддю Істоміну О.А.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2017 для розгляду справи №922/3630/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.

Відповідач надав апеляційному господарському суду додаткові пояснення по справі (вх.№3822 від 06.04.2017), в яких зазначає, що надані позивачем копії нефіскальних чеків, які на його думку є доказом реалізації контрафактного товару нібито відповідачем, не є розрахунковим документом у розумінні вимог законодавства, а тому не можуть підтвердити факт купівлі товару саме у відповідача, оскільки не містять підпису відповідача. Окрім того, не можна дійти достовірного висновку, що купівлю здійснено саме позивачем або представником позивача, оскільки відсутній підпис особи, яка придбала товар.

В призначене судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце судового розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши уповноваженого представника відповідача, яка підтримала свої правові позиції у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2009 між Закритим акціонерним товариством "Аероплан" - правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Аероплан» (замовник) та громадянином ОСОБА_3 (виконавець) було укладено Авторський договір №А0906, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи щодо розробки образів персонажів фільму, створенню ескізів та фонів для фільму, і передати результати робіт позивачу за актом приймання - передач. Одночасно з переданням результатів роботи виконавець зобов'язується передати позивачу виключні права на них, у тому числі для створення фільму.

Пунктом 1.2 Авторського договору сторони визначили, що права (право) - це виключне право на відповідний результат робіт виконавця по цьому договору, що передається замовнику в межах виконання цього договору, як на результат інтелектуальної діяльності. Зміст виключного права в кожному випадку визначається у відповідності до норм Цивільного кодексу РФ, в тому числі статтями 1229 та 1270 цього кодексу.

У відповідності до пункту 2.1. Авторського договору, строк передачі виключних прав складає весь строк дії авторського права, починаючи з дати підписання Акту приймання-передачі результатів роботи.

25.11.2009 робота виконавця по розробці образів персонажів фільму, створенню ескізів та фонів для фільму була виконана у повному обсязі та виключні майнові авторські права передані замовнику, в результаті чого сторони підписали акт приймання-передачі результатів робіт за Авторським договором №А0906 від 01.09.2009. Зображення образів персонажів фільму містяться у Додатку №1 до Акту.

Відповідно до п. 8.10 авторського договору у редакції додаткової угоди від 21.01.2015, сторони згодні та визнають, що передачею результатів робіт по цьому договору шляхом підписання передбаченого пунктом 2.2. договору Акту прийому-передачі результатів робіт, виконавець здійснює відчуження прав на користь замовника.

За твердженнями позивача, 15.07.2016 в супермаркеті «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (де здійснює свою господарську діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_2), було здійснено продаж товару - шоколадні яйця з іграшкою у кількості двох одиниць, на яких міститься зображення персонажів "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_4" та "ІНФОРМАЦІЯ_5", що є складовою частиною аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_6". Факт здійснення розповсюдження (продажу) даного товару підтверджується наявними в матеріалах справи даними, які містяться в чеку №159 від 15.07.2016, фотокопії придбаного товару та Актом закупки №01/07/16 від 15.07.2016, який було складено представником позивача.

21.07.2016 представником позивача у супермаркеті "ІНФОРМАЦІЯ_1" було повторно придбано товар - шоколадні яйця з іграшкою у кількості двох одиниць, на яких міститься зображення персонажів "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_4" та "ІНФОРМАЦІЯ_5", що є складовою частиною аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_6". Факт розповсюдження (продажу) відповідачем зазначених товарів підтверджується чеком №179 від 21.07.2016, фотокопією придбаного товару та Актом закупки №02/07/16 від 21.07.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що неправомірними діями відповідача шляхом розповсюдження (реалізації, продажу) на оптовому складі контрафактної продукції з зображенням персонажів аудіовізуального твору - анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7": "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_5" та "ІНФОРМАЦІЯ_4" було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, на частини аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно. При цьому, розмір компенсації позивач обґрунтовує кількістю зафіксованих фактів продажу товару.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позову вказує, що він самостійно не є виробником товару, в тому числі і спірного, та не замовляв його виготовлення з метою подальшої реалізації. Крім того, відповідач заперечує проти вказівки позивача на систематичність порушення відповідачем його прав шляхом розповсюдження спірного товару.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що наявними в матеріалах справи доказами, а саме: чеком №159 від 15.07.2016, фотокопіями придбаного товару та актом закупки №01/07/16 від 15.07.2016, чеком №179 від 21.07.2016, фотокопіями придбаного товару та актом закупки №02/07/16 від 21.07.2016, а також відеозйомкою, якою зафіксовано процес купівлі 15.07.2016 та 21.07.2016, відповідність та наявність на товарах зображень персонажів анімаційного фільму "ІНФОРМАЦІЯ_7" (диск CD-R), підтверджується факт реалізації (продажу) товару відповідачем, а саме кондитерських виробів з зображеннями образів персонажів твору - анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", а саме "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_4" та "ІНФОРМАЦІЯ_5", виключні майнові права, які належать позивачу.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем фактично здійснювалось розповсюдження товару із використанням самостійних частин - образів персонажів аудіовізуального твору анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", які отримують правову охорону нарівні з твором, за відсутністю у відповідача правової підстави на використання твору та його окремих частин.

Враховуючи викладене, на підставі ч. 1 ст. 50, ст. 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права", п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України, а також встановивши, що відповідачем фактично вчинено одне триваюче порушення прав позивача на образи персонажів аудіовізуального твору анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", які отримують правову охорону нарівні з твором, а також відсутність в діях відповідача умисного характеру шляхом розповсюдження спірного товару, спрямованих саме на обман споживачів, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат в розмірі 43500,00 грн.

Разом з цим, суд першої інстанції також на підставі ч. 3 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі в сумі 4350,00 грн. (10% від суми компенсації, присудженої до стягнення), який підлягає стягненню в доход Державного бюджету України.

З висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Передбачені статтею 16 ЦК України загальні способи захисту цивільних прав та інтересів поширюються на захист авторського права і (або) суміжних прав, зазначений перелік не є вичерпним. Спеціальні способи захисту авторського права і (або) суміжних прав передбачені статтею 432 ЦК України та статтею 52 Закону України, зокрема, стягнення компенсації як окремий спосіб такого захисту.

Як вбачається з матеріалів справи позивач - ЗАТ "Аероплан", м. Москва, Російська Федерація є нерезидентом України та, посилаючись на те, що він є власником виключних майнових прав на твір, права якого порушені, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 87000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав, 8700,00 грн. штрафу в дохід державного бюджету за порушення майнових авторських прав.

Законодавство України про авторське право і суміжні права базується на Конституції України і складається з відповідних норм Цивільного кодексу України, цього Закону, законів України "Про кінематографію", "Про телебачення і радіомовлення", "Про видавничу справу", "Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів та фонограм" та інших законів України, що охороняють особисті немайнові права та майнові права суб'єктів авторського права і суміжних прав.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про авторське право і суміжні права", іноземці та особи без громадянства, відповідно до міжнародних договорів чи на основі принципу взаємності, мають однакові з особами України права, передбачені цим Законом.

Відповідно до положення п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземним елементом є ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» - право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно із колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно з положеннями ст. 37 Закону України «Про міжнародне приватне право» до правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав.

Так, Україна є учасницею Бернської конвенції про охорону літературних та художніх творів 1971 року з 25.10.1995 року, а Російська Федерація є учасницею цієї ж Конвенції з 13.03.1995 року.

Відповідно до ст. 1 Бернської конвенції про охорону літературних та художніх творів 1971 року країни, до яких застосовується Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні та художні твори.

Стаття 5 вказаної Конвенції встановлює, що відносно творів, з яких авторам надається охорона на підставі цієї Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країни походження твору, правами, які надаються нині або будуть надані в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо наданими цією Конвенцією. Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору. Отже, крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній.

Таким чином, вищезазначене дає позивачу право на звернення за захистом порушених авторських прав у порядку, передбаченому законодавством України, оскільки їх порушення відбулось на території України - м. Харків (ч. 4 ст. 16 ГПК України).

При цьому, позивач повинен довести як факт порушення його прав саме відповідачем, так і наявність авторських прав, застосовуючи норми матеріального і процесуального права України.

За змістом ст. 440 Цивільного кодексу України до майнових прав інтелектуальної власності на твір відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборони їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до положень статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом); розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачає, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Суд звертає увагу, що персонажі аудіовізуального твору - анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7": "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_5" та "ІНФОРМАЦІЯ_4" є персонажами, які можуть бути використаний самостійно, а тому розглядається судом як твір та отримує таку ж правову охорону.

Так, позивачем до матеріалів справи надані належним чином засвідчені копії авторського договору №А0906 від 01.09.2009, акту приймання-передачі робіт від 25.11.2009 по цьому договору додатку №1 до акту приймання-передачі робіт по авторському договору №А0906 від 01.09.2009, додаткової угоди від 21.01.2015 до авторського договору №А0906 від 01.09.2009.

За поясненнями позивача, враховуючи, що останній є нерезидентом України та, будучи власником виключних майнових прав на твір, здійснює їх захист на території всього світу, це фізично унеможливлює надання оригіналів зазначених документів по кожній справі.

Відповідно до ст. 6 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованої постановою Верховної ради України 19 грудня 1992 року N 2889-XII, документи, видані або засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, приймаються на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядаються як офіційні документи, мають на території інших держав - учасниць Співдружності доказову силу офіційних документів.

Згідно зі ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа - подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.2., п. 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала. У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи копії авторського договору №0906 від 01.09.2009, акту прийому-передачі результатів робіт від 25.11.2009 по авторському договору №0906 від 01.09.2009, додатку №1 до акту прийому-передачі результатів робіт по авторському договору №0906 від 01.09.2009, додаткової угоди від 21.01.2015 до авторського договору №0906 від 01.09.2019 є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт набуття позивачем виключних прав на образи персонажів аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_7", а заперечення відповідача з цього приводу є недоречними.

Таким чином, господарським судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач, набувши виключні права, є суб'єктом авторського права.

Відповідно до ст. 443 Цивільного кодексу України, використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) зокрема належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 28, п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" особа, що розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами.

У процесі розгляду даної справи судом першої інстанції було здійснено дослідження наданих письмових та речових доказів, зокрема досліджено оптичний диск для лазерних систем зчитування Verbatim CD-R. На підставі ретельного дослідження доказів, судом було встановлено, що факт реалізації (продажу) товару, а саме кондитерських виробів з зображеннями образів персонажів твору - анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", а саме "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_4" та "ІНФОРМАЦІЯ_5", виключні майнові права на які належать позивачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем фактично здійснювалось розповсюдження товару із використанням самостійних частин - образів персонажів аудіовізуального твору анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", які отримують правову охорону нарівні з твором.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач не довів факту реалізації позивачем цукерок та помилково визнав доведеним факт порушення авторських прав відповідачем, колегія суддів відхиляє, оскільки наведені відповідачем доводи спростовуються вищевикладеними обставинами, які були встановлені судом першої інстанції, та висновками, які зроблені на підставі дослідження документальних доказів, в тому числі оригіналів документів, на які посилається позивач.

Факт відсутності у відповідача правової підстави на використання твору та його окремих частин, зокрема образів персонажів, останнім не спростовується, а тому вважається судом встановленим.

Підпунктом "а" ч. 1 ст. 50 Закону України "Про авторське право та суміжні права" визначено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України, суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Позивачем заявлено до стягнення суму компенсації в розмірі 87000,00 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. п. 51.2, 51.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, однак належним чином не обґрунтував співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єкта авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення тощо.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є особою, яка здійснила виключно розповсюдження (продаж) спірного товару, виробленого іншою особою, а тому таке порушення є похідним, пов'язаним з можливою необізнаністю відповідача про правовий статус такого товару, а отже суд правомірно вважає, що у відповідача не було заінтересованості саме в порушенні прав позивача та відсутній умисний характер дій шляхом розповсюдження спірного товару, спрямованих саме на обман споживачів.

До того ж, встановлені фактичні обставини справи свідчать про вчинення відповідачем одного триваючого порушення прав позивача на образи персонажів аудіовізуального твору анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", які отримують правову охорону нарівні з твором (реалізація кондитерських виробів цукерок "Фіксіленд" з зображеннями образів персонажів твору - анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", а саме "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", "ІНФОРМАЦІЯ_4" та "ІНФОРМАЦІЯ_5"). При цьому, кількість фіксацій єдиного триваючого порушення позивачем не впливає на кількість порушень відповідачем, яке залишається єдиним триваючим порушенням для нього; у період між здійсненням фіксацій факту порушення (придбанням товарів 08.04.2016 та 02.09.2016) позивач не звертався до відповідача з попередженням (претензією) про припинення порушення його прав.

Враховуючи приписи вище зазначених правових норм та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат за неправомірне використання самостійних частин твору - образів персонажів аудіовізуальний твору анімаційного телесеріалу "ІНФОРМАЦІЯ_7", які отримують правову охорону нарівні з твором у розмірі 43500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України.

Оскільки при розгляді даної справи підтвердився факт порушення відповідачем виключних майнових прав позивача, наявні правові підстави для накладення на відповідача штрафу в сумі 4350,00 грн. (10% від суми компенсації, присудженої до стягнення), який підлягає стягненню в доход Державного бюджету України.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, та посилання заявника скарги на невідповідність висновків місцевого господарського суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду рішення, та є такими, що базуються на власних припущеннях та сумнівах відповідача, а також не спростовують факту використання твору чи доведення правомірності його використання.

Враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення господарського суду Харківської області від 27.01.2017 у справі №922/3930/16 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статтею 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.01.2017 у справі №920/3930/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пелипенко Н.М.