КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа№ 925/1350/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Мурашко М.С.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: Ігнатенко М.В. за дов. № б/н від 16.01.2017р.

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн

Нафтоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р.

у справі № 925/1350/16 (суддя: Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн

Нафтоенерго"

до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3

про припинення правовідношення

ВСТАНОВИВ:

01.11.2016 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" з вимогою до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання зобов'язання (правовідношення) Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" перед Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2011 припиненими.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що правовідносини за укладеним між сторонами за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2011 є припиненими з огляду на те, що прийняттям та підписанням наданого банком повідомлення про порушення від 22.06.2012 ОСОБА_3 як поручитель з 22.06.2012 прийняв на себе всі права та обов'язки клієнта банку за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014, у зв'язку з чим став новим боржником за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. у справі № 925/1350/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтоенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. у справі № 925/1350/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтоенерго" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.04.2017р.

21.04.2017р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником позивача було подано клопотання, в якому просить суд, розгляд справи відкласти, оскільки повноважний представник не може бути присутнім в даному засіданні у зв»язку з його відпусткою.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його відмову в задоволені, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Втім, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні судом встановлено не було.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

11.04.2011 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" (клієнт за договором) було укладено договір про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати на вимогу клієнта банківську послугу (кредит), а клієнт зобов'язався прийняти банківську послугу та належним чином виконувати зобов'язання, що встановлені в договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

07.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк за договором) та ОСОБА_3 (поручитель за договором) укладено договір поруки № SR 11-027/28-2/1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011, укладеним між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" (боржник за договором), та прийняття на себе прав та обов'язків боржника в повному обсязі таких зобов'язань на умовах визначених в цьому договорі.

Згідно з пунктом 2.1. договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено у кредитному договорі.

У випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Кредитор має право вимагати від поручителя прийняти на себе всі права та обов'язки клієнта за кредитним договором в порядку та на умовах визначених цим договором (пункт 3.1 договору поруки).

Відповідно до пункту 3.2 договору поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 1-го (одного) банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора, якщо інше не передбачено цим договором. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю у вимозі. За вимогою кредитора погашення боргових зобов'язань може бути здійснено на рахунок боржника.

Пунктами 3.6 та 3.7 договору поруки передбачено, що обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою вказаною в цьому договорі чи вручив вимогу особисто поручителю, що підтверджується підписом поручителя про отримання. Після отримання повідомлення про порушення поручитель зобов'язаний виконати вказану вимогу у зазначений в повідомленні строк або підписати отримане повідомлення і повернути його кредитору, що свідчить про прийняття на себе прав та обов'язків клієнта за кредитним договором.

Згідно з нормами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, і кредитором боржника.

22.06.2012 Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулося до ОСОБА_3 з повідомленням про порушення, яке було підписано останнім, та відповідно до якого банк повідомив поручителя про порушення боржником своїх грошових зобов'язань та вимагав виконати порушене зобов'язання у тридцяти денний строк з дня направлення зазначеного повідомлення.

Позивач стверджує, що правовідносини за укладеним між позивачем та відповідачем договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014 є припиненими оскільки, з прийняттям та підписанням наданого банком повідомлення про порушення від 22.06.2012 ОСОБА_3 як поручитель з 22.06.2012 прийняв на себе всі права та обов'язки клієнта банку за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014, у зв'язку з чим став новим боржником за вказаним договором.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями глави 50 розділу 1 п'ятої книги Цивільного кодексу України передбачено, що:

- зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України);

- зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо) (стаття 600 Цивільного кодексу України);

- зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (стаття 601 Цивільного кодексу України);

- зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація) (стаття 604 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607 Цивільного кодексу України).

- зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (стаття 609 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з статтею 512 Цивільного кодексу України встановлено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, а саме правочин щодо заміни кредитора/боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Позивачем не надано суду доказів переведення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011 року на ОСОБА_3, а саме доказів укладення з ОСОБА_3 у письмовій формі договору про переведення боргу за договором про надання банківських послуг № CR 11-015/28-2 від 11.04.2014.

Наявне в матеріалах справи підписане ОСОБА_3 повідомлення про порушення від 22.06.2012 не створює будь-яких цивільно-правових наслідків, оскільки останнє не є договором та не містить елементів договору, а саме: згоди сторін, які всту пають у договір, предмету договору, правової основи або мети договору, строку виконання зобов'язання, прав та обов'язків сторін, тощо.

До того ж, рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.10.2014 у справі № 5026/1110/2012, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016, встановлено, що ОСОБА_3 не прийняв на себе права та обов'язки клієнта за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011, обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання не виник, переведення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011 на іншу особу - ОСОБА_3 не відбулося, з огляду на те, що повідомлення про порушення від 22.06.2012 не має для сторін юридичного значення, не створює будь-яких наслідків, оскільки вказане повідомлення зі сторони банку підписано посадовою особою з перевищенням наданих їй повноважень та завірене відтиском печатки банку яка знищена ще в грудні 2010 року.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про припинення зобов'язань позивача перед відповідачем за договором про надання банківських послуг № СR 11-015/28-2 від 11.04.2011.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. у справі № 925/1350/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Нафтаенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2016р. у справі № 925/1350/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/1350/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова