КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Справа№ 925/1348/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Борецький Б.О. - представник;

від відповідача 1: Юрченко Т.Л. - представник;

від відповідача 2: Школьна І.П. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд"

на рішення

Господарського суду Черкаської області

від 10.01.2017р.

у справі № 925/1348/16 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд", Приватного підприємства "Бізнес - Гранд"

про визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд", Приватного підприємства "Бізнес - Гранд" про визнання недійсною угоди про часткове погашення боргу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області № 925/1348/16 від 10.01.2017 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсною з моменту укладення Угоду про часткове погашення боргу від 19.11.2012, укладену між Приватним підприємством "Бізнес-Гранд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлідербуд".

На підставі рішення суду з Приватного підприємства "Бізнес-Гранд" підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 689 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду м. Києва скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та на неповне з'ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що спірна угода не суперечить вимогам закону і підстав для визнання її недійсною не вбачається.

Апелянт вважає, що місцевий суд не врахував той факт, що позивачем угода про часткове погашення боргу від 19 листопада 2012 р. визнавалася чинною та такою, що відповідає законодавству та не порушує його права та інтереси станом на момент подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.08.2014 р. по справі № 925/1874/13 від 15.09.2014 року. Саме угода про часткове погашення боргу від 19 листопада 2012р. була використана, як письмовий доказ на підтвердження факту за яким постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року з'ясовано та змінено вимоги ТОВ "УкрЛідербуд" до боржника ПП "Бізнес-Гранд" у справі про банкрутство останнього № 925/1874/13.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції при винесенні судового рішення не розглянув заяву про застосування строків позовної давності від 28 грудня 2016 року. В порушення вимог частини другої статті 82 ГПК України суд не надав жодної оцінки письмовим доказам відповідача, які були досліджені в ході судового розгляду справи та належним чином доводили обставини повідомлення позивача відповідачем-1 щодо намірів укладення оспорюваної угоди ще у вересні 2012 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді: Тищенко А.І., суддів Отрюха Б.В., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 порушено апеляційне провадження у справі № 925/1348/16, справу призначено до розгляду на 18.04.2017, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

Розпорядженням № 09-53/1541/17 від 18.04.2017 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, в зв'язку перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею ( суддею-доповідачем) у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 18.04.2017 справу № 925/1348/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Майданевича А.Г., Отрюха Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 року справу № 925/1348/16 справу призначено до розгляду на 18.04.2017, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

В судовому засіданні оголошено перерву на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача,колегія встановила наступне.

27 липня 2012 року постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження №33611568 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2012 у справі №17/5026/356/2012 та накладено арешт на все майно боржника - ПП "Бізнес-Гранд" та оголошено заборону його відчуження.

19 листопада 2012 року між ПП "Бізнес-Гранд" та ТОВ "Укрлідербуд" укладено Угоду про часткове погашення боргу, згідно з якою в рахунок погашення заборгованості ПП "Бізнес-Гранд" передав ТОВ "Укрлідербуд" майно на суму 7 818 472.22 грн., за якою відповідач-2 передав у власність відповідача-1 рухоме майно.

Частина рухомого майна в момент його передачі відповідачу-1 була предметом забезпечення згідно з наступними договорами застави майна, укладеними між ПАТ "Укрсоцбанк" та ПП "Бізнес-Гранд": Договір застави майна від 15.08.2005 №Дз 2-895/08-070: договір застави майна від 15.08.2005 №Дз 3-895/08-070; договір застави майна від 15.08.2005 №Дз 5-895/08-070; договір застави майна від 29.09.2005 №Дз 6-895/08-070; договір застави майна від 16.06.2005 №Дз 7-895/08-070; договір застави майна від 08.09.2005 №Дз 4-25.1-09/11-13.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно з п. 2.1.4 договорів застави заставодавець (ПП "Бізнес-Гранд") зобов'язаний без письмової згоди заставодержателя (ПАТ "Укрсоцбанк") не здійснювати дій, пов'язаних зі зміною права власності на предмети застави (відчужувати предмети застави), обтяження їх будь-якими зобов'язаннями.

Позивач вважає, що заставодавець здійснив відчуження належного йому рухомого майна без відповідної згоди на те заставодержателя, що є прямим порушенням ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" та умов укладених між позивачем та відповідачем-2 договорів застави.

Відповідач-1 позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що ПП "Бізнес-Гранд" листом № 85 від 12.11.2012 надало ТОВ "УкрЛідербуд" інформацію щодо вчинення ним дій для отримання згоди ПАТ "Укрсоцбанк", як заставодержателя, на укладення правочину, за яким змінюється заставодавець.

Як на доказ набуття права власності на рухоме майно, відповідач-1 посилається на судове рішення Господарського суду Черкаської області у справі №17/5026/356/2012.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП "Бізнес-Гранд" не могло відчужувати належне йому майно на користь третіх осіб, оскільки є боржником у виконавчому провадженні № 33611568, а на відчужуване майно було накладеного арешт. Таким чином, укладення боржником угоди про часткове погашення боргу від 19.11.2012 є незаконним.

Стаття 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження", згідно зі ст. 1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у відповідності до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання судового рішення.

17 квітня 2012 року Господарським судом Черкаської області для примусового виконання рішення від 04.04.2012 у справі №17/5026/356/2012 було видано наказ про стягнення з Приватного підприємства "Бізнес-Гранд" (Відповідач-2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд" (Відповідач-1) 39 799 785,84 грн. заборгованості та 64 380 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

27 липня 2012 року постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження №33611568 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2012 у справі №17/5026/356/2012 та накладено арешт на все майно боржника - ПП "Бізнес-Гранд" і оголошено заборону його відчуження.

19 листопада 2012 року між ПП "Бізнес-Гранд" та ТОВ "УкрЛідербуд" укладено Угоду про часткове погашення боргу, згідно з якою в рахунок погашення заборгованості ПП "Бізнес-Гранд" перед ТОВ "УкрЛідербуд" на суму 7 818 472.22 грн.. відповідач-2 передав у власність відповідача-1 рухоме майно за переліком із 68 позицій.

На момент укладення Угоди про часткове погашення боргу рухоме майно, що було предметом оскаржуваної угоди, було під арештом та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконавчого провадження №33611568 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2012 у справі №17/5026/356/2012.

Доказів того, що ПАТ "Укрсоцбанк як заставодержатель надав згоду на відчуження рухомого майна відповідачем-1 до суду не подано.

Доказів зняття державним виконавцем арешту із рухомого майна у встановленому порядку на час укладення Угоди про часткове погашення боргу до суду не подано.

Таким чином слід зазначити, що оскільки за оспорюваним правочином - Угодою про часткове погашення боргу від 19.11.2012, було передано рухоме майно, на яке накладено арешт в рамках виконавчого провадження №33611568 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2012 у справі №17/5026/356/2012, а також за відсутності відповідної згоди Заставодержателя (Позивача) на таке відчуження, то такі обставини вказують на наявність підстав для визнання такого правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Посилання представників ТОВ "Укрлідербуд" на те, що правомірність набуття права власності за оспорюванню Угодою від 19.11.2012 підтверджена постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 у справі № 925/1874/13 суд оцінює критично виходячи з наступного.

Вимоги щодо погашення/сплати частини боргу за простими векселями і набуття права власності на рухоме майно є різними за своєю правовою природою і мають різний предмет доказування порівняно із вимогами про визнання правочину недійсним.

В постанові апеляційного суду, на яку посилається відповідач-1, відсутні висновки щодо дійсності (недійсності) Угоди від 19.11.2012, стороною якої ПАТ "Укрсоцбанк" (заставодержатель) не було.

Таким чином, посилання представників відповідача-1 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 у справі № 925/1874/13 є безпідставним і задоволенню не підлягають.

Щодо заявленого клопотання ТОВ «Укрлідербуд» про застосування строків позовної давності, колегія зазначає наступне.

Угода про часткове погашення боргу вчинена 19.11.2012 між ПП «Бізнес- Гранд» та ТОВ «Укрлідербуд», Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" не є учасником угоди, однак укладеною угодою зачіпаються його права.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, про укладення спірної угоди позивачу стало відомо з листа ТОВ «УкрЛідербуд» від 04.04.2014 № 164, а листи ПП «Бізнес-Гранд» від 03.09.2012 та 12.11.2012 про наміри врегулювати питання погашення заборгованості не свідчать про вчинення угоди.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що строк позовної давності розпочався з 04.04.2014, а позивач звернувся до суду 01.11.2016, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, що позивачем строк позовної давності не пропущено, а отже у задоволенні клопотання ТОВ «Укрлідербуд» про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Щодо наданих ТОВ «УкрЛідербуд» 18.04.2017 додаткових доказів у вигляді Меморандуму про взаєморозуміння укладеного 28.02.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес-Гранд»

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідач-1 не надав суду доказів неможливості подання до суду першої інстанції з причин, що від нього не залежали Меморандуму про взаєморозуміння.

Крім того, слід зазначити, що Меморандум про взаєморозуміння не є документом, який підтверджує згоду заставодавця на укладення 19 листопада 2012 року між ПП "Бізнес-Гранд" та ТОВ "УкрЛідербуд" угоди про часткове погашення боргу.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЛідербуд" на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017р. у справі № 925/1348/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017р. у справі № 925/1348/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1348/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

Б.В. Отрюх