ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 922/4662/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора Алекаєв Ю.В., службове посвідчення від 29.03.2016 року №042342;

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 27.12.2016 року №08-11/4554/2-16;

відповідача адвокат ОСОБА_2, за договором про надання правової допомоги від 15.06.2016 року №7;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Магазин Качанівський, м. Харків (вх.919Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 27.02.2017р.

у справі № 922/4662/16

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №5, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Магазин Качанівський, м. Харків

про заборону експлуатації

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.02.2017р. у справі №922/4662/16 (суддя Прохоров С.А.) позов задоволено повністю; заборонено ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Магазин Качанівський експлуатацію нежитлового приміщення літера Б-2, загальною площею 2 042,5 кв.м., що розташовано за адресою: місто Харків, пр. Гагаріна, 154, шляхом заборони використовувати у підприємницькій діяльності як самостійно, так і в найм або іншим чином третім особам, а також будь-яким іншим користуватися зазначеною будівлею, здійснювати дії щодо відчуження або іншим чином передавати третім особам, до введення об'єкту в експлуатацію у встановленому законодавством порядку; стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Магазин Качанівський на користь прокуратури Харківської області 1378,00 грн. судового збору.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Магазин Качанівський, м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.02.2017р. у справі №922/4662/16 та припинити провадження у справі.

Апелянт, в обґрунтування своєї правової позиції по справі зазначає, зокрема, про те, що прокурором не обґрунтовано поважності пропуску строку позовної давності, оскільки самочинну перебудову основної споруди магазину №9/6 по проспекту Гагаріна 154 в місті Харкові здійснено у 2010 році та не повідомлено Харківську міську раду, Інспекцію ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про звернення ним до суду за захистом інтересів держави в особі Харківської міської ради.

Крім того, апелянт вважає, що прокурором невірно визначено позивача, так як Харківська міська рада, як представницький орган територіальної громади не має жодного відношення до повноважень, визначених п. б п.п. 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування», у звязку з тим, що зазначені повноваження здійснюються Інспекцію ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

На думку апелянта, прокурором при зверненні до суду з відповідним позовом не обґрунтовано та не зазначено у чому саме полягає порушення прав чи охоронюваних законом інтересів держави.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2017р. суддею доповідачем у справі №922/4662/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.04.2017р.

04.04.2017 року на адресу суду від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить витребувати у відповідача докази наявності відповідних повноважень у ОСОБА_4 укласти від імені ТОВ відповідальністю Магазин Качанівський договір про надання правової допомоги від 15.06.2016 року №7 (вх.№3645)

Окрім того, зазначає, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує.

13.04.2017 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме: припис Інспекції Держархбудконтролю м. Харкова від 02.11.2007 року, припис Інспекції Держархбудконтролю м. Харкова від 08.11.2007 року, запит Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на адресу директора ТОВ «Магазин Качановський» від 29.11.2007 року №63/7010 про надання дозволу на виконання будівельних робот Інспекції Держархбудконтролю Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин, договору з підрядником з додатком його смітної та дозвільної документації, попередження Управління земельних відносин Департаменту містобудування архітектури та земельних відносин від 19.03.2008 року №2633 ТОВ «Магазину Качановський» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки по проспекту Гагаріна 154 в місті Харкові, лист Інспекції Державного архітектурно будівельного контролю у Харківській області від 20.05.2013 року №7/20-3083 ТОВ «Магазин Качановський» про надання документально підтвердженої інформації стосовно введення обєкту нежитлової будівлі по проспекту Гагаріна 154 в місті Харкові до експлуатації, які долучені до матеріалів справи.

13.04.2017 року на адресу суду від прокуратури Харківської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (вх.№4070)

Окрім того, до вказаного відзиву надано оригінал договору про надання правової допомоги №7 від 15.06.2016 року.

У судовому засіданні 13.04.2017 оголошено перерву до 11.05.2017 року.

10.05.2017 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній просить скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. (вх.№4799)

У судовому засіданні 11.05.2017 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Присутній у судовому засіданні прокурор та представник позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Звертаючись до відповідного суду господарської юрисдикції із заявою про захист державних та суспільних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва, яка розглядається як один з дієвих засобів утвердження верховенства права, зміцнення законності та господарського правопорядку. Прокурор - особливий суб'єкт господарського процесу і його участь у господарському судочинстві зумовлена необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у виключних випадках і порядку, передбачених законом ( ст. 131-1 Конституції, п. 2 ч. І ст. 2 Закону України Про прокуратуру).

Тобто, функція представництва інтересів у господарському суді є для органів прокуратури конституційною.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Так, прокурор звертаючись до господарського суду Харківської області з даним позовом обґрунтовує свою правову позицію наступним.

Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ради представляють інтереси територіальної громади і здійснюють від їх імені і в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об'єктами житлово - комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Повноваження у галузі будівництва міськрад визначені ст. 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Зокрема, це стосується надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України Про регулювання містобудівної діяльності.

Здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

В даному випадку, необхідність захисту прокуратурою інтересів держави прокурор обґрунтовує виявленими порушеннями з боку ТОВ Магазин Качановський дозвільних документів для реконструкції об'єкту по проспекту Гагаріна, 154 у м. Харкові та неналежного виконання своїх повноважень органом місцевого самоврядування, який упродовж тривалого часу не вживає заходів щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, передчасними є твердження апелянта про те, що прокурор у позовній заяві не обґрунтував в чому саме полягає порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Так, рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.05.1997 року № 375 між Виконавчим комітетом Харківської міської ради та ТОВ Магазин Качановський укладено договір на право тимчасового користування землею загальною площею 0,1526 га по проспекту Гагаріна, 154 у м. Харкові для експлуатації і обслуговування магазину № 9/6 строком до 14.05.2022 року.

Прокурор зазначає про те, що у 2010 році відповідачем здійснено самочинну перебудову основної споруди магазину № 9/6 по проспекту Гагаріна, 154 у м. Харкові та відповідно до технічного паспорту від 30.04.2013 року, виконаного Харківським міським бюро технічної інвентаризації, загальна площа спірного майна становить 2 042,5 м.кв.

Зазначені обставини підтверджені рішенням господарського суду Харківської області від 17.05.2016 року у справі №922/778/16, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ Магазин Качанівський до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлові приміщення літера Б-2, загальною площею 2042,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 154 у зв'язку із самочинною перебудовою основної споруди магазину №9/6 по проспекту Гагаріна, 154.

Вказане рішення набрало законної сили.

Приписами статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності від. 27.11.1995 року № 395-В цілісний майновий комплекс, в т.ч. основна споруда маг. № 9/6 по проспекту Гагаріна, 154 у м. Харкові площею 625,2 м.кв. належить організації орендарів магазина Качанівський, створеної членами трудового колективу маг. № 9/6 торгово-виробничого ОП ТБ Червонозаводський в особі голови ОСОБА_4 орендарів ОСОБА_5

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від. 16.01.2017 року № 78150410, право власності на основну споруду маг. № 9/6 по просп. Гагаріна, 154 у м. Харкові площею 625,2 м.кв. зареєстровано за організацією орендарів магазина Качанівський, створеної членами трудового колективу маг. № 9/6 торгово-виробничого ОП ТБ Червонозаводський в особі голови ОСОБА_4 орендарів ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від. 27.11.1995 року № 395-В.

Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 07.06.2016 року № 129-А в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація по об'єкту за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 154.

Колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

ДБН А.2.2-3-2014 Склад та зміст проектної документації на будівництво визначені наступні поняття.

Будівництво - нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об'єктів будівництва.

Реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об'єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об'єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Отже, самочинна перебудова основної споруди маг. № 9/6 по проспекту Гагаріна, 154 у м. Харкові являє собою реконструкцію такої споруди.

Реконструкція є одним із видів будівництва.

Станом на момент здійснення вказаної реконструкції (2010 рік), механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулювалися постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року N 923 Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

У відповідності до положень вказаного Порядку, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

На даний час, прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості встановлюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, відповідно до якого прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-Ш категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Частиною 2 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, зазначені норми містобудівного законодавства позивачем дотримано не було.

Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Крім того, Законом України, який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, а саме пунктом 8 ст. 39 зазначеного Закону встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Окрім того, рішенням Харківської міської ради від 17.08.2011 року №390/11 затверджено Порядок вирішення питань, повязаних з самочинним будівництвом, зі змінами від 22.06.2012 року.

Так, зазначений Порядок регулює процедуру вирішення питань, повязаних з самочинним будівництвом на території міста Харкова, з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва, надання земельних ділянок під самочинно побудовані обєкти та будівництво яких розпочато самочинно та поширюється на всі підприємства, установи та організації, всіх фізичних осіб підприємців, а також громадян (далі - забудовники), які на території міста самочинно здійснили або здійснюють будівництво нових обєктів, реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт існуючих обєктів.

Таким чином, узаконення самочинно реконструйованого відповідачем нерухомого майна по проспекту Гагаріна, 154 у місті Харкові можливе лише за умови виконання вимог, передбачених вказаним Порядком та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, відповідно до приписів якого прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-Ш категорії складності та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорту, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про прийняття самочинно реконструйованого відповідачем нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення літ. Б-2, загальною площею 2 042,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 154.

Приписами статті 4 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні унормовано, що одним з основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Таким чином, враховуючи те, що об'єкт будівництва, розташований за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 154 у м. Харкові після проведеної відповідачем у 2010 році самочинної реконструкції не приймався в експлуатацію у встановленому чинним законодавством України порядку, а використання даного об'єкту у підприємницькій або іншій діяльності як самостійно, так і передача в найм іншим третім особам до вводу його в експлуатацію є таким, що суперечить містобудівному законодавству України, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 30.06.2015 року у справі № 922/5579/14.

Місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140 Конституції України). Виходячи з цих конституційних положень у системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що зазначені органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Експлуатація самочинно реконструйованих приміщень порушує визначений чинним законодавством порядок будівництва об'єктів нерухомості та державної реєстрації речових прав на них та нівелює роль цілої системи органів державної влади та контролю, які здійснюють повноваження у цій сфері та покликані забезпечувати відповідність забудови вимогам закону.

Крім того, відсутність висновків компетентних органів, які б підтверджували додержання відповідачем при будівництві архітектурних, екологічних, санітарних, протипожежних та іншим норм ставить під загрозу надійність та безпечність експлуатації самочинно збудованих приміщень.

За таких обставин, порушення відповідачем передбаченого законом порядку прийняття до експлуатації спірного майна є прямим порушенням інтересів держави, що в свою чергу є підставою для вжиття заходів представницького характеру прокурором.

А отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України щодо дотримання ним процедури введення в експлуатацію спірної будівлі відповідно до приписів чинного законодавства України.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог прокурора, поданої до місцевого господарського суду, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачем не надано доказів того, що прокурором було пропущено строк позовної давності для звернення з позовом, та доказів наявності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, факти порушення відповідачем порядку вирішення питань з самочинним будівництвом, встановлені прокурором під час проведення у 2016 році перевірки стану додержання вимог земельного законодавства на території Основянського району м. Харкова.

Окрім того, в матеріалах справи міститься повідомлення Харківської місцевої прокуратури №5 від 22.12.2016 року №0-55-141-16, направлене до Харківської міської ради про предявлення позову керівником Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ТОВ «Магазин «Качановський» про заборону експлуатації приміщень.

Таким чином, не можливо взяти до уваги твердження апелянта про те, що прокурором не обґрунтовано поважність пропуску строку позовної давності при зверненні до суду з позовом, оскільки строк позовної давності керівником Харківської місцевої прокуратури №5 пропущено не було.

К рім того, не приймаються до уваги твердження апелянта про те, що прокурором при зверненні до суду з відповідним позовом невірно визначено позивача, так як Харківська міська рада, як представницький орган територіальної громади не має жодного стосунку до повноважень, визначених п. б, п.п.1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування», у звязку з тим, що вказані повноваження здійснюються Інспекцією ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Так, приписами статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Відповідно до пп. 3 п. б статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Разом з цим, відповідно до статті 44 Закону України «Про оренду землі», орендодавець, має право, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, згідно з договором оренди.

Таким чином, твердження апелянта про незаконність обрання прокурором Харківської міської ради як позивача у справі є необґрунтованими та такими, що суперечать приписам чинного законодавства України.

Щодо посилань апелянта на те, що провадження у справі підлягає припиненню, у звязку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам статті 16 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських відносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Пунктом 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» спори у сфері містобудування, в тому числі за участю центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури вирішуються господарськими судами на загальних підставах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розгляд спорів, що виникають між органом місцевого самоврядування та субєктами господарювання щодо заборони експлуатації останніми обєктів самочинного будівництва з мотивів, передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» заборони експлуатації закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих в експлуатацію, віднесено до компетенції господарських судів з загальних підстав.

За таких обставин, місцевий господарський суд правомірно відмов у задоволенні клопотання представника відповідача про припинення провадження у справі.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді судового рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Магазин Качанівський, м. Харків слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Магазин Качанівський, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.02.2017р. у справі №922/4662/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.05.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.