ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" травня 2017 р. Справа № 5019/1121/12

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши заяву Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 5019/1221/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" та до Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Інвест-VEZ" про стягнення в сумі 28 209 851 грн. 77 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 30.01.2017 р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 26/08 від 05.01.2017 р.);

Від відповідач: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепелен" звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення солідарно з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" та Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Інвест-VEZ" 28 209 851 грн. 77 коп. заборгованості та 64 380 грн. 00 коп. судового збору.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2012 року у даній справі вказаний позов задоволено.

22 жовтня 2012 року на виконання вищезазначеного рішення судом видано наказ.

19 квітня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача (боржника) подав заяву, в якій просить суд визнати наказ господарського суду Рівненської області від 22 жовтня 2012 року № 5019/1121/12 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду від 21 квітня 2017 року заяву Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 5019/1221/12 прийнято до розгляду.

До канцелярії суду 03 травня 2017 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен" надійшли письмові пояснення по суті заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

04 травня 2017 року від представника Державного комунального підприємства "Луцьктепло" надійшли письмові пояснення по суті поданої заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 04 травня 2017 року представник Державного комунального підприємства "Луцьктепло" підтримав подану заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому засіданні 04 травня 2017 року заперечив задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 ГПК України господарський суд розглядає заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суд, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За приписами статті 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Водночас господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника, зокрема, визнати наказ таким, що не підлягає виконанню (ч. 2 ст. 117 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2012 року на примусове виконання рішення суду від 04 вересня 2012 року видано наказ про стягнення солідарно з Державного комунального підприємства "Луцьктепло"(43000, м.Луцьк, вул.Гулака Артемовського, 20, код 30391925) та Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "ІНВЕСТ-VEZ" (33000, м.Рівне, вул.Київська,10, код 14343471 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен" (43000, м.Луцьк, вул.Рівненська, буд.48, код38131409) 28 209 851 грн. 77 коп. заборгованості та 64 380 грн. 00 коп. судових витрат.

Обґрунтовуючи свою заяву про визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 22 жовтня 2012 року року у справі № 5019/1121/12 таким, що не підлягає виконанню Державного комунального підприємства "Луцьктепло" у заяві посилається на те, що рішенням у справі № 5019/1121/12 встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноєвропейська теплоелектрогенеруюча компанія" як первісний кредитор передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Західтеплоенерго" прийняло за договором уступки вимоги № 4 від 29 листопада 2011 року боргові зобов'язання Державного комунального підприємства "Луцьктепло". В подальшому відповідно до договору 2003-01 від 20 березня 2012 року право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен". Проте, заявник зазначає, що ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноєвропейська теплоелектрогенеруюча компанія" ОСОБА_3 неодноразово звертався до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" із вимогою підписання акту звірки взаємних розрахунків для підтвердження суми боргу Державного комунального підприємства "Луцьктепло" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Східноєвропейська теплоелектрогенеруюча компанія" в сумі 29 741 726 грн. 84 коп., у тому числі основний борг - 28 209 851 грн. 73 коп.

Зважаючи на викладені вище обставини, заявник вважає, що до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" пред'явлено одну й ту ж саму фінансову вимогу двома різними комерційними структурами. Також, заявник посилається на те, що Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" створене відповідно до законодавства України за рішенням Луцької міської ради від 19 травня 1999 року № 231 з метою задоволення потреб та реалізації інтересів територіальної громади міста Луцька. Зазначає, що фінансовий стан підприємства перебуває у прямій залежності від своєчасної оплати наданих послуг споживачами та отримання компенсаційних субвенцій із державного бюджету. Тому, заявник вважає, що одночасна фінансова вимога двох комерційних структур по одній тій ж самій сумі загрожує економічній безпеці підприємства та територіальній громаді міста Луцька.

Частиною 4 статті 117 ГПК України передбачено, що господарський суд у разі якщо наказ було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Вказана норма містить підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті. Так, наказ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9.

Відтак, однією з підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є факт відсутності обов'язку боржника повністю чи частково у зв'язку з його припиненням саме добровільним виконанням.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 117 ГПК України суд може визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, лише за заявою стягувача або боржника. Отже, за змістом даної норми обов'язок доказування наявності факту добровільного виконання боржником свого обов'язку покладено саме на заявника.

З наведеного слідує, що наказ може бути визнаним таким, що не підлягає виконанню лише у разі наявної помилки при його видачі або якщо мала місце зміна чи скасування судового рішення, на виконання якого було видано наказ.

Рішення господарського суду Рівненської області у справі № 5019/1121/12 від 04 вересня 2012 року набуло законної сили, не змінювалося в апеляційному, касаційному порядку, не переглядалося за нововиявлепими обставинами.

Таким чином, правові підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню наказу № 5019/1121/12 від 22 жовтня 2012 pоку, виданого господарським судом Рівненської області, відсутні.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Листування боржника з ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноєвропейська теплоелектрогенеруюча компанія", наведене в заяві, суперечить заявленій вимозі, оскільки вказує на відсутність дебіторської заборгованості Державного комунального підприємства "Луцьктепло" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Східноєвропейська теплоелектрогенеруюча компанія", що зокрема підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 23 грудня 2016 pоку, відповідно до якого, за даними Державного комунального підприємства "Луцьктепло" заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Східноєвропейська теплоелектрогенеруюча компанія" відсутня.

Майнові претензії Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноєвропейська теплоелектрогенеруюча компанія" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" не були предметом розгляду даної справи, тому не можуть братися до уваги при вирішення спору між сторонами.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Оскільки Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин з урахуванням положень ст. 117 ГПК України, на які він посилався у своїй заяві, суд дійшов висновку про недоведеність вимог відповідача щодо визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 22 жовтня 2012 року у справі № 5019/1121/12 таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Державному комунальному підприємству "Луцьктепло" у задоволенні заяви про визнання наказу від 22 жовтня 2012 року у справі № 5019/1121/12 таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи;

2 - заявнику (43007, м. Луцьк, вул. Гулака - Артемовського, 20);

3 - стягувачу (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, 2);