ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Справа № 913/1200/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Владимиренко С.В.,

Демидової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РВС Банк"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06 березня 2017 року

у справі № 913/1200/16

господарського суду Луганської області

за позовом Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Сєвєродонецької міської ради Луганської області

до Публічного акціонерного товариства "РВС Банк",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Єпіфанцева Н.В,

про визнання припиненими зобов'язань іпотеки, зняття заборони відчуження, виключення внесених записів до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек

за участю представників:

прокуратури: Суходольський С.М.

позивача: не з'явилися

відповідача: Бровко О.М.

третьої особи на стороні позивача: не з'явилися

третьої особи на стороні відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Сєвєродонецької міської ради Луганської області звернувся до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "РВС Банк", в якому просив:

- визнати припиненими зобов'язання іпотеки щодо будівлі Льодового палацу спорту, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 28, яка складається відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації від 09 серпня 2005 року за № 8001124, реєстраційний № 11659743, з: 1-літ. А-3Н, а, а1-а5, ПД- будівля льодового палацу спорту, бетон, скло, загальною площею 11 205,7 кв.м.; 2-літ. В-повітрявідбірник; 3-літ. Г- повітрявідбірник; 4- охолоджувальний басейн; 5-І замощення (реєстраційний номер майна № 11659743), яке встановлене іпотечним договором, що посвідчений 07 вересня 2005 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. та зареєстрований у реєстрі за № 4083;

- зняти заборону на відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності територіальній громаді міста Сєвєродонецьк в особі Сєвєродонецької міської ради, а саме: будівлі Льодового палацу спорту, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 28, яка накладена приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № 2363592;

- виключити внесений до Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запис про накладення заборони на нерухоме майно за реєстраційним № 2363592 (об'єкт обтяження: будівля Льодового палацу спорту, адреса: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 28, номер РПВН: 11659743);

- виключити внесений до Державного реєстру іпотек запис про іпотеку № 2366849 відносно об'єкта: будівля Льодового палацу спорту, адреса: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 28, номер РПВН: 11659743.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що зобов'язання іпотеки, встановлені зазначеним договором іпотеки від 07 вересня 2005 року, є припиненими у зв'язку зі спливом строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" п. 71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ № 868 від 17 жовтня 2013 року, відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації, обтяження нерухомого майна іпотекою мають бути припинені, а заборона на відчуження нерухомого майна, накладена під час посвідчення договору іпотеки, знята.

Рішенням господарського суду Луганської області від 11 січня 2017 року (суддя Старкова Г.М.) позов задоволено повністю.

Визнано припиненими зобов'язання іпотеки щодо будівлі Льодового палаці спорту, розташованого по вул. Маяковського, буд. 28, м. Сєвєродонецьк Луганської області, встановлене іпотечним договором, посвідченим 07 вересня 2005 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 4083;

знято заборону на відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності територіальній громаді міста Сєвєродонецьк в особі Сєвєродонецької міської ради, а саме: будівлі Льодового палацу спорту, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк вул. Маяковського, 28, накладену приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального кругу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № 2363592;

виключено з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запис про накладення заборони на нерухоме майно за реєстраційним № 2363592 (об'єкт обтяження: будівля Льодового палацу спорту, адреса: Луганська область, м Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 28, номер РПВН: 11659743);

виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку № 2366849 відносно об'єкта: будівля Льодового палацу спорту, адреса: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 28, номер РПВН: 11659743.

Місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням господарського суду Луганської області у справі № 913/864/16, яким було відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 вересня 2005 року, встановлено факт відсутності обов'язку Сєвєродонецької міської ради, як іпотекодавця, відповідати перед іпотекодержателем за зобов'язаннями боржника за кредитним договором з огляду на сплив строку позовної давності, тобто встановлено обставини припинення основного зобов'язання, у зв'язку з чим, за висновком суду, ПАТ "РВС Банк" втратило право задовольнити вимоги за кредитним договором за рахунок майна, переданого в іпотеку за іпотечним договором від 07 вересня 2005 року, що є підставою для припинення правовідносин іпотеки за іпотечним договором та задоволення позовних вимог.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06 березня 2017 року (склад колегії суддів: Сгара Е.В. - головуючий, Малашкевич С.А., Дучал Н.М.) рішення господарського суду Луганської області від 11 січня 2017 року скасовано в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запису про накладення заборони на нерухоме майно за реєстраційним № 2363592 та виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку №2366849 відносно об'єкта: будівля Льодового палацу спорту. Відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 11 січня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для припинення правовідносин іпотеки за іпотечним договором та зняття заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, як похідних позовних вимог від вимоги про припинення правовідносин іпотеки. Однак, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запису про накладення заборони на нерухоме майно та з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку заявлені безпідставно, оскільки чинне законодавство України, яке регулює правовідносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не передбачає виключення з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна або з Державного реєстру іпотек відповідних записів, а нормативно-правовий акт, яким було передбачено таке виключення, втратив чинність на підставі постанови КМУ № 824 від 05 вересня 2012 року. З огляду на викладене апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що прокурор щодо зазначених позовних вимог обрав неналежний спосіб захисту цивільних прав, який не передбачений актами чинного законодавства.

Не погодившись із зазначеними рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Публічне акціонерне товариство "РВС Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 11 січня 2017 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06 березня 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 31 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" (на теперішній час - Публічне акціонерне товариство "РВС Банк", банк, відповідач) та Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (позичальник, третя особа на стороні позивача) укладено кредитний договір № 249-К/30, за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії на умовах строковості, платності, повернення, забезпеченості та цільового характеру використання з лімітом фінансування з 08 вересня 2005 року - 5 000 000,00 грн., з 01 лютого 2006 року - 7 000 000,00 грн. та кінцевим терміном повернення не пізніше 07 вересня 2007 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 20 відсотків річних, інші платежі у порядку та строки, встановлені кредитним договором.

В подальшому до кредитного договору було укладено додаткові угоди, якими сторони змінювали порядок сплати процентів, строк користування кредитною лінією. Зокрема, Додатковою угодою № 4 від 07 травня 2007 року сторони визначили строк користування кредитною лінією - по 31 березня 2009 року включно.

В забезпечення зобов'язань за цим кредитним договором 07 вересня 2005 року між банком (відповідач) та територіальною громадою міста Сєвєродонецька в особі Сєвєродонецької міської ради (позивач) укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4083.

Відповідно до п. 2 іпотечного договору в забезпечення виконання основного зобов'язання за зазначеним кредитним договором іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: будівлю Льодового палацу спорту, яка належить відповідачу та складається з: 1) літ. "А-3Н, а, а1-а5, ПД" - будівля Льодового палацу спорту, бетон, скло, загальною площею 11 205,7 кв.м, 2) літ. "В" - повітрявідбірник, 3) літ. "Г" - повітрявідбірник, 4) охолоджувальний басейн, 5) І - замощення, яка находиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 28.

Згідно з п. 2.2. договору іпотеки загальна вартість предмету іпотеки становить 10 170 539,00 грн.

Одночасно з посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом накладена заборона на відчуження зазначеного об'єкту нерухомого майна, зареєстрована в реєстрі за № 1836.

Пунктом 11 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі якщо на день, визначений основним зобов'язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, іншу заборгованість. При настанні таких випадків іпотедержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до рішення Позачергових Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" від 15 жовтня 2007 року Акціонерний комерційний банк "ТАС-Комерцбанк" змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк", який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язань АКБ "ТАС-Комерцбанк". Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" у зв'язку з приведенням Статуту у відповідність до норм Закону України "Про акціонерні товариства" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ВАТ "Сведбанк".

Відповідно до розділу 1 Статуту ПАТ "Омега Банк" рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року ПАТ "Сведбанк" змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Омега Банк", яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ "Сведбанк".

Згідно із розділом 1 Статуту позивача ПАТ "Перехідний банк "РВС Банк" є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 травня 2015 року, активів (в т.ч. прав за договорами забезпечення) та обов'язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями ПАТ "Омега банк". Актом приймання-передачі прав на активи неплатоспроможному банку ПАТ "Омега Банк" № 77/07/2015-К від 03 липня 2015 року відповідачу в порядку правонаступництва передано всі права кредитора, в т.ч. і по зобов'язанням за зазначеними вище кредитним договором № 249-К/30 від 31 серпня 2005 року та іпотечним договором від 07 вересня 2005 року.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24 вересня 2012 року у справі № 30/5014/1940/2012 позов ПАТ "Сведбанк" до КП "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" 3 006 616,67 грн. заборгованості за кредитом, 1 201 985,60 грн. заборгованості за процентами та 64 380,00 грн. судового збору. Зазначеним судовим рішенням встановлено обставини порушення позичальником умов кредитного договору щодо повернення одержаних кредитних коштів, сплати процентів та інших передбачених платежів.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14 грудня 2016 року у справі № 30/5014/1940/12 здійснено заміну сторони у виконавчому провадженні ВП № 34838269, а саме: замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", що змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариства "Омега Банк", на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "РВС Банк".

Рішенням господарського суду Луганської області від 21 вересня 2016 року у справі №913/864/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16 листопада 2016 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "РВС Банк" до Сєвєродонецької міської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Комуналього підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", про звернення стягнення на майно шляхом визнання права власності відмовлено у повному обсязі у зв'язку зі спливом строку позовної давності .

У зв'язку з тим, що зазначеним судовим рішенням було встановлено обставини спливу строку позовної давності до вимог про звернення стягнення предмет іпотеки, керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Сєвєродонецької міської ради Луганської області звернувся до господарського суду Луганської області з позовом у даній справі, посилаючись на те, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки припинились і зобов'язання іпотеки, встановлені зазначеним договором іпотеки від 07 вересня 2005 року.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цією ж статтею визначено і орієнтовний перелік способів захисту. Так, пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України визначає припинення правовідношення, як один із способів захисту цивільних прав.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України визначено, що способами захисту прав суб'єктів господарювання є, зокрема, визнання наявності або відсутності прав та припинення господарських правовідносин.

Укладення між сторонами у справі іпотечного договору стало підставою для виникнення між ними прав та обов'язків з приводу виконання умов вказаного договору. Слід зазначити, що у разі існування між сторонами, які перебувають між собою в певних правовідношеннях, спору про припинення зобов'язань за договором, такий спір може бути передано на вирішення суду, а вимога про визнання припиненими зобов'язань за договором по суті є вимогою про припинення господарських правовідносин за цим договором, що відповідає передбаченим статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України способам захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що обраний позивачем у даній справі такий спосіб захисту як припинення господарських правовідносин відповідає положенням чинного законодавства.

Однак, колегія суддів вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для припинення правовідносин іпотеки за іпотечним договором з огляду на наступне.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначені в ст. 202 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Пунктом 16 укладеного між сторонами у справі іпотечного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Договір діє до виконання позичальником основного зобов'язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України "Про іпотеку".

Задовольняючи позов про припинення іпотеки суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням господарського суду Луганської області у справі № 913/864/16, яким було відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 вересня 2005 року, встановлено факт відсутності обов'язку Сєвєродонецької міської ради, як іпотекодавця, відповідати перед іпотекодержателем за зобов'язаннями боржника за кредитним договором, тобто встановлено обставини припинення основного зобов'язання.

Однак, як вбачається, зазначеним судовим рішенням було відмовлено у задоволенні позову з огляду на сплив строку позовної давності щодо вимог кредитора, заявлених до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, сплив позовної давності у господарських відносинах, що виникли на підставі договору, яка є інститутом цивільного права, що визначає строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, не свідчить про відсутність зобов'язань, що виникли на підставі договору, чого не було враховано судами попередніх інстанцій. Суди помилково ототожнили поняття "пропуск позовної давності" із встановленням факту відсутності зобов'язань, які відповідно до ч. 2 ст. 502, та ст. 11, ст. 526 ЦК України виникають, зокрема з договорів та інших правочинів, та мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Підстави припинення зобов'язань зазначені в наведених вище положеннях ст. 202 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України та ст. 17 Закону України "Про іпотеку". Однак, ні Цивільним, ні Господарським кодексами, ні спеціальним законом - Законом України "Про іпотеку", ні умовами укладеного між сторонами іпотечного договору не передбачено такої підстави для припинення іпотеки як сплив строку позовної давності.

Підстави припинення зобов'язання, які передбачені законом, зокрема зазначеними нормами, не були досліджені судами попередніх інстанцій та не було з'ясовано обставин наявності чи відсутності таких підстав для припинення зобов'язань за укладеним між сторонами іпотечним договором.

Крім того, судами встановлено, що рішенням господарського суду Луганської області від 24 вересня 2012 року у справі № 30/5014/1940/2012 задоволено позов ПАТ "Сведбанк" до КП "Сєвєродонецьктеплокомуненерго". Стягнуто з Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" 3 006 616,67 грн. заборгованості за кредитом, 1 201 985,60 грн. заборгованості за процентами та 64 380,00 грн. судового збору.

Тобто зазначеним рішенням встановлено обставини невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Судами попередніх інстанцій у справі № 913/1200/16 встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази виконання зазначеного судового рішення. При цьому, суди не прийняли до уваги положення ч. 4 ст. 3 та ст. 17 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору та не врахували, що нормами чинного законодавства не передбачено будь-яких інших підстав припинення іпотеки за наявності діючого кредитного договору, зобов'язання за яким не виконані та не припинились.

Поза увагою судів залишився і пункт 16 іпотечного договору, яким встановлено строк дії договору, - до виконання позичальником основного зобов'язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з чим суди не дослідили обставини наявності підстав, передбачених ст. 17 Закону України "Про іпотеку", для припинення іпотеки.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 та ст. 1291 Конституції України до основних засад судочинства належить зокрема, обов'язковість судового рішення.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Конституційний Суд України зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Однак, суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином обставини виконання рішення господарського суду Луганської області від 24 вересня 2012 року у справі № 30/5014/1940/2012 про стягнення кредитної заборгованості, як підстави припинення зобов'язання, та не з'ясували чи було здійснено його виконання в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що судами попередніх інстанцій під час винесення оскаржуваних судових актів в порушення ст. 43 ГПК України було неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, порушено та невірно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що підлягають застосуванню, у зв'язку з чим суди прийшли до передчасних висновків у справі, а постановлені судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не надають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2 ст.1117 ГПК України). Встановлення зазначених обставин виходить за межі перегляду справи в порядку касації та є підставою для скасування рішення і постанови з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РВС Банк" задовольнити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06 березня 2017 року та рішення господарського суду Луганської області від 11 січня 2017 року у справі № 913/1200/16 скасувати.

3. Справу № 913/1200/16 передати на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Головуючий І.А. Плюшко

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова