РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2017 р. Справа № 902/1246/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Петухов М.Г. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 13 лютого 2017 року у справі № 902/1246/15 (суддя Тісецький С.С.)

за скаргою Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод"

на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1"

до Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод"

про стягнення 203 482 грн 96 коп.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, представник за довіреністю від 26 вересня 2016 року;

органу ДВС - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року скаргу Державного підприємства "Бджілянський спиртовий завод" (надалі - Відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (надалі - орган ДВС) про арешт коштів боржника від 12 липня 2016 року по зведеному виконавчому провадженню № 39903768, до складу якого входить наказ господарського суду Вінницької області по справі № 902/1246/15, зняття арешту на кошти боржника та зобов'язання органу ДВС до відкликання з банківських установ постанови про арешт коштів боржника, на які було накладено арешт, задоволено частково.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 жовтня 2016 року ухвалу господарського суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 21 грудня 2016 року ухвалу господарського суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду від 13 лютого 2017 року, з підстав, вказаних в даній ухвалі, в задоволенні скарги Відповідача на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеною місцевим господарським судом ухвалою, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просить поновити строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу задоволити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року (головуючий суддя - Огороднік К.М., суддя Коломис В.В., суддя Павлюк І.Ю.) поновлено строк на подання апеляційної скарги, справу призначено до слухання на 04 квітня 2017 року об 11:20 год..

27 березня 2017 року на поштову адресу суду від Позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, з дорученням забезпечити її проведення господарському суду Львівської області.

Ухвалою суду від 27 березня 2017 року клопотання Позивача задоволено, судове засідання призначено в режимі відеконференції, з дорученням забезпечення її проведення господарському суду Львівської області.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 20 березня 2017 року від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому з підстав, висвітлених в ньому, просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Згідно розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 03 квітня 2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Коломис В.В., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду. Колегію суддів визначено у складі: головуючий суддя - Огороднік К.М., суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П.

Ухвалою суду від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу прийнято у новому складі суду.

04 квітня 2017 року на електронну адресу суду від органу ДВС надійшло клопотання про проведення судового засідання від 04 квітня 2017 року за відсутності уповноваженого представника.

04 квітня 2017 року від Відповідача надійшло клопотання (а.м.о. 121-123), в якому зазначив, що станом на 03 квітня 2017 року у Відповідача наявна заборгованість по заробітній платі, а тому просить суд при вирішенні справи по суті звернути увагу на те, що першочерговим є погашення заробітної плати, податків та обов'язкових платежів (зборів), а у разі накладення арештів на рахунки Відповідача, це унеможливлює здійснення погашення заборгованості по заробітній платі перед працівниками Відповідача та податків і обов'язкових платежів (зборів) до державного та місцевого бюджетів.

Ухвалою суду від 04 квітня 2017 року, з підстав, висвітлених в ній, розгляд справи відкладено на 19 квітня 2017 року об 11:30 год..

Згідно розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 19 квітня 2017 року, у зв'язку з перебуванням у відпустці головуючого судді (судді-доповідача) Огородніка К.М. , відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду. Колегію суддів визначено у складі: головуючий суддя - Маціщук А.В., суддя Дужич С.П., суддя Павлюк І.Ю.

Ухвалою суду від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу прийнято у новому складі суду.

Ухвалою суду від 19 квітня 2017 року, з підстав, виствілених в ній, розгляд справи відкладено на 28 квітня 2017 року о 10:30 год..

Відповідно до розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 24 квітня 2017 року, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді (члена колегії) Павлюк І.Ю., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду. Колегію суддів визначено у складі: головуючий суддя - Маціщук А.В., суддя Дужич С.П., суддя Петухов М.Г..

Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу прийнято у новому складі суду.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 27 квітня 2017 року у справі №902/1246/15 в зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючої судді (судді- доповідача) Маціщук А.В. та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторну автоматизовану заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27 квітня 2017 року автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до її складу та визначено новий склад, а саме: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Петухов М.Г., суддя Дужич С.П..

Ухвалою суду від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження в новому складі суду.

28 квітня 2017 року на електронну адресу суду від арбітражного керуючого (розпорядника майна) Відповідача - ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання від 28 квітня 2017 року в режимі відеоконференції представник органу ДВС не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправленння (а.м.о. 156).

В судовому засіданні від 28 квітня 2017 року в режимі відеоконференції представник Позивача заперечив щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необгрунтованою, а тому просить відмовити в її задоволенні, при цьому залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін.

Враховуючи положення статті 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням господарського суду Вінницької області по справі № 902/1246/15 від 16 листопада 2015 року задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (надалі - Позивач) та вирішено стягнути з Відповідача на користь Позивача 121 700 грн. - основного боргу за надані послуги з перевезення; 19 295 грн - пені; 17 362 грн 29 коп. - витрат від інфляції; 4 233 грн 69 коп. - 10% річних. також даним судовим рішенням на Відповідача покладено витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 251 грн 81 коп..

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 січня 2016 року вищевказане судове рішення залишено без змін.

В подальшому, на виконання рішення господарського суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року по справі № 902/1246/15, 22 лютого 2016 року судом було видано відповідний наказ.

На підставі наказу господарського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року по справі № 902/1246/15 та заяви Позивача, 28 березня 2016 року головним державним виконавцем органу ДВС, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 50600075.

Суд констатує. що постанова ВП № 50600075 від 28 березня 2016 року разом із супровідним листом органу ДВС від 28 березня 2016 №3/644-16 надійшла на адресу Відповідача 11 квітня 2016 року за вх. №71.

21 червня 2016 року на адресу Відповідача надійшов супровідний лист органу ДВС від 14 червня 2016 року № 4564/02.2-27/3 (вх. № 135) та постанова ВП № 50600075 від 14 червня 2016 року про прийняття до виконання виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року по справі № 902/1246/15.

В свою чергу, 15 липня 2016 року на адресу Відповідача надійшов супровідний лист органу ДВС від 12 липня 2016 року № 5436/02.2-27/3 (вх. № 151) та постанова ВП № 34239593 від 12 липня 2016 року про арешт коштів Відповідача у зведеному виконавчому провадженні №39903768, до складу якого входить виконавчий лист №802/2864/15-а, виданий 16 листопада 2015 року Вінницьким окружним судом про стягнення коштів з Відповідача на користь ДФІ у Вінницькій області та наказ господарського суду Вінницької області № 902/1246/15 від 22 лютого 2016 року про стягнення коштів з Відповідача на користь Позивача.

На підставі вищевказаної постанови, головним державним виконавцем органу ДВС у зведеному виконавчому провадженні № 39903768 (№ 34239593) в межах суми 637 310 грн 47 коп. накладено арешт на кошти, що містяться на банківських рахунках Відповідача.

12 вересня 2016 року головним державним виконавцем органу ДВС, прийнято постанову про виправлення помилки в постанові про арешт коштів боржника від 12 липня 2016 року, зазначивши у верхньому правому кутку постанови "ВП № 39903768", замість "ВП № 34239593", та зазначивши № р/р 1 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478, замість р/р 6 в АБ "Укргазбанк".

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до статті 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно частини 1 статті 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції Закону станом на 12 липня 2016 року; надалі - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Закону: державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 1, частини 2, частини 4 статті 52 Закону: звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Разом з тим, апеляційний господарський суд констатує, що ухвалою господарського суду Вінницької області від 29 жовтня 2010 року порушено провадження у справі № 15/109-10 про банкрутство Відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, у зв'язку з чим заборонено органам стягнення та органам державної виконавчої служби стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року продовжено строк процедури розпорядження майном Відповідача та повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна) на шість місяців.

Згідно пункту 1-1 частини 1 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону: положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення вказаного Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення даного Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до статті 1 Закону (у редакції чинній до 19 січня 2013 року), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

В силу дії частини 4, частини 6, частини 7 статті 12 Закону: мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів : забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Стаття 14 Закону стосується вимог конкурсних кредиторів та передбачає виявлення кредиторів та осіб, які виявлять бажання взяти участь у санації боржника.

Оцінивши усі вищеописані докази та норми права, місцевий господарський суд в оспорюваній ухвалі прийшов до висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Господарський суд Вінницької області вказує, що системний аналіз змісту норм статті 1, статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, а отже, не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

З даного в оспорюваній ухвалі зроблено висновок, що: невиконання таких зобов'язань є правопорушенням; отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення в разі невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на їх виконання і штрафних санкцій ґрунтуються на законі.

Далі місцевий господарський суд приходить до остаточного висновку про те, що відповідний мараторій не поширюється на грошові вимоги Позивача до Відповідача згідно рішення суду від 16 листопада 2015 року та констатує правомірність вчиненого органом ДВС арешту. При цьому, апеляційний господарський суд констатує, що така правова позиція збігається з правовою позицією ВГСУ в такій категорії спорів, що виникли під час дії мараторію на задоволення грошових коштів.

Проте, апеляційний господарський суд констатує неможливість застосування цієї позиції саме в даному випадку з огляду на наступне.

Суд констатує, що в матеріалах оскарження ухвали наявна постанова Вінницького окружного адміністративного суду у справі №802/1091/16-а за позовом Відповідача до органу ДВС про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зняття арешту з рахунків (а.м.о. 124-127).

Даною постановою адміністративний позов було задоволено частково та визнано протиправною і скасовано винесену головним державним виконавцем органу ДВС постанову ВП № 34239593 від 12 липня 2016 про арешт коштів Відповідача в зведеному виконавчому провадженні № 39903768 Відповідача, в межах суми стягнення коштів на підставі виконавчого листа № 802/2864/15-а, виданого 16 листопада 2015 Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення з Відповідача на користь Державного бюджету України коштів в сумі 413 394 грн., з урахуванням постанови, винесеної головним державним виконавцем органу ДВС про виправлення описки від 12 вересня 2016 року.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у справі №802//1091/16-а набрала законної сили 07 листопада 2016 року, а тому обставини, встановлені у ній носять преюдиційний характер.

Відповідно до приписів частини 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний господарський суд констатує, що оскаржувана ухвала винесена місцевим господарським судом 13 лютого 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Вінницького окружного суду від 15 вересня 2016 року у справі №802/1091/16-а, в якій було скасовано постанову державного виконавця органу ДВС від 12 липня 2016 року в частині накладення арешту на кошти Відповідача та визнано дії органу ДВС неправомірними.

Таким чином суд констатує, що в даному випадку існує набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі, котре в силу дії частини 3 статті 35 ГПК України є підставою від звільнення від доказування.

Водночас даним рішенням вже встановлено обставини щодо неправомірності оспорюваної постанови ДВС та скасовано дану постанову.

Місцевий господарський суд, виносячи оспорювану ухвалу не з'ясував дану обставину, що призвело до того, що оскаржуваною ухвалою місцевий господарський суд по суті заперечив проти набрання законної сили судового рішення.

Водночас, незважаючи на вищевказані недоліки, місцевий господарський суд прийняв правильне рішення з огляду на те, що оспорювана постанова органу ДВС та дії органу ДВС уже скасовані та визнані протиправними, набравшим законної сили рішення в адміністративній справі (тобто в силу дії даного рішення адміністративного суду, постанова котру скаржник хоче скасувати і визнати незаконною, уже скасована і не існувала в правовій природі на момент прийняття місцевим господарським судом оспорюваної ухвали).

З огляду на це, апеляційний господарський суд констатує, що апріорі неможливо повторно скасувати постанову органу ДВС, котра вже є скасованою.

Враховуючи усе вищеописане в даній судовій постанові, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що в задоволенні даної скарги слід відмовити.

Дане вчинено і місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі.

Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорювану ухвалу господарського суду Вінницької області.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 13 лютого 2017 року у справі №902/1246/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 13 лютого 2017 року у справі №902/1246/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Матеріали оскарження ухвали у справі №902/1246/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Дужич С.П.