ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

05.05.2017 справа № 908/3505/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3В ,
розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від20.03.2017
у справі№ 908/3505/16 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Запорізький Втормет», м. Запоріжжя
простягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017р. у справі № 908/3505/16, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вказана апеляційна скарга не приймається до розгляду та підлягає поверненню, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Порядок сплати судового збору та ставки судового збору визначаються Законом України Про судовий збір від 08.07.2011 р. № 3674-VI (зі змінами та доповненнями).

Згідно з п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 цього Закону, за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір сплачується у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Апелянтом до апеляційної скарги доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі не надано. Разом з тим, заявник просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття рішення по справі. Клопотання апелянта мотивоване тим, що Регіональне відділення є бюджетною установою, що фінансується за рахунок Державного бюджету України і має право використовувати кошти лише за цільовим призначенням, та, на теперішній час, Регіональному відділенню ФДМУ по Запорізькій області не виділено фінансування на оплату судового збору. На підтвердження вказаного, апелянтом наданий лист Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області від 29.03.2017р. № 04-62/104-776, в якому зазначено, що станом на 27.03.2017р. залишок виділених асигнувань на рахунку 0444, який відкрито на імя регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області () по КЕКВ 2800 відстутній.

Розглядаючи дане клопотання суд бере до уваги наступні приписи чинного законодавства.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про судовий збір, органи Фонду держаного майна України не входять до вичерпного переліку субєктів, які звільняються від сплати судового збору, а тому повинні сплачувати його на загальних підставах.

Статтею 8 вказаного Закону визначено, що, господарський суд, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд зазначає, що даною статтею передбачено право суду, а не обовязок щодо відстрочки або розстрочки сплати судового збору.

У п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 зазначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, за приписами зазначеної норми, відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, які повинні підтверджуватись належними доказами.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Враховуючи даний принцип, суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні про відстрочення (розстрочення) або звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, наведені Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області обставини щодо відсутності бюджетного фінансування для сплати судового збору, не є підставою для застосування ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а саме для відстрочення сплати судового збору.

Окрім того, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області у клопотанні про відстрочення сплати судового збору не наведено доводів та не подано доказів на підтвердження того, що видатки на сплату судового збору Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області збільшаться протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги і він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами ГПК України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_4 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб'єктів, яке визначено ГПК України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що не передбачення в установі коштів для сплати судового збору не може бути розцінено як обставина, яка б мала виключний характер та яка б свідчила про наявність належних підстав, що призводять до відстрочення сплати судового збору, тому колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Суд звертає увагу, що під час звернення з апеляційною скаргою скаржник надав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, при цьому, враховуючи виявлені недоліки в поданій апеляційній скарзі, після усунення яких апеляційна скарга може бути подана повторно, заява скаржника про відновлення строку апеляційного оскарження судом не розглядається та на даний момент не вирішується по суті.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2017р. у справі № 908/3505/16 не приймається до розгляду та повертається скаржнику.

Згідно ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення зазначених обставин, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 4, ст. ст. 5, 8 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 86, 94, п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя про відстрочення сплати судового збору залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017р. у справі № 908/3505/16 - повернути заявнику.

Справу № 908/3505/16- повернути господарському суду Запорізької області.

Додаток: (тільки для апелянта: 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50) - апеляційна скарга № 10-22-01917 від 06.04.2017р. та додані до неї документи на 11 арк.

Головуючий С.А. Малашкевич

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3