ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.05.2017 Справа № 920/213/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/213/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», м. Суми,

до відповідача Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, м. Суми,

про стягнення 75835,22 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 10-19/17-Д/36 від 18.05.2016,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 22/22 від 03.01.2017.

В судовому засіданні, розпочатому об 10 год. 00 хв. 10.04.2017 року, відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви до 10 год. 40 хв. 20.04.2017 року та до 10 год. 50 хв. 15.05.2017 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 54743,64 грн., нараховану відповідно до пункту 4.2.1 договору про постачання електричної енергії № 313 від 14.11.2005 року, інфляційні збитки в сумі 17057,46 грн., три відсотки річних в сумі 4034,12 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Відповідно до відзиву № 22/1 від 10.04.2017 року на позовну заяву відповідач зазначає, що несвоєчасне проведення оплати за договором про постачання електричної енергії № 313 від 14.11.2005 року спричинено по незалежним від відповідача причинам, а саме: невідповідністю фактичної вартості комунальних послуг з водопостачання та водовідведення затвердженим тарифам, несвоєчасною оплатою вартості згаданих послуг споживачами, а також необхідністю значних фінансових вкладень для забезпечення якості наданих відповідачем послуг з водопостачання та водовідведення. У звязку з наведеним представник відповідача просить суд зменшити розмір пені на 100 відсотків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору про постачання електричної енергії № 313 від 14.11.2005 року (далі - договір), укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» у звязку з внесенням змін до Закону України «Про акціонерні товариства») та Комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради, позивач зобовязався постачати відповідачу електроенергію, а відповідач зобовязався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатків до нього, які є невідємними частинами договору.

Згідно додатку № 1 до даного договору між сторонами погоджено ліміти споживання електричної енергії.

Пунктом 2.2.3 зазначеного договору визначено, що відповідач повинен оплачувати вартість електричної енергії відповідно до умов додатку № 4 до даного договору.

Відповідно до пункту 1 додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії № 313 від 14.11.2005 року, розрахунковим періодом вважається період з 15 числа місяця до 14 числа наступного місяця включно. Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку обєктів і точок комерційного обліку фіксуються відповідачем 15 числа кожного місяця та оформляються актом про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії.

Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Згідно з пунктом 2 додатку № 4 до вказаного договору, обсяг фактично спожитої за розрахунковий період активної електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до мережі балансової належності електромереж, визначається відповідно до акту прийняття-передавання електричної енергії.

Оплата за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, за перетікання реактивної електроенергії, по 3 % річних, по пені, по інфляційним нарахуванням згідно з умовами договору здійснюється на підставі самостійно отриманих споживачем (відповідачем) у постачальника (позивача) рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Факт належного виконання відповідачем умов договору та додатків до нього за лютий, березень, квітень, вересень, жовтень, листопад 2016 року та січень, лютий 2017 року підтверджується позивачем актами про обсяги переданої споживачу електричної енергії протягом розрахункового періоду, які відповідач щомісяця надавав позивачу та рахунками на оплату активної електричної енергії (а.с. 20-63).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рахунки за спожиту електроенергію відповідачем за вищевказаний період в порушення умов договору сплачувались несвоєчасно та не повному розмірі.

У відповідності до пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статей 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як підтверджено матеріалами справи (позивачем були надані копії актів про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії за періоди: з лютого 2016 року по листопад 2016 року та з січня 2017 року по лютий 2017 року, а також копії відповідних рахунків для оплати за обсяги спожитої електричної енергії, які відповідачем сплачені з порушенням термінів розрахунків, що порушило права позивача та змусило його звернутись за захистом своїх прав до господарського суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача на свою користь пені в сумі 54743,64 грн., нарахованої відповідно до пункту 4.2.1 договору про постачання електричної енергії № 313 від 14.11.2005 року, інфляційних збитків в сумі 17057,46 грн. та трьох відсотків річних в сумі 4034,12 грн.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пеня та інші нарахування у звязку з порушенням грошових зобовязань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного товару у вигляді стягнення пені передбачена пунктом 4.2.1 зазначеного вище договору, згідно якого за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 4 до договору, відповідач (споживач) сплачує позивачу (постачальнику) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Крім того, відповідно до пункту 9 додатку № 4 до договору, у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком платежів, постачальник (позивач) проводить споживачу (відповідачу) нарахування за весь час прострочення: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; 3 % річних з простроченої суми, при цьому сума боргу за спожиту електроенергію повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції.

В наслідок порушення грошових зобовязань, згідно пункту 4.2.1 договору, відповідачу нарахована пеня, розмір якої відповідно до доданого позивачем до позовної заяви розрахунку становить 54743,64 грн. за період з 01.02.2016 року по 01.02.2017 року.

Позивач має право вимагати від відповідача сплатити пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості. Пеня нараховується за весь період прострочення з дати закінчення строку оплати кожного відповідного рахунку до моменту повної оплати відповідачем ціни договору.

Частина шоста статті 232 Господарського кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами вищевказаного договору поставки.

У поданому до суду відзиві на позов відповідач просить суд зменшити розмір пені до 100 %.

В обгрунтування такого клопотання про зменшення розміру пені відповідач посилається на невідповідність фактичної вартості комунальних послуг з водопостачання та водовідведення затвердженим тарифам, несвоєчасну оплату вартості згаданих послуг споживачами, а також необхідністю значних фінансових вкладень для забезпечення якості наданих відповідачем послуг з водопостачання та водовідведення.

Згідно частини першої статті 233 Господарського кодексу України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Суд, при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен обєктивно оцінити, чи є дані випадки винятковими, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Приймаючи до уваги наведені відповідачем доводи в обгрунтування клопотання про зменшення розміру пені, зокрема, відсутність заборгованості, невідповідність фактичної вартості комунальних послуг з водопостачання та водовідведення затвердженим тарифам, несплату населення за фактично надані відповідачем послуги в повному обсязі, що негативно впливає на фінансовий стан відповідача, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобовязань у даному випадку, суд зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню зі відповідача, на 50 %, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково (у розмірі 50 %) в сумі 27371,82 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 27371,82 грн. суд відмовляє.

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 17057,46 грн. за період з 23.09.2015 року по 14.01.2017 року та 3 % річних в сумі 4034,12 грн. за період з 01.02.2016 року по 01.02.2017 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 4034,12 грн. за період з 01.02.2016 року по 01.02.2017 року та інфляційних збитків в сумі 17057,46 грн. за період з 23.09.2015 року по 14.01.2017 року є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 наведеного вище Кодексу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 27371,82 грн. пені, 4034,12 грн. 3 % річних та 17057,46 грн. інфляційних збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В іншій частині вимог щодо стягнення пені в сумі 27371,82 в задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 9, ідентифікаційний код 03352455) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (40035, м. Суми, вул. Прокофєва, буд. 9; р/р № 0505 в СФ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 337546, ідентифікаційний код 24000329) пеню в сумі 27371,82 грн., 3 % річних в сумі 4034,12 грн., інфляційні збитки в сумі 17057,46 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

3. В іншій частині позову щодо стягнення пені в сумі 27371,82 грн. відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.05.2017.

Суддя ОСОБА_3