ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 926/1201/17

За позовом державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, м.Чернівці

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Хотин Чернівецької області

про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 9573,44 грн. та розірвання договору оренди.

суддя Дутка В.В.

Представники:

від позивача - Попович Д.М., ліквідатор

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: державне підприємство "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України звернулося до господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 9573,44 грн. та розірвання договору оренди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по бухгалтерському обліку позивача на 01.03.2017р. рахується дебіторська заборгованість відповідача за невнесені платежі в розмірі 9573,44 грн. яка виникла за період з листопада 2012р. по лютий 2016р.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 04.04.2017р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 24.04.2017р.

Ухвалою від 24.04.2017р. розгляд справи відкладено на 15.05.2017р.

У судовому засіданні 15.05.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання не з'явився, поштові конверти надіслані на його адресу: м.Хотин, вул. Хмельницького, 3/4 повернуті до господарського суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Чернівецької області від 22.09.2016р. у справі №5027/805-6/2012 визнано банкрутом Державне підприємство "Дослідне господарство "Центральне".

По бухгалтерському обліку позивача станом на 01.03.2017р. рахується дебіторська заборгованість відповідача за невнесені орендні платежі в розмірі 9573,44 грн., яка виникла за період з листопада 2012р. по лютий 2016 року.

Стаття 39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачає, що ліквідатор з дня свого призначення пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

У лютому 2017 року Головним територіальним управлінням юстиції в Чернівецькій області проведено планову перевірку діяльності арбітражного керуючого Поповича Д.М. В ході перевірки досліджувалися питання виконання функцій ліквідатора ДП ДГ "Центральне". За результатами перевірки Головним територіальним управлінням юстиції в Чернівецькій області видано розпорядження №01 від 28.02.2017р. арбітражному керуючому Поповичу Д.М. під час виконання повноважень ДП ДГ "Центральне" у термін до 30 календарних днів здійснити необхідні юридичні дії, спрямовані на стягнення на користь банкрута дебіторської заборгованості та на повернення майна банкрута, яке знаходиться у третіх осіб. Для цього арбітражного керуючого зобов'язано зокрема подати до суду позов про стягнення дебіторської заборгованості з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Таким чином, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за оренду нежитлового приміщення в сумі 9573,44 грн. та розірвання договору оренди №26 від 25.09.2009р.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

25.09.2009 року між державним підприємством «Дослідне господарство «Центральне» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди №26 (далі - договір).

За умовами п. 1.1 договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду частину 188,25 кв.м. свинарника маточника балансовою вартістю 17354,76 грн.

За умовами п. 3.1 вказаного договору орендна плата перераховується в касу позивача у розмірі 131,61 грн. за один місяць рівними частками щокварталу відповідно до розрахунку орендної плати.

Відповідно до п.4.2 договору орендар зобов'язується своєчасно вносити орендну плату, платежі, відрахування й податки.

Частиною 1 статті 759 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Законом України від 10.04.1992 № 2269-ХІІ "Про оренду державного та комунального майна" (надалі - Закон) встановлено особливості укладення, виконання та припинення договорів оренди державного та комунального майна.

Отже, при вирішенні даного спору застосуванню підлягають положення ЦК України з урахуванням спеціальних норм ГК України та Закону.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судовим розглядом справи встановлено невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати за договором оренди нерухомого майна від 25.09.2009р. № 26 у розмірі 9573,44 грн. за період з истопада 2012 р. по лютий 2016 року, інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, в ході розгляду справи не виявлено, відтак, позов у частині вимоги про стягнення основного боргу за вказаним договором підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п.4.2 договору орендар зобов'язується своєчасно вносити орендну плату, платежі, відрахування й податки.

Термін дії договору до 01.10.2019р.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін за рішенням арбітражного суду в разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та на інших підставах, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Враховуючи, невиконання відповідачем своїх зобов'язань по сплаті орендної плати в період з листопада 2012р. по лютий 2016 р., тобто більше трьох років, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання договору оренди №26 від 25.09.2009р.

Судові витрати слід покласти в порядку ст. 49 ГПК України на відповідача, в зв'язку з задоволенням позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (58026, м. Чернівці, вул. Каштанова, 20, ідентифікаційний код 00729876) 9573,44 грн. заборгованість по орендній платі та 3200,00 грн. судового збору.

3.Розірвати договір оренди №26 від 25.09.2009р., укладений між державним підприємством «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Повне рішення складено і підписано 15.05.2017р.

Суддя В.В.Дутка