РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/21413/16

За позовом приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод»

До відповідача-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного

товариства «Українська залізниця»

До відповідача-2 публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

Про стягнення 102180,00 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від позивача Писанко О.І. (за дов.)

від відповідача-1 Будова Н.М. (за дов.)

від відповідача-2 не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулось з позовом приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» (далі - ПрАТ «КЕВРЗ) до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов'язання відповідача сплатити на користь позивача 102180,00 грн..

Позовні вимоги мотивовані наданням позивачем відповідачу безоплатних послуг зі зберігання металобрухту, фактичні витрати по збереженню якого підлягають відшкодуванню останнім. Обґрунтовуючи свої доводи позивач посилається на факт наявності на його території 61 тонни 507 кг металобрухту, який утворився внаслідок виконання позивачем робіт з модернізації моторвагонного рухомого складу, а саме: електропоїзда № 630, електропоїзда № 650 та електропоїзда № 553. Роботи позивачем здійснювалось на виконання договору від 28.10.2015 № ПЗ/НРП-151657/НЮ, відповідно до п. 7.5 якого відповідач зобов'язався прийняти металобрухт за адресою ПрАТ «КЕВРЗ» та вивезти його протягом строку надання послуг - до 09.12.2015 по електропоїзду № 630, до 28.12.2015 по електропоїзду № 650, до 31.12.2015 по електропоїзду № 553. Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за вказаним договором, позивач несе витрати та ризики, пов'язані із тривалим безпідставним зберіганням металобрухту, власником якого є відповідач. На думку позивача, відповідач зобов'язаний сплатити 102180,00 грн., що є вартістю зберігання металобрухту за весь період.

Суд своєю ухвалою від 25.11.2016 порушив провадження у справі № 910/21413/16.

Суд своєю ухвалою від 16.01.2017 залучив до участі у справі публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» як іншого відповідача.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про зміну предмету позову. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача 102180,00 грн. збитків з розрахунку 97,50 грн. за добу. До складу даних витрат позивач включив:

- суму податку на землю відповідно до площі, яку займає склад для зберігання металобрухту;

- заробітну плату одного працівника охорони, відповідального за охорону території, на якій знаходиться склад;

- заробітну плату комірника складу;

- надбавку на заробітну плату охоронця і комірника;

- обов'язкові платежі - єдиний соціальний внесок;

- адміністративні витрати, які нараховуються на всі види робіт (послуг), що надаються підприємством;

- прибуток, який нараховується на всі види робіт (послуг), що надаються підприємством.

Дана заява прийнята судом до розгляду, оскільки підстави позову залишились незмінними. Зокрема, вимоги про відшкодування збитків ґрунтуються на тих самих фактичних обставинах, які наведені у позовній заяві - порушення відповідачем свого обов'язку за договором від 28.10.2015 № ПЗ/НРП-151657/НЮ щодо вивезення 61 тонни 507 кг металобрухту, який утворився внаслідок виконання позивачем робіт з модернізації моторвагонного рухомого складу, а саме: електропоїзда № 630, електропоїзда № 650 та електропоїзда № 553.

Відповідач-1 у наданих суду поясненнях позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що нема підстав для стягнення з нього ні плати за зберігання, оскільки відповідний договір між сторонами на укладено, ні збитків, оскільки понесені позивачем витрати не є додатковими. Крім того, відповідач вважає, що весь фактично наданий металобрухт було вивезено залізницею, а позивач не здійснював належний облік металобрухту та не повідомляв про його кількість.

Розглянувши надані учасниками справи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

28.10.2015 приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 р.» (виконавець), яке у 2016 році перейменоване на приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод», (виконавець) та державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» (замовник), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», уклали договір № ПЗ/НРП-151657/НЮ на модернізацію моторвагонного рухомого складу (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати послуги у 2015 році з модернізації під час капітального ремонту КРП електросекцій серії ЕР9М,Є.

Виконавець зобов'язується здійснити у встановлений строк послуги з модернізації, замовник зобов'язується прийняти ці послуги відповідно до вимог зазначених в «Положенні про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу», затвердженого наказом Міністерства транспорту України» № 261 від 22.04.2002, та здійснити відповідну оплату наданих послуг (п. 1.2 Договору).

За п. 2.7. Договору дата підписання акту приймання з капітального ремонту моторвагонного рухомого складу, його вузлів та агрегатів є підставою для нарахування податкових зобов'язань виконавцем.

Розділом 7 Договору врегульовані також відносини сторін, пов'язані з поверненням металобрухту, який утворюється при виконанні виконавцем модернізації електросекцій замовника та не відповідає ознакам зворотних відходів і належить замовнику. Зокрема, ним передбачено, що:

- виконавець повертає (передає), а замовник приймає за актом приймання-передачі металобрухт, який фактично утворився при виконанні модернізації електросекцій замовника і не відповідає ознакам зворотних відходів (п. 7.2 Договору);

- виконавець утворює на підприємстві комісії з обліку металобрухту, який фактично утворився при ремонті виконавцем моторвагонного рухомого складу (далі - МВРС), вузлів та агрегатів замовника. Вказані комісії з обліку металобрухту складають акти, в яких зазначаються фактична вага та марка металобрухту, що утворився з матеріалів та комплектуючих виробів, які підлягають поверненню при виконанні модернізації електросекцій виконавцем МВРС, вузлів та агрегатів замовника. На підставі фактичних даних, зазначених в актах комісій з обліку металобрухту, складаються акти приймання-передачі металобрухту між виконавцем та замовником. Вищезазначені акти комісії (комісій) з обліку металобрухту в обов'язковому порядку додаються до актів приймання-передачі металобрухту між виконавцем та замовником. Замовник має право контролювати фактичне утворення металобрухту при ремонті виконавцем МВРС, вузлів та агрегатів (п. 7.3 Договору);

- виконавець зобов'язується щомісячно письмово повідомляти замовника про кількість металобрухту, фактично утвореного при виконанні капітального ремонту МВРС замовника. Сторони підписують акти приймання-передачі металобрухту протягом 5 днів після закінчення капітального ремонту кожної одиниці ремонту МВРС (п. 7.4 Договору);

- виконавець повертає (передає), а замовник зобов'язується прийняти металобрухт за адресою виконавця та вивезти його протягом строку проведення виконавцем ремонту МВРС, вузлів та агрегатів замовника, але не пізніше ніж 40 робочих днів з моменту підписання акту приймання - передачі металобрухту (п 7.5 Договору);

- представник замовника при прийнятті металобрухту повинен розписатися за отримання металобрухту та видати представнику виконавця доручення на отримання даної партії металобрухту (п. 7.6 Договору);

- виконавець відповідає за збереження металобрухту перед замовником відповідно до норм цивільного законодавства, які регулюють правовідносини сторін при укладанні договору на модернізацію електросекцій (п. 7.7 Договору).

У грудні 2015 року позивач завершив виконання робіт з модернізації електропоїздів ЕР-9Є № 630, ЕР-9Є № 650 та ЕР-9М № 553, про що свідчать підписані сторонами акти приймання з модернізації моторвагонного рухомого складу, його вузлів та агрегатів:

- від 09.12.2015 (щодо електропоїзда ЕР-9Є № 630);

- від 28.12.2015 (щодо електропоїзда ЕР-9Є № 650);

- від 31.12.2015 (щодо електропоїзда ЕР-9М № 553).

Комісією з обліку металобрухту у грудні 2015 року складені акти утворення брухту чорних та кольорових металів на ПрАТ «КЕВРЗ» від капітального ремонту електропоїздів ЕР-9Є № 630, ЕР-9Є № 650 та ЕР-9М № 553, які підписані представниками залізниці.

Зокрема, утворення брухту чорних та кольорових металів від капітального ремонту електропоїзда ЕР-9Є № 630 склало 25,393 тонн (акт від 02.12.2015), від капітального ремонту електропоїзда ЕР-9Є № 650 - 25,459 тонн (акт від 14.12.2015), від капітального ремонту електропоїзда та ЕР-9М № 553 - 24,628 тонн (акт від 30.12.2015).

Як зазначено вище, пунктом 7.5 Договору було покладено на замовника обов'язок прийняти металобрухт за адресою виконавця та вивезти його протягом строку проведення виконавцем ремонту МВРС, вузлів та агрегатів замовника, але не пізніше ніж 40 робочих днів з моменту підписання акту приймання - передачі металобрухту.

Водночас, за умовами п. 7.4 Договору, акт приймання-передачі металобрухту сторони повинні були підписати протягом 5 днів після закінчення капітального ремонту кожної одиниці ремонту МВРС.

Отже, відповідач зобов'язаний був вивезти металобрухт протягом 45 днів після підписання вказаних вище актів приймання з модернізації моторвагонного рухомого складу, його вузлів та агрегатів.

Надані позивачем та відповідачем документи свідчать про часткове виконання останнім даного обов'язку. Так, відповідно до акту прийому-передачі металобрухту від 26.04.2016, відповідач вивіз 0,462 тонни металобрухту, що утворився від капітального ремонту електропоїзда ЕР-9Є № 630, 0,924 тонни металобрухту, що утворився від капітального ремонту електропоїзда ЕР-9Є № 650, та 6,043 тонни металобрухту, що утворився від капітального ремонту електропоїзда ЕР-9М № 553.

30.03.2016 за актом прийму-передачі відповідач вивіз 5,5 тонн металобрухту, що утворився від капітального ремонту електропоїзда ЕР-9Є № 630, а 14.04.2016 за відповідним актом ще 2,180 тонни металобрухту, що утворився від капітального ремонту даного електропоїзда.

29.03.2016 відповідачем було вивезено 1,968 тонни металобрухту, що утворився від капітального ремонту електропоїзда ЕР-9Є № 650.

Таким чином, документально підтверджено вивезення відповідачем 17,077 тонни брухту чорних та кольорових металів від капітального ремонту електропоїздів ЕР-9Є № 630, ЕР-9Є № 650 та ЕР-9М № 553.

Акт приймання-передачі металобрухту від 05.05.2016, який надано відповідачем, не містить ідентифікації щодо електропоїзда (електропоїздів), від капітального ремонту якого (яких) він утворився. А тому, враховуючи здійснення позивачем ремонту іншого моторвагонного рухомого складу, вивезення металобрухту за яким не є предметом дослідження у даній справі, суд не може прийняти акт від 05.05.2016 як доказ, що підтверджує виконання відповідачем свого обов'язку у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, відповідач не виконав свого обов'язку щодо вивезення 58,403 тонн брухту чорних та кольорових металів, що утворився від капітального ремонту електропоїздів ЕР-9Є № 630, ЕР-9Є № 650 та ЕР-9М № 553, який продовжує зберігати позивач.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов'язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Водночас, витрати, які позивач кваліфікує як збитки, не є невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання, тобто не є додатково понесеними витратами у зв'язку зі зберіганням металобрухту.

Зокрема, позивач у вартість зберігання металобрухту за добу (97,50 грн.) включив:

- суму податку на землю відповідно до площі, яку займає склад для зберігання металобрухту;

- заробітну плату одного працівника охорони, відповідального за охорону території, на якій знаходиться склад;

- заробітну плату комірника складу;

- надбавку на заробітну плату охоронця і комірника;

- обов'язкові платежі (єдиний соціальний внесок);

- адміністративні витрати, які нараховуються на всі види робіт (послуг), що надаються підприємством;

- прибуток, який нараховується на всі види робіт (послуг), що надаються підприємством.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу (далі - ПК) України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Ст. 270 ПК України передбачено, що об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Отже, позивач сплачує земельний податок за земельну ділянку, яка перебуває у його власності (користуванні) незалежно від використання її в своїх особистих цілях чи ні.

Тобто, сплата позивачем податку за земельну ділянку не є додатково понесеними витратами у зв'язку з зберіганням металобрухту, тому не є збитками згідно зі ст. 225 ГК України.

До розрахунку включена заробітна плата охоронця, що не є додатково понесеними витратами у зв'язку з зберіганням металобрухту, оскільки охоронець є штатним працівником, який охороняє всю територію заводу, а це 11,6 га (склад же розташований лише 77,07 м. кв.) та отримує заробітну платню (тарифна ставка охоронця в місяць) незалежно від об'єкта охорони та виконаної роботи.

Також не є додатково понесеними витратами заробітна плата комірника, оскільки комірник є штатним працівником, який отримує заробітну платню (тарифна ставка комірника в місяць) незалежно від виконаної роботи. Оскільки прийняття на роботу охоронців та комірника не є наслідком порушення відповідачем зобов'язання за Договором, витрати по оплаті їх роботи не перебувають у залежності від стану виконання відповідачем своїх обов'язків.

До розрахунку необґрунтовано включені також адміністративні витрати, прибуток та податок на додану вартість, що не є додатково понесеними витратами у зв'язку з зберіганням металобрухту.

Таким чином, понесення даних витрат позивачем не перебуває у причинно-наслідковому зв'язку між порушенням відповідачем зобов'язань за Договором, що свідчить про відсутність правових підстав кваліфікувати їх як збитки, понесені у зв'язку з порушенням Договору відповідачем. Дана обставина є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 11.05.2017.

Суддя С. А. Ковтун