ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року Справа № 904/2019/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач),

суддів: Дармін М.О., Сизько І.А.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін у судове не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва м. Миколаїв на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2017 року у справі № 904/2019/17

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва м. Миколаїв

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" м. Дніпро

про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 947 грн. 33 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" безпідставно отримані грошові кошти у сумі 947 грн. 33 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2017 року по справі №904/2019/17 (головуючий суддя Фещенко Ю.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення мотивовано тим, що кошти, перераховані банком на рахунок фізичної особи-пенсіонера за договором і за наявності правових підстав, не можуть бути стягнуті з ПАТ КБ "Приватбанк", як безпідставно отримані, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки банк не є власником або набувачем перерахованих Пенсійним фондом коштів, та не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку одержувача таких коштів та його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на особові карткові рахунки одержувачів.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що враховуючи факт відсутності інформації про наявність всієї зарахованої суми на поточному рахунку пенсіонера ОСОБА_1 станом на час звернення управління із завою про повернення суми зарахованої пенсії, сума неповернутих грошових коштів може вважатися безпідставно отриманими грошовими коштами.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не є власником коштів, перерахованих Фондом. Банк зобов'язаний зарахувати відповідні суми на особові карткові рахунки одержувачів і за невиконання цього обов'язку Банк несе відповідальність, передбачену Порядком і Договором. Саме одержувачі є власниками коштів, перерахованих Фондом, і Банк не мас права ними розпоряджатись без згоди і розпоряджень власників.

На момент отримання Банком від позивача листа про повернення перерахованих грошових коштів в розмірі 999 грн., вимога позивача була виконана в межах залишку грошових коштів, наявного на рахунку, в сумі 51,67 грн., залишок кштів на рахунку ОСОБА_1 був відсутнім, що унеможливило їх повернення відповідно до умов параграфу 4 ст.8 Договору, в якому визначено, що зазначені суми пенсій підлягають поверненню банком лише за умови їх наявності на поточному рахунку пенсіонера.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 року

прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 11.05.2017 року.

Представники скаржника (відповідача) та позивача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 11.05.2017 року не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Із метою отримання зарахованих грошових коштів та на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 04.07.1998 № 734", 05.01.2010 між Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі позивач, фонд) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (далі відповідач, банк) було укладено договір № 05/01/10-15 (далі - договір, а.с.10-14), відповідно до параграфу 1 статті 1 якого банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (з наступними змінами) (далі - Порядок).

Згідно з параграфом 2 статті 3 договору банк зобов'язується забезпечити зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів Фонду.

Відповідно до параграфу 3 статті 1 договору взаємовідносини між фондом та банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах регулюються Порядком, цим договором та договорами про зміну договору, що є його невід'ємними частинами.

У параграфі 1 статті 10 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з 01.01.2010 і діє до 01.01.2011.

05.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони внесли зміни у параграф 1 статті 10 договору, шляхом заміни цифри "2011" на "2012". Крім того, сторони домовились доповнити статтю 10 договору параграфом 3 такого змісту:

- "Цей договір може бути пролонгований на тих же умовах на наступний календарний рік у разі визнання банку переможцем конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги на цей період, та якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не висловила бажання його розірвати." (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається, що доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору до матеріалів справи сторонами не долучено.

Згідно із зазначеним договором сума пенсій, належних ОСОБА_1, перераховувалась на її поточний рахунок, який відкритий у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК.

17.03.2016 р. Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва надіслало відповідачеві розпорядження про повернення пенсійних коштів, нарахованих на ім'я ОСОБА_1 за лютий 2016 року у розмірі 999,00 грн., у зв'язку із смертю пенсіонера, дата смерті 28.02.2016р.

У відповідь відповідач надіслав листа №20.1.0.0.0/7-20160318/4048 від 18.03.2016 року, в якому повідомив про те, що вимога позивача виконана в межах залишку грошових коштів, наявного на рахунку, в сумі 51,67 грн.

Звертаючись із позовом до суду, позивач вказував на те, що в березні 2016 року ним помилково було перераховано на рахунок, відкритий в філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" - Миколаївське регіональне управління Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", пенсію громадянці ОСОБА_1 за березень 2016 року в сумі 999 грн. 00 коп. Проте, 16.03.2016 позивачем було отримано списки померлих громадян за лютий 2016 року, надіслані Інформаційним центром персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України для опрацювання та здійснення контролю за своєчасністю припинення та виплати пенсії, відповідно до яких ОСОБА_1 померла 28.02.2016. При цьому, після звернення до відповідача, останнім було повернуто лише 51 грн. 67 коп. в межах наявного залишку. Позивач вважає, що відповідачем грошові кошти в сумі 947 грн. 33 коп. набуті без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим позивач у відповідності до статті 1212 Цивільного кодексу України просить їх стягнути з відповідача.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

За приписами статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до пункту 1.7. вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12 зазначеної Інструкції стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Відповідно до пунктів 1.38., 1.39. статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Списання примусове - списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Пунктом 22.9. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів у Україні" визначено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Пунктом 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 передбачено, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Зазначена правова норма кореспондуються з параграфом 4 статті 8 договору, відповідно до якого суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, банк повертає фонду за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача, за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Як вбачається з виписки по картці/рахунку пенсіонерки ОСОБА_1 за період з 15.02.2016 по 18.03.2016, долученій відповідачем до матеріалів справи разом з відзивом на позов, грошові кошти на рахунок одержувача були зараховані банком 15.03.2016, тобто до отримання банком повідомлення про смерть одержувача та відповідного розпорядження органу Пенсійного фонду.

Матеріалами справи підтверджується, що на вимогу Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва № 3206/04 від 17.03.2016 ПАТ "Приватбанк" 18.03.2016 повернуло фонду зараховані на рахунок одержувача - пенсіонерки ОСОБА_1 грошові кошти (у зв'язку з її смертю 28.02.2016) в межах наявного залишку на день отримання повідомлення про смерть останнього у сумі 51 грн. 67 коп., про що банк повідомив Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва відповідним листом від 18.03.2016 №20.1.0.0.0/7-20160318/4048 (а.с.18).

Вказане підтверджується банківською випискою по рахунку пенсіонерки - ОСОБА_1 за період з 15.02.2016 по 18.03.2016, відповідно до якої станом на 18.03.2016 - дату списання коштів з картки пенсіонерки ОСОБА_1 за вимогою Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва, залишок коштів на рахунку останньої складав 51 грн. 67 коп.

З вказаної банківської виписки також вбачається, що решта пенсійних коштів у загальній сумі 949 грн. 95 коп., яка обліковувалась на поточному рахунку пенсіонерки ОСОБА_1, була:

- переведена 15.03.2016 на свою "Копілку" - 49 грн. 95 коп., після чого залишок коштів на рахунку склав 951 грн. 67 коп.;

- отримана 15.03.2016 особою (особами), яка володіла банківською карткою, шляхом зняття готівки за допомогою банкомату, після чого залишок коштів на рахунку склав 51 грн. 67 коп.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Відповідно до положень п.1,3, 1.39 ст. 1, п. 7.1.2 ст. 7 та ст. 30 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні гроші, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача, у звязку з чим виникає право власності на кошти, які знаходяться на рахунку, відкритому у банку, належать власнику цього рахунку.

Таким чином, ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не є власником коштів, перерахованих Фондом. Банк зобов'язаний зарахувати відповідні суми на особові карткові рахунки одержувачів і за невиконання цього обов'язку Банк несе відповідальність, передбачену Порядком і Договором. Саме одержувачі є власниками коштів, перерахованих Фондом, і Банк не мас права ними розпоряджатись без згоди і розпоряджень власників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2015 у справі № 904/3561/15.

Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6 Інструкції).

В свою чергу підставою для отримання готівкових коштів за допомогою платіжної картки через банкомат є правильне введення ПІН-коду (персональний ідентифікаційний номер) - коду, який відомий тільки власнику платіжної картки і необхідний для його ідентифікації під час здійснення операцій з використанням платіжної картки. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу, а також за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами процедур Банк не міг установити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами.

Наведені обставини свідчать, що ПАТ "Приватбанк" при поверненні коштів з рахунку померлої пенсіонерки ОСОБА_1 на рахунок Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва діяло в межах приписів чинного законодавства та умов договору про виплату пенсій № 05/01/10-15 від 05.01.2010.

Таким чином, на момент отримання Банком від позивача листа про повернення перерахованих грошових коштів в розмірі 999 грн., вимога позивача була виконана в межах залишку грошових коштів, наявного на рахунку, в сумі 51,67 грн., залишок кштів на рахунку ОСОБА_1 був відсутнім, що унеможливило їх повернення відповідно до умов параграфу 4 ст.8 Договору, в якому визначено, що зазначені суми пенсій підлягають поверненню банком лише за умови їх наявності на поточному рахунку пенсіонера, чим спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином кошти, перераховані банком на рахунок фізичної особи-пенсіонера за договором і за наявності правових підстав, не можуть бути стягнуті з ПАТ КБ "Приватбанк", як безпідставно отримані, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.10.2015 у справі № 904/1931/15.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва м. Миколаїв залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2017 року у справі № 904/2019/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 13.05.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.А. Сизько