РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017Справа №913/26/17

За позовом: Компанії EFFECTIVE SOLUTIONS INCORPORATED

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання"

про визнання договору удаваним, визнання договору чинним та частково виконаним

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Баскевич Д.В. - представник за довіреністю

Від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Компанія EFFECTIVE SOLUTIONS INCORPORATED звернулась до Господарського суду Луганської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання" про визнання договору удаваним, визнання договору чинним та частково виконаним.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.01.2017 року порушено провадження у справі № 913/26/17.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.02.2017 року справу № 913/26/17 передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

За результатом проведення автоматизованого розподілу судової справи № 913/26/17, справу передано для подальшого розгляду судді Шкурдовій Л.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 року справу №913/26/17 прийнято до свого провадження суддею Шкурдовою Л.М. та призначено до розгляду.

Позивачем у справі заявлені вимоги про визнання договору про виконання послуг №2711 від 27.11.2014, укладений між Компанією EFFECTIVE SOLUTIONS INCORPORATED та Товариством з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання", - удаваним правочином; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати Договір про виконання послуг №27/11 від 27.11.2014 таким, що укладений для виконання послуг з аналізу робочої конструкторської документації за проектом Установка з отримання технічних розчинників, та станом на 19.12.2015 ТОВ Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання отримало від Компанії EFFECTIVE SOLUTIONS INCORPORATED за Договором про виконання послуг від №27/11 від 27.11.2014 року послуги з аналізу робочої конструкторської документації за проектом Установка з отримання технічних розчинників."

Відповідач позов визнав, про що подав заяву 06.02.2017 року.

У судовому засіданні 20.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення відповідача про час і місце проведення судового засідання, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання представника відповідача, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2014 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір виконання послуг №27/11 від 27.11.2014 року (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору виконавець зобов'язався за завданням замовника та на підставі наданих замовником технічних завдань розробити робочу конструкторську документацію та надати їх результат замовнику, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити їх результат. Конструкторська документація необхідна для використання для власної господарської діяльності замовника. Послуги надаються на території України.

Згідно з п.1.2. Договору виконавець зобов'язується розробити наступну документацію: робочу конструкторську документацію в наступному об'ємі: креслення загального виду, креслення деталей та вузлів (креслення щодо збирання).

27 листопада 2014 року сторонами договору підписано Додаток №1 до Договору про виконання послуг №27/11, згідно якого сторонами погоджено, що виконавець повинен виконати розробку робочої конструкторської документації, строк виконання до 31 грудня 2014 року, загальна вартість робіт складала 56500,00 дол.США з оплатою на протязі 90 днів з моменту підписання Акту виконаних робіт.

19.12.2015 року сторонами без зауважень та заперечень підписано Акт здачі-приймання робіт №1 до Договору згідно якого сторони затвердили, що виконавець за договором виконав Розробку робочої конструкторської документації, загальна вартість 56500,00 дол.США.

Звертаючись з позовом до суду позивач стверджує, що відобразивши в п.1.2. договору, Додатку №1 до Договору №27/11 та Акті здачі-приймання робіт №1 до Договору виконання робіт «Розробка робочої конструкторської документації» сторонами було фактично приховано виконання інших послуг, а саме - «Аналізу робочої конструкторської документації з наданням аналітичного висновку за проектом - Установка з отримання технічних розчинників». З зазначених підстав позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає, що Договір виконання послуг №27/11 від 27.11.2014 року, укладений між сторонами, є удаваним правочином.

Відповідач позов визнав та в наданій відповідачем заяві про визнання позову зазначив, що на виконання умов Договору відповідачем було передано позивачу робочу конструкторську документацію «По проекту установки по отриманню технічних розчинників» згідно з актом прийому-передачі конструкторської документації від 27.11.2014 року та 19.12.2014 року відповідач отримав від позивача аналітичний висновок «Робоча конструкторська документація по проекту установка по отриманню технічних розчинників», про що сторонами договору підписано акт прийому-передачі від 19.12.2014 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Подана відповідачем заява про визнання позову судом задоволенню не підлягає, а у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Отже суд ухвалює рішення про нікчемність або недійсність удаваного правочину у тому випадку, коли такий правочин, який насправді вчинено, суперечить закону. При цьому у разі наявності спору між сторонами, спір вирішується із застосування тих правових норм, якими регулюються правовідносини між сторонами за тим правочином, який сторонами укладено насправді.

Судом встановлено, що за своєю юридичною природою спірний договір є договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт, що регулюється главою 62 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 892 Цивільного кодексу України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

В зв'язку з тим, що укладений сторонами договір є договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт у разі виникнення спору між ними щодо неналежного виконання умов договору, він буде вирішуватися із застосування правових норм, які регулюють правовідносини за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт.

Предмет розгляду даного спору не пов'язаний із вирішенням спору між сторонами щодо неналежного виконання умов укладеного сторонами Договору, позивач не просить суд визнати Договір виконання послуг №27/11 від 27.11.2014 року недійсним, як такий, що суперечить закону. Позивачем заявлені вимоги про встановлення того факту, що укладений сторонами договір є удаваним, в зв'язку з чим суд розглядає дану справу в межах заявлених позивачем вимог.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи те, що відповідно до вимог господарського процесуального законодавства господарським судам не надано повноважень встановлювати юридичні факти, позивачем не доведено наявність порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 03.05.2017 р.