ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2017 Справа № 907/910/16

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Бобрик Г.Й., суддів Пригара Л. І., Ремецькі О. Ф.

розглянувши матеріали справи № 907/910/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

в особі Закарпатської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації, м. Тячів

про стягнення 83 123,41 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, представник по довіреності № 1153 від 12.12.2016 року

від відповідача - не з'явився

Суть спору: публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м. Київ в особі Закарпатської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Ужгород звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації про стягнення 83 123,41 грн., з яких: 81 603,97 грн. - заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 542,80 грн. - 3% річних та 976,65 грн. - інфляційних витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не відшкодовані витрати за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з січня по листопад 2016 року, які надавалися позивачем пільговим категоріям абонентів на загальну суму 81 603,97 грн.

Під час розгляду справи, представник позивача підтримала доводи, викладені у позові та повідомила суд, що на виконання вимог суду надсилала відповідачу акт звірки взаємних розрахунків стосовно спірної суми заборгованості станом на день розгляду справи, однак, відповідач звірку не здійснив, акти не повернув.

Відповідач не надав на вимогу суду доказів звірки взаємних розрахунків з позивачем по спірній заборгованості.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що зобов'язання відповідача щодо відшкодування витрат позивача по наданню пільг поставлено в залежність від факту надходження коштів на рахунок відповідача (щомісячних сум субвенцій) і, відповідно, є неможливим для виконання відповідачем у випадку відсутності відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок відповідача цільових коштів державних субвенцій. Також відповідач посилається на відсутність договірних відносин з позивачем у даному спірному періоді.

За наведених обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встанови наступне.

В силу ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій встановлено, що пільги щодо оплати житлово - комунальних транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 року, споживачами, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що Закарпатська філія публічного акціонерного товариства "Укртелеком" протягом січня - листопада 2016 року надавала телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян м. Тячева та Тячівського району передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України "Про охорону дитинства".

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за спірний період, відповідачем не відшкодовані.

Фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, що передбачено ст. 20 Закону України "Про державні соціальні гарантії", ст. ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України.

ОСОБА_1 соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області є розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг і відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

У вище перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п. 5 Порядку № 256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій.

Поряд з цим, позивач, на виконання вимог п. 10 Положення про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, щомісячно надсилав на електронну адресу розпорядника "Розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг", а також надсилав розрахунок щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою - 2 "пільга" на паперових носіях.

Згідно з п. 11 вищеназваного Положення на відповідача покладено обов'язок звіряння наданої інформації, складання актів звіряння.

На виконання наведеного, позивач складав акти звіряння, розрахунки видатків, звіти та надсилав їх відповідачу - ОСОБА_1 соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, докази чого долучені до позовної заяви.

За спірний період (01 січня по 01 грудня 2016 року) Закарпатською філією публічного акціонерного товариства "Укртелеком" надано послуги зв'язку на пільгових умовах абонентам м. Тячева та Тячівського району, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, в розмірі 81 603,97 грн.

Позаяк, відповідач понесені позивачем витрати внаслідок надання телекомунікаційних послуг в сумі 81 603,97 грн. за період з січня по листопад 2016 року не відшкодував, незважаючи на те, що позивач звертався до відповідача з відповідними вимогами 21.01.216 року, 14.06.2016 року та 08.11.2016 року відшкодувати вартість наданих послуг, на що відповідач повідомив про відсутність коштів для оплати пільг. Наведене стало причиною для передання позивачем даного спору на вирішення господарським судом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 81 603,97 грн. основного боргу підлягають задоволенню судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 50 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Частина 2 ст.218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року, у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 року та у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі №15/5027/715/2011.

За таких обставин, ОСОБА_1 соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

За вказаних обставин, посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок відповідача цільових коштів державних субвенцій як на обставини, які виключають його обов'язок з оплати послуг наданих позивачем пільговим категоріям громадян, суд вважає безпідставним.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі здійснив зобов'язання по відшкодуванню витрат, понесених позивачем за період з січня по листопад 2016 року (включно) внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, відповідач, у порушення приписів ст. 33 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Крім стягнення суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача 542,80 грн. 3% річних та 976,65 грн. інфляційних втрат від суми боргу за спірний період прострочення.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, для застосування ст. 625 ЦК України, необхідно встановити наявність прострочення грошового зобов'язання та період прострочення відповідачем строків, в тому числі необхідно встановити початок періоду такого порушення.

Як вже зазначалось, такий період встановлюється виключно договором або законом.

Однак господарський договір між сторонами не укладався, не передбачений такий строк і вищезазначеними законами України, що регулюють дані відносини, а тому сторонами або законом не встановлена конкретна дата сплати - виконання господарського зобов'язання, зі спливом якої починається порушення зобов'язання.

Позивачем не доведений конкретний період, з зазначенням точної дати обов'язку виконання грошового зобов'язання відповідачем, договір між сторонами не укладений, а вищезазначеними законами такий строк не встановлено, доказів звернення з письмовою вимогою до відповідача про сплату боргу позивач не надав (наявні у справі листи позивача до відповідача не містять в собі визначеної суми боргу та строку її сплати), що унеможливлює встановлення конкретної дати початку порушення зобов'язання та вірного розрахунку інфляційних витрат та 3% річних.

Тому, заявлені позивачем до відповідача вимоги про стягнення 542,80 грн. 3% річних та 976,65 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір, суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації (90500, м. Тячів, вул. Незалежності, 29; ) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Закарпатської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4; ) 81 603,97 (вісімдесят одна тисяча шістсот три гривні 97 коп.) боргу та 1 352,78 (одна тисяча триста п'ятдесят дві гривні 78 коп.) на відшкодування судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення суду проголошено 10.05.2017 року.

Повне рішення складено 16.05.2017 року.

Головуючий суддя Бобрик Г.Й.

Суддя Пригара Л. І.

Суддя Ремецькі О. Ф.