ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.04.2017 Справа № 907/163/17

За позовом Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 академії аграрних наук України, м. Київ

ДО Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_1 академії аграрних наук України, с. В.Бакта Берегівського району

ДО товариства з обмеженою відповідальністю Екотехнік Україна ОСОБА_2, м. Київ

ПРО визнання недійсним і припинення на майбутнє договору №14 про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій від 03.12.20015 року, укладеного між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією ОСОБА_1 академії аграрних наук України, с. В.Бакта Берегівського району та товариством з обмеженою відповідальністю Екотехнік Україна ОСОБА_2, м. Київ про виконання робіт на земельній ділянці площею 106,8328га вартістю 10298682,00грн.,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача 1 ОСОБА_3, представник за довіреністю від 01.09.2016;

від відповідача 2 не зявився;

У засіданні суду взяв участь прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Берегівська місцева прокуратура звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_1 академії аграрних наук України, м. Київ до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції ОСОБА_1 академії аграрних наук України, с. В.Бакта Берегівського району та до товариства з обмеженою відповідальністю Екотехнік Україна ОСОБА_2, м. Київ про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору №14 про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій від 03.12.20015 року, укладеного між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією ОСОБА_1 академії аграрних наук України, с. В.Бакта Берегівського району та товариством з обмеженою відповідальністю Екотехнік Україна ОСОБА_2, м. Київ про виконання робіт на земельній ділянці площею 106,8328га вартістю 10298682,00грн.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2017 року було порушено провадження у справі №907/163/17 та призначено її розгляду в засіданні суду на 13.03.2017 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 30.03.2017р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 10.04.2017р.

У судовому засіданні 10.04.2017 судом за згодою сторін в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 20.04.2017.

Позовні вимоги прокуратури обґрунтовані тим, що укладення договору про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій №14 відбулося без погодження, участі, відома та без дозволу субєкта управління обєктами державної власності - ОСОБА_1 академії аграрних наук України, відтак, зазначений договір є таким, що укладений із порушенням вимог законодавства, тому підлягає визнанню недійсним.

Вважає, що укладення договору між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією ОСОБА_1 академії аграрних наук України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотехнік Україна ОСОБА_2» договору №14 від 03.12.2015 про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій, суперечить встановленому державою порядку, зачіпає інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, а також управління обєктами державної власності, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом.

Звертає увагу суду на те, що звернення прокуратурою до суду із даним позовом в інтересах ОСОБА_1 академії аграрних наук України обумовлене тим, що ОСОБА_1 академія аграрних наук України є органом, що здійснює управління об'єктами державної власності шляхом реалізації повноважень власника майна, та не надавала згоди на укладення спірного договору, який по своїй суті стосується використання земельної ділянки, передача в оренду якої заборонена законодавством, то порушено її право як особи, що реалізує права власника щодо розпорядження ввіреним їй державою майном. Крім того, наголошує, що встановлена законодавством заборона фактичної передачі в оренду майна іншим особам та його фактична передача ТОВ "Екотехнік Україна груп" дискредитує даний орган управління і може призвести до порушення природних якостей землі.

Від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення, з тексту яких вбачається, що Закарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію було створено 14.02.1956 року з метою поліпшення науково-дослідної роботи у сфері сільського господарства, підвищення ролі сільськогосподарської науки. Не дивлячись на зміни назви, організаційно-правової форми та підпорядкування головними задачами Станції й надалі залишаються проведення наукових досліджень, апробацій і впровадження наукових розробок в галузі сільського господарства.

З метою оптимізації структури енергетичного балансу держави шляхом зменшення частки імпортованих викопних органічних видів енергоресурсів, зокрема природного газу, та заміщення їх альтернативними видами енергоресурсів, у тому числі вторинними, 01.03.2010 року Постановою Кабінету Міністрів України №243 було затверджено Державну цільову економічну програму енергоефективності і розвитку сфер виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2017 роки.

На реалізацію даної програми Станцією було проведено переговори із керівництвом ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2», яке виявило бажання профінансувати експериментальний проект з вирощування досі невідомої у нашій країні, однак розповсюдженої в США, Китаї та Японії біоенергетичної культури - павловнії, відтак, запропонувало співпрацю з метою науково обґрунтованого встановлення можливості вирощування відповідної культури в умовах Закарпаття, дослідження комплексної технології вирощування такої та розробки інноваційно-інвестиційних проектів щодо практичного застосування її іоенергетиці.

За наслідками таких перемовин у листопаді 2015 року директор Станції письмово звернувся до НААН з проханням розглянути доцільність співпраці з ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» та укладення договору наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій. Звернення було розглянуто та

погоджено на засіданні відділення забезпечення інноваційного розвитку, яке функціонує в структурі НААН та є куратором Станції.

Крім того, позивач вказує на те, що оскільки оспорюваний договір не передбачає припинення права постійного користування земельними ділянками (ні добровільного, ні примусового), про вилучення таких від Станції не йдеться, то питання укладення вказаного правовику на розгляд Президії ГІААН не виносилось та вважає, що договір №14 від 03.12.2015 року було укладено відповідачами з відома та погодження НААН, хоча у відповідності з чинним законодавством і в межах свого статуту, Станція самостійно вирішує питання, повязані з її науковою та господарською діяльністю, вступає від свого імені у договірні відносини з іншими установами, організаціями та підприємствами (п. 3.6. Статуту Станції).

Також позивач заперечує наявність оплатного користування ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» земельною ділянкою Станції. Вказане спростовується тим, що передбачені 1.4.2. Договору суми Станція отримує не за передачу у користування землі, а за науковий супровід з метою забезпечення підтримання в належному стані площадки для експериментального вирощування павловнії. Дана умова чітко прописана у Договорі, решта - є домислами позивача.

Також, на відміну від договору оренди землі, земельна ділянка з фактичного користування Станції не вибуває, остання продовжує використовувати таку, а ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» тільки надається дозвіл на доступ до відповідної території з метою проведення визначених робіт під методичним керівництвом та науковим супроводом Станції. Проведення вказаних робіт є необхідною умовою для досягнення кінцевої мети співпраці - визначення науково обґрунтованої можливості вирощування в Україні павловнії як альтернативного джерела енергії.

При цьому стверджує, що відповідна угода містить елементи договору про надання послуг, адже Станція, як виконавець, зобовязується за завданням ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2», як замовника, надати послугу - науковий супровід технологічних процесів висадки дерев павловнії з наступним зрубом дерев для виготовлення альтернативного твердого палива, що споживається останнім в ході здійснення вказаних робіт, а ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» зобовязується оплатити Станції надану послугу.

Для даної категорії договорів характерне передача результатів наданої послуги, у спірних правовідносинах така передача ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» як споживачу (власнику) продукції закріплена в п. 6.3. Договору, і як замовник ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» здійснює оплату отриманої від Станції послуги.

При цьому, позивач зазначає, що у рамках Договору від 03 грудня 2015 року Станцією було здійснено науковий супровід робіт по закладці плантації павловнії на земельній ділянці в с. Астей Берегівського району (проведено аналіз фізико- хімічних та агрохімічних показників ґрунту, здійснено контроль та фіксацію погодних умов, визначено схему посадки та внесення добрив, проведено дослідження приживлюваності саджанців) та передано ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» результати першого етапу наданих послуг у вигляді звіту про науково-дослідну роботу; в свою чергу, ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2» «спожито» наукові рекомендації та здійснено оплату отриманих послуг, у звязку з чим сторонами підписано акти прийому-здачі виконаних робіт (надання послуг).

З огляду на вищенаведене, у задоволенні позову прокурора позивач просить відмовити, справу розглядати без участі його повноважного представника.

Від відповідача 1 до суду надійшли письмові заперечення, в яких вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України №243 від 01 березня 2010 року затверджено Державну цільову економічну програму енергоефективності і розвитку сфер виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2017 роки. Строк виконання Програми узгоджено з етапами реалізації Енергетичної стратегії України на період до 2030 року як базового

документа у сфері енергоефективності та енергозбереження. На реалізацію вказаної Програми, з метою проведення наукових досліджень технології вирощування культури, деревина якої є альтернативою твердого палива, на виконання своїх прямим статутних завдань - проведення наукових досліджень, апробацій і впроваджень наукових розробок, Дослідною станцією в грудні 2015 року після позитивного розгляду відповідного питання на засіданні Відділення наукового забезпечення інноваційного розвитку НААН України було укладено із ТОВ «Екотехнік Україна груп» договір, яким передбачено науковий супровід (надання консультацій та методичних рекомендацій щодо якості землі, кількості та виду добрив, схеми посадки, поливу, методики обрізання гілля, періодів та частоти обрізання тощо) за вирощуванням вперше в Україні павловнію - енергозберігаючої культури, з метою розроблення науково-технічної документації та подачі заявки для реєстрації такої в Державному реєстрі сортів рослин, придатних для поширення в Україні.

Оскільки павловнія раніше в Україні не вирощувалась, наукових досліджень з цього приводу не має, то без наукового супроводу фахівців Дослідної станції ТОВ «Екотехнік Україна груп» не здатне та не має права самостійно виростити вказану культуру та переробити таку в тверде паливо. В свою чергу, Дослідна станція в рамках такої співпраці на виконання статутних цілей здійснює наукові дослідження та отримує від вказаної наукової діяльності прибуток, не витрачаючи при цьому своїх коштів на саме вирощування рослини.

Вважає, що твердження прокурора про те, що господарська діяльність Дослідної станції обмежується лише передачею основних засобів у користування іншим суб'єктам господарювання зводять нанівець проведену установою роботу із забезпечення розвитку аграрного сектору Закарпатського регіону, є надуманими та не відповідають дійсності. Стверджує, що у 2016 році Дослідною станцією проведено випробування 11 наукових розробок в галузі землеробства та рослинництва, впроваджено 23 розробки в галузях агропромислового виробництва - садівництва, виноградарства, овочівництва в низинній зоні та вівчарства в гірській зоні Закарпаття. Регулярно проводяться семінари, конференції, в т.ч. міжнародні, виставки, аукціони, ярмарки, видаються рекомендації, книжки, інформаційні листки тощо. А укладення оспорюваного Договору є продовженням статутної діяльності установи. Більше того, вже в цьому році за наслідками проведених в рамках Договору досліджень з дозволу ТОВ «Екотехнік Україна груп» було опубліковано Рекомендації вирощування павловнії в умовах низинної зони Закарпаття. Крім того, зазначає, що прокурором не доведено, що Договір від 03 грудня 2015 року суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства або взагалі будь-яким чином порушує права Держави, завдає їй збитки.

Також зазначає, що павловнія не є садовим деревом, оскільки не плодоносить; твердження прокурора про використання земельної ділянки сторонами правочину для садівництва є хибними.

Павловнія - енергетична рослина, яка на сьогоднішній день не внесена до Державного реєстру сортів рослин, придатних для поширення в Україні. Висадка вказаного дерева здійснюється вперше в Україні згідно оспорюваного Договору та є експериментальною, що потребує обов'язкового наукового супроводу з метою розроблення відповідної документації для здійснення державної реєстрації рослини.

При цьому відповідач 1 зазначає, що частина території, на якій планується експериментальні посадка, обрізка павловнію, Дослідною станцією для проведення інших наукових досліджень не використовувалась, вказані землі були чагарниками, зарослими амброзією - алергенним бур'яном, здатним зашкодити здоров'ю людини та тварин. Від вказаної співпраці якість земель не погіршується, а навпаки покращується, оскільки ТОВ «Екотехнік Україна груп» знищило порослі амброзії та за

науковим і методичним консультуванням Дослідної станції здійснює правильне удобрення та полив земель.

Також відповідач 1 стверджує, що даний Договір має суспільно-корисний характер, оскільки по-перше, розпочато створення умов для вирощування в Україні нової рослини, яка вперше завезена ТОВ «Екотехнік Україна груп» з Індії; по-друге, земельні ділянки (якість ґрунту, стан поливу та удобрення) знаходяться під постійним науково обґрунтованим наглядом спеціалістів Дослідної станції; по-третє, впроваджуються нові технології щодо отримання альтернативних видів палива, що закладено в Державній цільовій економічній програмі енергоефективності і розвитку сфер виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2017 роки.

Жодних негативних наслідків як для Держави, так і для наукової установи оспорюваний Договір не містить. Навпаки, у випадку задоволення позову прокурора, державна установа, окрім втрати інвестора та можливості заробляти своїм науковим потенціалом, також відповідно до п. 2.3. Договору зобов'язана буде відшкодувати ТОВ «Екотехнік Україна груп» всі понесені в рамках співпраці витрати.

Відповідачем 2 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечено, разом з тим, на адресу суду надіслано клопотання про розгляд даної справи без його участі за наявними матеріалами.

Прокурором у ході судового розгляду справи по суті подав додаткові письмові пояснення по суті поданих сторонами заперечень. Зокрема вказує, що відповідно до ч.І ст. 4 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності ОСОБА_1 академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об'єктами майнового комплексу галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об'єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об'єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством. Положеннями постанови президії ОСОБА_1 Аграрних Наук України від 26 серпня 2011 року "Про затвердження Порядку погодження та обліку деяких господарських договорів" передбачено, що договори предметом яких є надання послуг з обробітку ґрунту, догляду за посівами та збирання сільськогосподарських культур погоджуються НААН.

А тому, посилання позивача (ОСОБА_1 Аграрних Наук України) у своїх поясненнях та те, що станція самостійно вирішує питання, повязані з її науковою та господарською діяльністю, вступає від свого імені у договірні відносини з іншими установами, організаціями та підприємствами (п. 3.6. Статуту Станції) не може братися судом до уваги.

Крім того, як зазначено у позові, Відповідно до ч. 4 п. 3.3 статуту Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, в редакції за 2014 рік, земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні Дослідної станції можуть використовуватись без зміни цільового призначення підприємствами, заснованими на змішаній формі власності (на базі обєднання майна різних форм власності), створеним за участю Господарства, яке при цьому зберігає право на свої земельні ділянки.

Також прокурор стверджує, що оспорюваний договір містить всі основні умови договору оренди, де вказано як об'єкт оренди, його загальну площу (з посиланням на державні акти); строк договору; плату за користування (плата за науковий супровід) та мету укладення правочину - використання земельної ділянки для висадки дерев паловнії з наступним зрубом таких дерев для виготовлення відповідної деревини для альтернативного твердого палива (п. 1.2.1. Договору).

Однак, володіючи на підставі державних актів про право постійного

користування земельною ділянкою загальною площею 3166,8 га, Дослідна станція без укладення у встановленому порядку договору оренди - передало за оспорюваним правочином на 15 календарних років.

Також, безпідставними вважає доводи позивача, що даному випадку має місце укладення договору з елементами договору про надання послуг та виконання науково-дослідних робіт.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, враховуючи те, що мають місце докази належного повідомлення сторони про час та місце проведення судового засідання по розгляду позовної заяви, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 20.04.2017, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши повноважних представників прокуратури та відповідача 1, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Кабінету Міністрів України №243 від 01 березня 2010 року затверджено Державну цільову економічну програму енергоефективності і розвитку сфер виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2017 роки. Строк виконання Програми узгоджено з етапами реалізації Енергетичної стратегії України на період до 2030 року як базового документа у сфері енергоефективності та енергозбереження.

Програма передбачила впровадження новітніх технологій виробництва та споживання енергетичних ресурсів, заміщення традиційних видів енергоресурсів іншими видами, у тому числі отриманими з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива шляхом, зокрема, проведення науково-дослідних та дослідно- конструкторських робіт у сфері виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива; проведення досліджень потенціалу регіонів щодо розміщення обєктів відновлюваної енергетики.

На реалізацію вказаної Програми з метою проведення наукових досліджень технології вирощування культури, деревина якої є альтернативою твердого палива, на виконання своїх прямим статутних завдань - проведення наукових досліджень, апробацій і впроваджень наукових розробок, Дослідною станцією в грудні 2015 року після позитивного розгляду відповідного питання на засіданні Відділення наукового забезпечення інноваційного розвитку НААН України між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією ОСОБА_1 академії аграрних наук України (далі - дослідна станція), в особі директора ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотехнік Україна ОСОБА_2» (Товариство), в особі директора ОСОБА_5, укладено договір № 14 від 03.12.2015 про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій (надання консультацій та методичних рекомендацій щодо якості землі, кількості та виду добрив, схеми посадки, поливу, методики обрізання гілля, періодів та частоти обрізання тощо) за вирощуванням вперше в Україні павловнію - енергозберігаючої культури, з метою розроблення науково- технічної документації та подачі заявки для реєстрації такої в Державному реєстрі сортів рослин, придатних для поширення в Україні (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного Договору №14 ТОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_2», зобовязується власними силами та за власні кошти виконати роботи по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій на земельних ділянках загальною площею 106,8328 га, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Берегівський район, Астейська сільська рада, тобто висадити дерева паловнії з наступним зрубом/зрізом таких дерев для виготовлення відповідної деревини альтернативного твердого палива. Згідно висновку експерта ПП «Експерт-Центр» вартість вказаної земельної ділянки площею 106,8328 га складає 10298682,00 грн.

Передбачена Договором плата справляється за надання Дослідною станцією визначених послуг по науковому супроводу. В рамках співпраці між сторонами підписано два акти прийому-здачі робіт на підтвердження того, що з грудня 2015 року по серпень 2016 року та з вересня 2016 року по лютий 2017 року Дослідною станцією виконано роботи (надано послуги) - науковий супровід першого етапу (проведено аналіз фізико- хімічних та агрохімічних показників ґрунту, здійснено контроль та фіксацію погодних умов, визначено схему посадки та внесення добрив, проведено дослідження приживлюваності саджанців), за що отримано визначену Договором плату.

Предметом оспорюваного Договору сторонами зазначено науково-дослідницькі та сільськогосподарські роботи в сфері вирощування павловнію, його переробки та використання як альтернативного джерела енергії. В даному договорі земельна ділянка є не предметом, а засобом виконання сторонами договірних зобов'язань.

Прокурор, звернувшись до суду в інтересах держави з позовом вважає, що укладення договору про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій №14 відбулося без погодження, участі, відома та без дозволу субєкта управління обєктами державної власності - ОСОБА_1 академії аграрних наук України, за своєю суттю є договором оренди земельної ділянки, а відтак, є таким, що укладений із порушенням вимог законодавства, тому підлягає визнанню недійсним.

Оцінюючи матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В частині 7 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Тому обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що фактично спірний договір є удаваним та таким, що укладений з метою приховання договору оренди землі.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним правочином вважається, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

В свою чергу, відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

У відповідності до ст. 1131 Цивільного кодексу України умовами договору про спільну діяльність, який укладається у письмовій формі, визначається координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статут виділеного для спільної діяльності майна, їх участь у результатах спільних дій (в тому числі в розподіленні прибутку, отриманого в результаті такої діяльності) та інше.

Згідно з ч. 1 ст. 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі, грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», що узгоджується зі ст. 792 ЦК України, договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. При цьому, норми ст. 95 ЗК України передбачають право землекористувача самостійно господарювати на землі.

Отже, характерними рисами (ознаками) договору оренди землі є передача орендодавцем землі у користування орендаря, тобто вибуття земельної ділянки з користування орендодавця, та отримання орендодавцем плати за користування орендарем землею; обов'язками орендодавця є передача землі орендарю та отримання плати, а орендаря - прийняття землі в цільове користування та здійсненна орендних платежів.

Натомість, як вбачається з умов укладеного договору та зазначених сторонами його мети та предмету, Сторона 1 (Дослідна станція) зобов'язується здійснювати відповідний науковий супровід щодо виконання Стороною 2 (ТОВ «Екотехнік Україна груп») технологічних процесів по вищезазначених роботах та результатів таких робіт (п. 1.2.). Сторона 1 має право надавати методичне керівництво по реконструкції саду (п. 1.3.3.); Сторона 2 за науковий супровід по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій, з метою забезпечення протягом дії даного Договору підтримання Стороною 1 в належному стані площадки, зобов'язується сплатити Стороні 1 визначену суму грошових коштів (п. 1.4.2.);

Передбачена Договором плата не є орендною платою за користування землею, а сплачується ТОВ «Екотехнік Україна груп» за конкретно надані Дослідною станцією роботи - науковий супровід та з конкретною метою - підтримання ділянки в стані, придатному для подальшого експериментального вирощування павловнію.

Сторона 2 надає представникам Сторони 1 доступ до площадки для проведення огляду, фотографування, обстежень, проведення науково-консультаційних заходів тощо (п. 1.4.3.);

Отримані результати науково-дослідних робіт передаються Стороні 2 як споживачу (власнику) такої продукції за попередньою згодою Сторони 1 при умові належного оформлення таких результатів Стороною 2. Невід'ємним додатком Договору є калькуляція науково-дослідних робіт.

В свою чергу, за договором оренди землі орендар, окрім права тимчасового користування землею, не отримує від орендодавця жодних інших предметів матеріального світу, що в свою чергу суперечить основним умовам оспорюваного правочину.

Наведені умови Договору свідчать про укладення Сторонами змішаного договору, який містить елементи договору про надання послуг (ст. 901 ЦК України) та договору на виконання науково-дослідницьких робіт (ст. 892 ЦК України), де Дослідна станція зобов'язується за завданням ТОВ «Екотехнік Україна груп» на своїй землі здійснити науковий супровід щодо виконання останнім технологічного процесу по висадці павловнію та передати у власність замовника результати науково-дослідницьких робіт, а ТОВ «Екотехнік Україна груп» - прийняти та оплатити виконані роботи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про те, що за своєю правовою природою спірний договір містить елементи різних договорів, у т.ч. договору на надання послуг, відповідно спірний договір є змішаним договором.

Згідно з ч.2 ст.628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.6 ЦК Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За правилами ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до Статуту Дослідної станції, затвердженого Президентом НААН України та зареєстрованого державним реєстратором 30.01.2014 року, Дослідна станція є науковою бюджетною установою державної форми власності з правами юридичної особи (п. 3.1.). Джерелами формування майна Дослідної станції є, зокрема, доходи, одержані від реалізації науково-технічної продукції та різних видів господарської діяльності (п. 4.2.). Дослідна станція в межах статутних повноважень має право реалізовувати свою продукцію, роботи і послуги (п. 5.1.); Дослідну станцію створено з метою створення умов для проведення наукових досліджень, апробацій і впроваджень наукових розробок в галузі землеробства, рослинництва, садівництва, виноградарства, переробки сільськогосподарської продукції, тваринництва та економіки, направлених на вдосконалення наукового забезпечення розвитку агропромислового комплексу Закарпатської області (п. 2.1.).

Серед основних напрямів та видів наукової і господарської діяльності - розробка та впровадження інтенсивних технологій в рослинництві, кормовиробництві та тваринництві; наукове забезпечення аграрних реформ; надання маркетингових та консалтингових послуг, розробка, впровадження науково-практичних, технічних досягнень, "ноу-хау"; надання інформаційно- консультативних послуг, а також господарська діяльність не заборонена чинним законодавством (п. 2.2.); Дослідна станція виконує наукові роботи з фундаментальних досліджень та прикладних розробок, а також виробничу перевірку і впровадження прогресивних технологій у землеробстві, рослинництві, тваринництві, багаторічних насаджень, з урахуванням місцевих умов (п. 7.1.).

Послуги з наукового забезпечення (розробка технологічних проектів, наукові консультації та експертизи, підвищення кваліфікації тощо) організаціям та підприємствам Дослідна станція надає на договірних засадах (п. 7.3.); Дослідна станція може мати фінансові надходження за науково-дослідні роботи, виконані за договорами з Міністерством аграрної політики та продовольства України, іншими міністерствами і відомствами, з підприємствами та організаціями, а також від реалізації продукції та сировини, отриманої в результаті проведення науково-дослідних робіт та діяльності, пов'язаної з впровадженням науково-технічної продукції (п. 7.4.). Дослідна станція самостійно визначає свої науково-виробничі зв'язки з іншими установами, організаціями, підприємствами та зарубіжними партнерами, виходячи з положень цього статуту; У відповідності з законодавством і в межах, визначених цим статутом, Дослідна станція самостійно вирішує питання, пов'язані з її науковою діяльністю, вступає від свого імені у договірні відносини з іншими установами, організаціями, підприємствами (п. 3.6.); Дослідна станція користується землею та іншими природними ресурсами відповідно до статутних цілей своєї діяльності (п. 3.7.)

При цьому, оскільки земельні ділянки, інше державне майно Дослідної станції з постійного користування не вилучалось, у власність чи володіння іншої особи не переходило, то згоди НААН України на укладення відповідного договору Дослідна станція не потребувала. Наведені в позові твердження щодо вимог ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та п.2 Постанови КМ №296 від 11 квітня 2012 року в частині укладення договорів про спільну діяльність, комісії, доручення та управління майном оспорюваного Договору не стосуються. Тим більше, що сам позивач вказаних договорів у спірних правовідносинах не вбачає.

Не дивлячись на відносну самостійність Дослідної станції в укладенні договорів, листом від 29 жовтня 2015 року Директор повідомив НААН України про намір укласти із ТОВ «Екотехнік Україна груп» договір наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій на виконання Постанови КМУ №243 від 01 березня 2010 року (про яку описано вище) та просив розглянути питання щодо доцільності та наукового обґрунтування такої співпраці.

Протоколом №19 засідання бюро Відділення наукового забезпечення інноваційного розвитку НААН України від 17 листопада 2015 року встановлено, що науковий супровід вирощування павловнії полягає в дослідженні комплексної технології вирощування цієї культури (оптимізації ресурсів для швидкого отримання біомаси), розробці наукового обґрунтування рекомендацій щодо вирощування цієї культури та розробці інноваційно-інвестиційних проектів щодо практичного застосування в біоенергетиці, а відтак, ухвалено вважати за доцільне укладення названого Договору, а на Дослідну станцію покладено здійснення наукового супроводу з метою виробництва відновлювальних джерел енергії та дослідження відповідного ринку для умов Закарпаття.

Вказаний протокол спростовує твердження прокурора про відсутність згоди НААН України про укладення відповідного договору, водночас, укладення такої угоди не свідчить про вилучення відповідних земельних ділянок з користування Дослідної станції.

Щодо тверджень позивача про порушення ст. 20 ЗК України та передачі земельної ділянки, яка відноситься до земель ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в оренду для ведення садівництва без зміни цільового призначення, повідомляємо наступне.

Дослідній станція на праві постійного користування належать земельні ділянки, в т.ч. на території с. Астей Берегівського району, згідно державного акту від 29 березня 1996 року, де зазначено, що землі надано у користування для ведення сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 24 ЗК України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення для садівництва не надаються сільськогосподарським підприємствам, що не позбавляє їх права на землях сільськогосподарського призначення вирощувати сільськогосподарську продукцію.

Чіткого визначення «товарного сільськогосподарського виробництва» в законодавстві на сьогоднішній день не міститься, однак є визначення тотожних понять. Зокрема, згідно Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов'язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і в переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі; а сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

У відповідності до Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи- підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, як на землях для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, так і на землях для садівництва (ст. 35 ЗК України) передбачено з метою забезпечення науково-дослідних та навчальних цілей проводити вирощування сільськогосподарських культур. Відтак, науково-дослідницькі роботи по висадці дерев павловнію та їх зруб для визначення і підтвердження наукової можливості виготовлення твердого палива як альтернативного джерела енергії перебувають чітко в межах такого виду використання земель сільськогосподарського призначення для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За наведеного, суд не знаходить правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним та, відповідно, задоволення позову.

Відповідно ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покласти на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 28.04.2017.

Суддя О.Ф. Ремецькі