РІШЕННЯ

03 травня 2017 рокуСправа № 921/186/17-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТЕРЕКС ТРЕЙДІНГ" вул. Пшенична, 9, м. Київ 148, Київська область, 03148

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" вул. Гайова, 44,м. Тернопіль, 46008

про cтягнення заборгованості в сумі 171 223,41 грн.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 06.04.2017р.

Суть справи:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТЕРЕКС ТРЕЙДІНГ" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 10.03.2017р. суд визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви і, як наслідок, порушив провадження по справі та розгляд останньої у судовому засіданні призначив на 14.04.2017, а в подальшому на 03.05.17 р.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у засіданні повноважним представником, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, зважаючи на що в останнього виникла заборгованість, сума якої, підлягає стягненню у судовому порядку.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причин цього не повідомив, витребуваних документів не надав, хоча про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку ст.ст. 64, 87 ГПК України та п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.

Зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення, відправлене відповідачу з ухвалою від 14.04.2017 року про відкладення розгляду справи, вручене йому 24.04.2017, про що свідчить відмітка "вручено за довіреністю" .

Таким чином, суд вважає, що ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" повідомлене про час і місце розгляду даної справи у встановленому процесуальним законодавством порядку.

За таких обставин, з огляду на неподання відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи здійснюється за правилами ст.75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні повноважному представнику позивача належні йому права та обов'язки, передбачені ст. 20, 22, 81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

24.10.2016 року між ТзОВ "ТЕРЕКС ТРЕЙДІНГ" (Постачальник) та ТзОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" (Покупець) було укладено договір поставки №24/10АП (далі - Договір), згідно п.1.1 якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві Товар (автомобільні шини, диски, запчастини тощо), окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар у порядку, встановленому цим Договором.

Асортимент, найменування, одиниці виміру, кількість, ціна та загальна вартість Товару, що є предметом поставки за цим Договором, визначаються у відповідному замовленні Покупця та/або бухгалтерських документах Постачальника: рахунку-фактурі, видаткових накладних , які після підписання сторонами мають юридичну силу специфікації в розумінні статті 266 ГК України та є невід'ємною частиною цього Договору (п.2.1.).

У відповідності до п.6.2. Договору датою поставки є дата видаткової накладної, яка видається Постачальником.

Разом з тим, сторонами визначено, що оплата за партію Товару, яка підлягає поставці відповідно до прийнятого Постачальником до виконання замовлення Покупця, здійснюється на умовах відстрочки платежу строком на 30 календарних днів від дня поставки Товару (п.7.5.).

На виконання умов укладеного правочину, позивач, згідно видаткової накладної №352 від 25.10.2016 року поставив своєму контрагенту - відповідачу у справі, товар на загальну суму 192 200 грн. (копія видаткової накладної, підписаної відповідачем без жодних зауважень щодо кількості та якості проданого товару, знаходяться в матеріалах справи).

Однак, вартість отриманого товару контрагентом було оплачено лише частково, а саме - 58 600 грн. (копії платіжних доручень про оплату поставленого товару знаходяться у матеріалах справи).

Таким чином, заборгованість відповідача перед товариством на час звернення із позовом до суду становить 133 600 грн. та залишається неоплаченою господарським товариством.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості поставленого товару належним чином виконані не були, зважаючи на що в останнього існує заборгованість перед контрагентом в сумі 133 600 грн.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, умовами укладеного правочину передбачено оплату Покупцем вартості поставленого товару на умовах відстрочки платежу строком на 30 календарних днів, тобто до 24.11.2016 року.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на день звернення із позовом та вирішення спору становить 133 600 грн., яка відповідачем у встановленому процесуальним законодавством порядку не спростована, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.3. Договору №24/10АП від 24.10.2017 р. сторони визначили, що за порушення строків розрахунків, передбачених розділом 7 Договору, Покупець сплачує за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення.

На підставі зазначеного пункту договору, позивачем заявлена до стягнення пеня в сумі 9 903,41 грн., що нарахована в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення за період з 24.11.2016 р. по 28.02.2017р.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення зобов'язання та в межах періодів існування заборгованості, суд вважає, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 9 900,75 грн., оскільки строк нарахування пені розпочинається з 25.11.2016 р., а не з 24.11.2016 р. (кінцева дата оплати поставленого товару) як визначив позивач. Як наслідок, у стягненні пені, що нарахована за 24.11.2016 суд відмовляє.

Згідно п. 8.2. Договору Покупець, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу Постачальника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та у разі прострочення зобов'язання більш ніж на 60 календарних днів штраф у розмірі 20 % від суми порушення Договору.

На підставі зазначеного пункту договору позивачем нарахований штраф у розмірі 27 720 грн. на заборгованість, що існувала станом на 24.12.2016 р. в розмірі 138 600 грн.

Однак, суд зазначає, що за умовами укладеного контрагентами договору нарахування штрафу в розмірі 20 відсотків повинно здійснюватись щодо заборгованості в розмірі 133 600 грн., яка існувала станом на 25.01.2017 ( 24.11.2016 - кінцевий строк сплати + 60 календарних днів від дати прострочення). Як наслідок, до стягнення підлягає штраф у розмірі 26 720 грн., а в решті позовних вимог з даного приводу слід відмовити за безпідставністю звернення.

У відповідності до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ст. 1, 2, 32-34, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" (вул. Гайова, 44,м. Тернопіль, ід.код32386922) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТЕРЕКС ТРЕЙДІНГ" (вул. Пшенична, 9, м. Київ 148, Київська область, ід.код 37395198) 133 600 (сто тридцять три тисячі шістсот) грн. основної заборгованості, 9 900 грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот) 75 коп. пені, 26 720 (двадцять шість тисяч сімсот двадцять) грн. штрафу та 2553 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят три) грн. 31 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 05.05.2017 р.

Суддя О.В. Руденко