ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" травня 2017 р.Справа № 916/650/17

За позовом: Мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь"

До відповідача: Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району

За участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України

про зобовязання укласти договір

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1- згідно довіреності від 27.03.2017р.

Від відповідача: ОСОБА_2- згідно довіреності №11 від 10.01.2017р.

Від третьої особи: ОСОБА_3 - згідно довіреності №220/435/д від 24.12.2016р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: ОСОБА_3 - згідно довіреності №220/435/д від 24.12.2016р.

Суть спору: Позивач, Мисливсько-рибальське підприємство "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" (далі МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь"; Підприємство) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (далі-КЕЧ) району про зобовязання укласти договір у запропонованій Мисливсько-рибальським підприємством "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" редакції, яким, відповідно до вимог ч.ч.5 та 6 ст.21 Закону України „Про мисливське господарство та полювання , для потреб мисливського господарства, на строк користування мисливськими угіддями, визначений п.1 рішення Одеської міської ради від 26.12.2012р. №687-УІ, врегулювати між Білгород-Дністровською КЕЧ району , як землекористувачем , та МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь" , як користувачем мисливських угідь, відносини щодо використання для вирощування кормових культур земельної ділянки площею 50 га, яка була обєктом оренди за Договором короткострокової оренди землі №268 від 29.12.2012р., та перебуває у фактичному користуванні МРП "Сокіл" ГО "Військово-мисливське товариство "Південь"; здійснення інших заходів , повязаних з веденням мисливського господарства. .

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20 березня 2017р. порушено провадження у справі №916/650/17 та залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства оборони України.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа Міністерство оборони України повністю підтримує позицію відповідача у справі з мотивів, викладених у відзиві на позовну звяжу, що надійшов до суду 26.04.2017р.

16 травня 2017р. позивач надав до канцелярії суду клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства. В обгрунтування клопотання позивач зазначає, що відповідно до ч.3 ст.21 Закону України Про мисливське господарство та полювання умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь. За приписами ч.2 ст.27 зазначеного Закону користувачі мисливських угідь здійснюють комплекс біотехнічних та інших заходів , спрямованих на охорону та відтворення мисливських тварин, збереження і поліпшення середовища їх перебування. 27 грудня 2012р. між МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь" та Управлінням було укладено Договір №31/12 „Про умови ведення мисливського господарства , згідно з яким підприємство зобовязалося провести мисливське впорядкування угідь, забезпечити виконання комплексу заходів щодо охорони, раціонального використання , відтворення мисливських тварин, збереження та поліпшення стану угідь.

Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечує, посилаючись на те, що рішенням суду у даній справі жодним чином не буде порушено прав та інтересів Управління щодо сторін у справі.

Розглянув матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для залучення до участі у справі Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства, адже, відповідно до ст..27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучаються до участі у справі за клопотанням сторони , прокурора або за ініціативою суду до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін. Позивач же, в обґрунтування свого клопотання не довів, яким чином рішення з даного господарського спору щодо зобовязання укласти договір тимчасового користування земельною ділянкою може вплинути на права та обовязки Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства щодо сторін у справі.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, суд встановив:

Згідно Статуту Мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" ( в редакції, затвердженій президією Ради ГО „ВМТ „Південь 12.10.2010р.) підприємство є правонаступником Мисливсько-рибальського підприємства „Сокіл Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України , зареєстрованого виконкомом Приморської районної Ради народних депутатів м.Одеси 14.01.1994р., та створене для всебічного покращення умов розвитку мисливського спорту, стендової стрільби і спортивного рибальства, насичення вітчизняного ринку товарами народного споживання, виробництва та реалізації мисливської зброї та боєприпасів до неї, та іншої мисливської продукції, засобів самозахисту, надання членам Засновника (Громадської організації „Військово-мисливське Товариство „Південь) на населенню широкої сфери послуг, одержання на цій основі прибутку, проведення заходів щодо охорони природи, відтворення і раціонального використання тваринного світу, спільної реалізації членами своїх прав та свобод.

Позивач у справі зазначає, на протязі більше ніж 20 років, на підставі рішень Одеської обласної ради від 02.07.1993р. №463-XXI „ О предоставлении в пользование охотничьих угодий Тарутинского полигона Южному региональному Совету общества военных охотников и рыболовов Украины», від 20.03.2009р. №801-V „Про надання мисливських угідь користувачам на території Одеської області та від 26.12.2012р. №687-VI „ Про надання мисливсько-рибальському підприємству „Сокіл громадської організації „Військово-мисливське товариство „Південь у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства , Мисливсько-рибальському підприємству "Сокіл" надавалися у користування для ведення мисливського господарства, серед іншого, мисливські угіддя загальною площею понад 23000 гектарів Тарутинського загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області. При цьому, протягом усього часу користування зазначеними мисливськими угіддями, за згодою відповідних органів військового управління та Тарутинської райдержадміністрації, відповідно до договорів, укладених із власником земель, підприємством використовувалися земельні ділянки полігону (в різні часи різної площі) для вирощування кормових культур з метою проведення передбаченого законодавством біотехнічного заходу штучної зимової підгодівлі мисливських тварин. Ця діяльність ніколи не суперечила законодавству та інтересам власника або користувача земельної ділянки, здійснювалась виключно з метою виконання природоохоронних функцій та не мала на меті одержання прибутку.

Позивач зазначає, що відповідно до п.1 рішення Одеської обласної ради від 26.12.2012р. №687-VI Мисливсько-рибальському підприємству "Сокіл" надано у користування строком на 25 років, тобто до 26.12.2037р., для ведення мисливського господарства, серед іншого, мисливські угіддя загальною площею 23829 га на території Веселодолинської сільської ради в Тарутинському районі Одеської області у межах Тарутинського загальновійськового полігону.

Пунктами 3.1, 3.2 зазначеного рішення Одеської обласної ради Мисливсько-рибальське підприємство "Сокіл" було зобовязано :до 21 січня 2013р. укласти відповідний договір з Одеським обласним управлінням лісового та мисливського господарства щодо визначення умов ведення мисливського господарства; до 21 березня 2013р. врегулювати відносин из власниками або користувачами земельних ділянок відповідними договорами.

Позивач зазначає, що на виконання зазначеного рішення Одеської обласної ради 27.12.2012р. Мисливсько-рибальське підприємство "Сокіл" уклало з Одеським обласним управлінням лісового та мисливського господарства Договір №31/12 про умови ведення мисливського господарства, за яким зобовязалося здійснювати комплекс біотехнічних та інших заходів, спрямованих на охорону та відтворення мисливських тварин, збереження і поліпшення середовища їїх перебування, у тому числі штучної зимової підгодівлі мисливських тварин. Водночас, на виконання п.3.2 рішення Одеської обласної ради від 26.12.2012р. №687-VI, з метою врегулювання відносин з власником земельної ділянки, Мисливсько-рибальське підприємство "Сокіл"було укладено з Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області Договір короткострокової оренди землі №268 від 29.12.2012р., відповідно до якого, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №1022/А-2012 від 29.12.2012р. та рішення Тарутинської районної ради №131-УІ від 20.07.2011р. «Про затвердження Порядку оформлення короткострокової оренди земельних ділянок , що належать до державної власності», та рішення №388-УІ від 16.11.2012р. «Про внесення змін до рішення райради «Про бюджет на 2012 рік» , Підприємству передано в короткострокове платне користування земельну ділянку загальною площею 50 га, в тому числі 50,0 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та випасу худоби на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області строком на 1 рік до проведення аукціону відповідно до вимоги Земельного кодексу України , та виготовлення проекту землеустрою та технічної документації на земельні ділянки.

При цьому, позивач зазначає, що зазначений Договір короткострокової оренди землі №268 від 29.12.2012р. за взаємною згодою сторін неодноразово було поновлено на той самий строк та на тих самих умовах відповідно до положень ст.ст.763,764 Цивільного кодексу України та ст.33 Закону України «Про оренду землі». З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що Договір діяв до 29.12.2016р.

Позивач зазначає ,що у жовтні 2016р. йому стало відомо від керівництва Білгород-Дністровської КЕЧ району про те, що влітку 2016р. земельна ділянка Тарутинського загальновійськового полігону, до складу якої входить орендована Підприємством земельна ділянка плошею 50 га, у порядку виконання судового рішення була передана від Тарутинської райдержадміністрації Одеської області до Білгород-Дністровської КЕЧ району. У зв'язку з цим , Мисливсько-рибальське підприємство "Сокіл" 07 жовтня 2016р. звернулося до Білгород-Дністровської КЕЧ району з листом за вих.№48, в якому запропонувало врегулювати відносини між МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь", як користувачем мисливських угідь, та Білгород-Дністровською КЕЧ району, як користувачем земельної ділянки, шляхом укладення відповідного договору, що в імперативній формі вимагає норма ч.6 ст. 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", а також не суперечить нормам Закону України "Про використання земель оборони". До зазначеного листа Підприємством був доданий проект відповідного договору користування земельною ділянкою площею 50 га, яка перебуває у фактичному користуванні МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь".

Листом від 11.11.2016р. за вих.№1961 Білгород-Дністровська КЕЧ району від укладення зазначеного договору відмовилася, посилаючись на норми законодавства, які , на думку позивача, взагалі не стосуються спірних правовідносин. Крім того, позивач зазначає, що Білгород-Дністровською КЕЧ району будь-яких дій, передбачених ч.4 ст. 181 Господарського кодексу України не вчинено, відповідних документів не складено та не направлено позивачу.

Відмову Білгород-Дністровської КЕЧ району від укладення договору тимчасового користування земельною ділянкою позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтерсів, у звязку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд зобовязати Білгород-Дністровською КЕЧ району укласти договір у запропонованій Мисливсько-рибальським підприємством "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" редакції щодо користування земельною ділянкою площею 50 га для вирощування кормових культур, на строк користування мисливськими угіддями, визначений п.1 рішення Одеської міської ради від 26.12.2012р. №687-УІ, , яка була обєктом оренди за Договором короткострокової оренди землі №268 від 29.12.2012р., та перебуває у фактичному користуванні МРП "Сокіл" ГО "Військово-мисливське товариство "Південь.

В обгрунтування позову МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь" зазначає, що відповідно до ч.6 ст..21 Закону України Про мисливське господарство та полювання відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами. При цьому, відповідно до положень ч.4 ст.4 Закону України „Про оренду землі та ч.ч.3-8 ст.122 Земельного кодексу України , військові частини та установи, у тому числі Білгород-Дністровська КЕЧ району , не можуть бути орендодавцями земельних ділянок , що пербувають у державній власності та віднесені до земель оборони. Згідно положень ч.1 ст.4 Закону України «Про використання земель оборони» військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України , можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури , випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. При цьому, позивач вважає, що нормами Закону України «Про використання земель оборони» та Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, не передбачено, що правовідносини з надання дозволу фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури , випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування, регулюються Законом України „Про оренду землі та договором оренди землі. За таких обставин, позивач вважає, що спірні правовідносини є відмінними від правовідносин, повязаних з орендою землі та врегульованих Законом України „Про оренду землі, передусім за їх субєктним складом, оскільки ними передбачена передача земель у тимчасове використання фізичним та юридичним особам учасником цивільних відносин, який не може бути орендодавцем земельних ділянок, що перебувають у державній власності , а також відсутністю у наведених нормах законодавства про використання земель оборони вказівки про відплатний характер відповідного право чину, тоді як договір оренди землі є відплатним. Крім того, позивач зауважив, що жодною нормою законодавства також не передбачено, що правовідносини між користувачами земельних ділянок та користувачами мисливських угідь у звязку із реалізацією останнім права вирощувати на мисливських угіддях кормові культури, повинні регулюватися Законом України „Про оренду землі та договором оренди землі.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що земельні ділянки, які є на обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району, належать до державної власності за категорією земель оборони та закріплені Білгород-Дністровської КЕЧ району відповідно до наказу начальника Болградського гарнізону від 11.04.2011р. №3. Відповідно до ст.77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише у державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні обєкти визначаються Кабінетом Міністрів України

Постановою Кабінетом Міністрів України від 25.07.2000р. №1171 затверджено перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних сил України. Білгород-Дністровська КЕЧ району зареєстрована як субєкт господарської діяльності та отримано відповідне свідоцтво від 30.07.2010р. №158, згідно якого надано дозвіл за КВЕД 01.11.0 на вирощування сільськогосподарських культур. Разом з тим, провадження діяльності за кодом КВЕД 93.19 "Інша діяльність у сфері спорту", яку провадить позивач у справі, серед дозволених свідоцтвом про реєстрацію Білгород-Дністровської КЕЧ району, як суб`єкта господарської діяльності, від 09.11.2015р. №158, не передбачено.

Крім того, відповідач зазначає, що вимоги позивача спрямовані на укладення договору без формування земельних ділянок як обєкту цивільного обігу, тобто без встановлення меж в натурі , присвоєння кадастрового номеру та реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі; без належним чином оформленого рішення органу військового управління про надання земельних ділянок у користування.

Третя особа- Міністерство оборони України повністю підтримує позицію відповідача у справі та зазначає, що з урахуванням положень ст..627 Цивільного кодексу України, ст.6 цього Кодексу , сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, третя особа зазначає, що відповідно до ст..77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно зі ст..2 Закону України „Про використання земель оборони військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об'єкти визначаються Кабінетом Міністрів України. Військові частини зобов'язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності. Відповідно до ст..4 зазначеного Закону військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Отже, використання земель оборони в господарських цілях у сфері мисливського господарства та полювання не передбачено Законом України „Про використання земель оборони та не кореспондується з переліком видів господарської діяльності , здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил України , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2000р. №1171.

Крім того, третя особа зазначила, що відповідно до ст..124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця ж норма міститься у ст.20 Господарського кодексу України.

Частина ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до ст..19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Випадки, коли укладення господарського договору є обовязковим для сторін встановлені у ч.3 ст.179 Господарського кодексу України, а саме встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч.4 зазначеної статті при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення , коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору , що не суперечать законодавству.

Згідно з ч.1 ст.187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Позивач у справі - МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь" звернувся до суду з даним позовом та просить суд зобовязати Білгород-Дністровську КЕЧ району укласти договір у запропонованій Мисливсько-рибальським підприємством "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" редакції, яким , відповідно до вимог ч.ч.5 та 6 ст.21 Закону України „Про мисливське господарство та полювання , для потреб мисливського господарства , на строк користування мисливськими угіддями, визначений п.1 рішення Одеської міської ради від 26.12.2012р. №687-УІ, врегулювати між Білгород-Дністровською КЕЧ району , як землекористувачем , та МРП "Сокіл" ГО "ВМТ "Південь" , як користувачем мисливських угідь, відносини щодо використання для вирощування кормових культур земельної ділянки площею 50 га, яка була обєктом оренди за Договором короткострокової оренди землі №268 від 29.12.2012р., та перебуває у фактичному користуванні МРП "Сокіл" ГО "Військово-мисливське товариство "Південь"; здійснення інших заходів , повязаних з веденням мисливського господарства.

При цьому, позивач надав до матеріалів справи проект договору тимчасового користування земельною ділянкою, який був направлений ним на адресу Білгород-Дністровської КЕЧ району для підписання. Виходячи з тексту зазначеного проекту договору , на укладенні якого наполягає позивач, даний договір за своєю правовою природою є договором оренди земельної ділянки, у звязку з чим при укладанні такого договору та визначенні його істотних умов має застосовуватися у першу чергу земельне законодавство України.

Відповідно до ст..1 Закону України „Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За приписами ст..4 зазначеного Закону орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Згідно ст..13 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 15 зазначеного Закону визначає істотні умови договору оренди землі , якими є є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Відповідно до ст..16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Крім того, відповідно до ст..124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно ж до ст..79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється:у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, наданий позивачем проект договору тимчасового користування земельної ділянки не відповідає вимогам ст..15 закону України „Про оренду землі та ст..79-1, ст.стт122, 124 Земельного кодексу України.

Слід також зауважити, що відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняється від сплати усіх видів податків.

За приписами ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Аналогічне визначення земель оборони міститься у ст. 1 Закону України „Про використання земель оборони, згідно якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Статтею 4 Закону України "Про використання земель оборони" визначено вичерпний перелік використання земель оборони. Військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Отже, використання земель оборони в господарських цілях у сфері мисливського господарства та полювання не передбачено Законом України „Про використання земель оборони та не кореспондується з переліком видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2000р. №1171.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на посилання позивача у справі на фактичне користування земельною ділянкою з урахуванням договору короткострокової оренди землі (землі запасу) №268 від 29.12.2012р., який, як він вважає, був чинним до 29.12.2016р. Але, як було встановлено судом в ході розгляду справи, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.05.2017р. зазначений договір було визнано неукладеним та зобовязано МРП "Сокіл" ГО "Військово-мисливське товариство "Південь" повернути Міністерству оброни України зі складанням акту прийому-передачі земельну ділянку загальною площею 50 га, передану Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області за договором короткострокової оренди землі (землі запасу) №268 від 29.12.2012р.

За таких обставин, позовна заява Мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" є необґрунтованою, не підтверджена матеріалами справи , у звязку з чим не підлягає задоволенню.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17 травня 2017 р.

Суддя Н.В. Рога