ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 914/712/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 07.11.2016р.);

від відповідача: не зявився;

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція з повернення боргів Рубікон, б/н від 22.02.2017р. (вх.№01-05/937/17 від 28.02.17)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2017р.

у справі № 914/712/16, суддя Яворський Б.І.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція з повернення боргів Рубікон, м. Львів

до відповідача: Камяногірської сільської ради Жовківського району Львівської області, с. Камяна Гора Жовківського району Львівської області

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління державної казначейської служби України в Жовківському районі, м. Жовква Львівської області

третя особя 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Жовківська районна державна адміністрація, м. Жовква Львівської області

про: стягнення 37 015, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2017р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція з повернення боргів Рубікон до Камяногірської сільської ради Жовківського району Львівської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління державної казначейської служби України в Жовківському районі, Жовківська районна державна адміністрація про стягнення 37 015, 00 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Камяногірської сільської ради Жовківського району Львівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція з повернення боргів Рубікон 6 083,63 грн. інфляційних втрат, 2 532,79 грн. 3% річних, 1 200,42 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2017р. у справі № 914/712/16, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, б/н від 22.02.2017р. (вх. № 01-05/937/17 від 28.02.17), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2017р. у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з рахунків Камяногірської сільської ради Жовківського району Львівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція з повернення боргів «Рубікон» 37 015 грн.

Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що з загальної суми, а саме 13 814, 17 грн. грошового зобовязання потрібно нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних, які передбачені ст. 625 ЦК України. Окрім того, апелянт стверджує, що нарахування інфляційних витрат та 3 % річних повинні розраховуватися в наступних періодах, а саме: 3 % річних з 13.03.2016р по14.03.2016р., інфляційні витрати з квітня 2015 р. по травень 2016р.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями КП Документообіг господарських судів, 28.02.2017р. справу за № 914/712/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція з повернення боргів Рубікон прийнято до провадження та справу призначено до розгляду на 13.03.2017р.

13.03.2017 р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення розрахунку інфляційних втрат і 3 % річних до матеріалів справи.

Через канцелярію суду третьою особою 1 подано клопотання, в якому остання просить проводити розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника Управління Державної казначейської служби України у Жовківському районі Львівської області та повідомити про результат розгляду справи шляхом скерування на адресу Управління Державної казначейської служби України у Жовківському районі Львівської області судового рішення. Окрім того, третя особа 1 подала письмові пояснення.

У звязку із перебуванням 13.03.2017р. головуючого судді Марка Р.І. у відпустці та у звязку із перебуванням судді члена колегії Орищин Г.В. у відрядженні, судове засідання 13.03.2017р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016р., було повідомлено представника позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. справу призначено до розгляду на 27.03.2017р.

У звязку із перебуванням 27.03.2017р. суддів членів колегії Орищин Г.В. та Галушко Н.А. у відпустці, судове засідання 27.03.2017р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016р., було повідомлено представників позивача та відповідача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017р. справу № 914/712/16 призначено до розгляду на 24.04.2017р.

Від позивача (скаржника) на адресу суду надійшли пояснення б/н від 24.04.2017р. (вх. № 01-04/2862/17 від 24.04.17), в якому останній просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2017р., прийняти нове рішення, яким стягнути з рахунків Камяногірської сільської ради Жовківського району Львівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція з повернення боргів «Рубікон» 37 015 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2017р. розгляд справи відкладено на 15.05.2017р., з підстав зазначених у даній ухвалі.

В судове засідання 15.05.17р. прибув представник позивача, який надав пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідач та треті особи участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 15.05.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 16.04.2015 р. у справі №914/844/15 стягнуто з Камяногірської сільської ради Жовківського району Львівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція з повернення боргів Рубікон 87 195,60 грн. основного боргу, 6 951,75грн. 3% річних, 40 964,58 інфляційних втрат та судовий збір в сумі 2 702,24 грн. 12.05.2015р. видано наказ на примусове виконання рішення суду від 16.04.2015р. у справі №914/844/15.

На виконання даного рішення суду відповідачем сплачено позивачу у вересні 2015р. 500,00грн., у жовтні 2015р. 4 000,00 грн., у березні 2016р. 10 00,00 грн., у квітні 2016р. 40 000,00 грн., у травні 2016р. 83 314,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт неналежного виконання відповідачем умов договору та розмір його заборгованості перед позивачем встановлені судовим рішенням у справі № 914/844/15.

За приписами статті ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Відповідно до Статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином,якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Крім цього, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Враховуючи наведене, місцевий господарський суд правомірно не прийняв до уваги аргумент відповідача про відсутність на його рахунку коштів для погашення заборгованості та внаслідок невчасного перерахування третіми особами коштів на рахунок сільської ради.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові за рішенням суду.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, що відображено, зокрема, в постанові ВГСУ від 24.01.2012 р. у справі №16/164 (2010), постанові ВГСУ від 09.04.2013 р. у справі №5011-70/10168-2012 та Верховний Суд України (постанова від 05.12.2011 р. у справі №16/164 (2010).

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (п. 9 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/767/2013 від 29.04.2013р. Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України).

Як правомірно зазначив місцевий господарський суд, основою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних є сума основного боргу, а також період часу, протягом якого існувало прострочення виконання.

Тому, здійснюючи перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд відзначає, що сумою основного боргу, обовязок сплатити яку відповідачем встановлений у рішенні суду від 16.04.2015р. у справі №914/844/15, становить 87 195,60 грн., і саме на цю суму позивач має право нараховувати інфляційні втрати та 3% річних.

Окрім того, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р., № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

При цьому, порядок нарахування інфляції передбачений листом Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97 Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок господарський суд повинен виходити з розміру заборгованості, обрахованого за цінами і тарифами, що діють в умовах інфляції. Водночас, розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Також, щодо твердження апелянта, що нарахування інфляційних витрат повинні розраховуватися в наступних періодах, а саме: з квітня 2015 р. по травень 2016р., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця ( постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно заяви про зменшення позовних вимог, позивач здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.06.2015р. по 27.05.2016р., тобто розрахунок інфляційних позивачем здійснено за період з 26.04.2015 р. однак при наданні розрахунків позивачем безпідставно включено нарахування інфляції за квітень 2015 року.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене та здійснивши перерахунок, судом першої інстанції правомірно виключено дні фактичної оплати із розрахунку періоду прострочення та кінцеву дату 26.05.2016року як дату остаточного погашення боргу і як наслідок, стягненню з відповідача підлягає інфляційні втрати в сумі 6 083,63 грн. та 3% річних в сумі 2 532,79 грн. грн.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із здійсненим перерахунком господарським судом Львівської області в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та дійшла висновку, що судом першої інстанції підставно задоволені дані вимоги.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2017р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 13.02.2017р. в справі за номером 914/712/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агенція з повернення боргів Рубікон, б/н від 22.02.2017р. (вх.№01-05/937/17 від 28.02.17) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 16.05.2017р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.