РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 906/1213/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія" Інновація" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.17 р.

у справі № 906/1213/16 (суддя Шніт А.В. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія" Інновація"

відповідач ОСОБА_2 іпотечна установа

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

2. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой"

про звільнення з-під арешту майна

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився

відповідача - ОСОБА_3 (пред. дов. у справі)

третя особа 1- не з"явився

третя особа 2- ОСОБА_4 ( пред. до у справі)

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.03.2017 року у справі № 906/1213/16 (суддя Шніт А.В.) в задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія" Інновація" до Державної іпотечної установи, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" про звільнення з-під арешту майна відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд керувався положеннями ст.1, ч.6, ч.7 ст.3 , ч.1 ст37 ,38 Закону України "Про іпотеку" , п.5 ст.1057-1 ЦК України, Інформаційним листом від 27.12.2012 року № 01-06/1941/2012 " Про Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов"язань", ст.1, ч.1, ч.2 ст. 11 , ч.1 ст.57 Закону України " Про виконавче провадження" , п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" та прийшов до висновку, що арешт на спірне нерухоме майно накладено рішенням у справі №906/1079/15 відповідно до ч.5 ст.1057-1 ЦК України, до погашення суми заборгованості за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р., укладеним між ПАТ "Промекономбанк" та ОСОБА_2 іпотечною установою, разом з тим на час вирішення спору у даній справі суду не надано доказів виконання зобов'язань перед відповідачем за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р., а отже, відсутні передбачені чинним законодавством підстави для звільнення спірного майна з-під арешту.

Не погодившись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія" Інновація" звернулась з апеляційною скаргою, в якій вказує, що висновки суду першої інстанції є не обґрунтованими, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Серед іншого, апелянт у скарзі вказує, що наявність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно та заборону здійснювати відчуження майна, зокрема об'єкт незавершеного будівництва, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Маяковського, будинок 111-А, унеможливлює для ТОВФІНАНС ОСОБА_5 скористатися своїми правами та задовольнити свої інтереси відповідно до Закону України Про іпотеку.

Наголошує, що нерухоме майно було передано в іпотеку 30.09.2013 р., а спірна постанова державного виконавця винесена 06.05.2016 р., тобто після обтяження нерухомого майна іпотекою ,що порушує передбачені ч.7 статті 3 Закону України Про іпотеку пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог.

Вважає, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконанні боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Щодо обставин, які судом були визнані як встановлені, вказує, що надання доказів позивачем щодо виконнання зобов"язань перед ОСОБА_2 іпотечною установою за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р. не може вважатись тією обставиною, на доведенні якої може ґрунтуватись рішення..

Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2017р. у справі № 906/1213/16 та задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 іпотечна установа вказує , що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції у цілковитій відповідності з нормами матеріального й процесуального права, повним та всебічним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору від 17.09.2013р. №29/3 між Установою та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ВКП Інтертрансстрой (далі - ТОВ ВКП Інтертрансстрой) укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №29/3.1-3.

Іпотека за цим договором є засобом забезпечення виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Промекономбанк за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р., який укладений між ОСОБА_2 іпотечною установою та ПАТ Комерційний банк Промекономбанк.

На виконання зазначеного Договору іпотеки було внесено відповідні записи до єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та єдиний державний реєстр іпотек.

Наголошує, що на дату укладання Договору іпотеки не існувало жодних заборон та обтяжень щодо предмету іпотеки, а сааме- об'єкту незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Маяковського, 111-а.

На думку відповідача, реєстрація Установою Предмету іпотеки є беззаперечним фактом наявності пріоритету на задоволення своїх вимог перед іншими кредиторами з наступною іпотекою.

Зазначає, що права апелянта на Предмет іпотеки виникли 30.09.2013р., в той час, як у Установи це право виникло значно раніше, а саме, 17.09.2013р., а також Установою не надавалось згоди про передачу предмету іпотеки у наступну іпотеку.

Таким чином, враховуючи нікчемність Договору іпотеки, укладеного між ПАТ КБ Промекономбанк та ТОВ Інтертрансстрой, право вимоги за яким перейшло до Апелянта, вбачається, що права Апелянта на задоволення своїх вимог з підстав зазначених ним статей Закону України Про іпотеку, відсутні.

Наголошує, що накладання арешту на майно в порядку ст. 1057-1 ЦК України на відміну від інших підстав для накладення арешту має іншу правову природу, ніж накладення арешту на майно з метою задоволення вимог за рахунок такого майна та передбачає захист майнових прав Установи навіть через відсутність дійсного статусу Іпотекодержателя.

Не заслуговує на увагу посилання Апелянта про необґрунтованість обставин, які судом першої інстанції визнано встановленими.

Вважає безпідставними покликання апелянта на те, що арешт на Предмет іпотеки накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження на виконання рішення господарського суду Житомирської області від 15.09.2015р. у справі №906/1079/15 .

Постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2015р. та Вищого господарського суду України від 23.03.2016р. рішення суду першої інстанції у справі №906/1079/15 залишено без змін.

На переконання відповідача, що за відсутності надання сторонами будь-яких доказів скасування судових рішень в господарській справі №906/1079/15, яке набрало законної сили, відсутні жодні підстави неврахування при розгляді даної справи висновків та обставин, що встановлені в них, а саме накладання арешту на предмет іпотеки у справі №906/1079/15.

Просить рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2017 року у справі № 906/1213/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник Державної іпотечної установи заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи 2 заперечив вимоги апеляційної скарги, вважає її не обґрунтованими і такими, що суперечать обставинам справи.Просить рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2017 року у справі № 906/1213/16 залишити без змін , а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач, третя особа 1 в судове засідання не з"явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та заздалегідь ( а.с. 15,16, т.2).

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами у справі не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представників в судове засідання, враховуючи обмеженість строків розгляду справи та відсутність клопотання про їх продовження , справа розглядається без явки позивача , третьої особи 1 за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника відповідача, третьої особи 2, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія" Інновація" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов"язань по Кредитному договору від 17.09.2013р. № 29/3 між ОСОБА_2 іпотечною установою та ТОВ "ВКП"Інтертрасстрой" укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно № 29/3.1-3,предметом якої є об'єкт незавершеного будівництва, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул. Маяковського 111-А, загальною площею 1009,2 кв.м.,про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно… зроблено запис за № 2527929(т.1,а.с.58)

В подальшому, 30.09.2013р. між ПАТ "КБ "Промекономбанк" (як кредитором) та ТОВ "ВКП"Інтертрансстрой" (позичальник) укладено кредитний договір №04-2013/Ю про відкриття кредитної лінії (а.с.12-15,т.1).

На забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між вказаними сторонами був укладений іпотечний договір від 30.09.2013р. (а.с.16-19,т.1), за яким ТОВ "ВКП"Інтертрансстрой" передає в іпотеку ПАТ "КБ "Промекономбанк" об'єкт незавершеного будівництва, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул. Маяковського 111-А, загальною площею 1009,2 кв.м та майно, яке стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме квартири загальною площею 3340,34 кв.м, які розміщені на об'єкті незавершеного будівництва житлового призначення за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул.Маяковського 111-А. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 4782.

При посвідченні договору іпотеки на предмет іпотеки була накладена заборона відчуження та внесений запис про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек 30.09.2013р. (т.1,а.с.19, на звороті).

22.08.2014р. ПАТ "КБ "Промекономбанк" передало свої активи та зобов'язання ПАТ "Фідобанк" (а.с.193-197, 221 т.1) та відступило йому право вимоги за вказаним договором іпотеки (а.с.198-199, додаток, а.с.200-201,т.1).

В свою чергу, ПАТ "Фідобанк" 27.08.2014р. відступило право вимоги за іпотечним договором від 30.09.2013р. на користь ТОВ "Грифон Капітал" (а.с.202-206, додаток, а.с.222-223, 207-210,т.1).

16.06.2015р. на підставі договору факторингу №234 (а.с.20-21,т.1) та договору про відступлення прав за іпотечним договором, зареєстрованого в реєстрі за №913 (а.с.22,т.1), ТОВ "Грифон Капітал" відступило свої права вимоги за укладеними з ТОВ "ВКП"Інтертрансстрой" кредитним та іпотечним договорами ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінанс ОСОБА_5".

Про перехід до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінанс ОСОБА_5" прав іпотекодержателя за договором іпотеки відповідно до вищевказаних договорів від 16.06.2015р. щодо спірного нерухомого майна - об'єкту незавершеного будівництва за адресою Житомирська обл., м.Коростень, вул.Маяковського,буд.111-А свідчить ОСОБА_3 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №394438819 від 22.06.2015р. (а.с.23,т.1).

У відповідності до умов договору про відступлення права вимоги (факторингу) №95 від 10.02.2017 (а.с.162-163,т.1), до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація" (фактор за договором) від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінанс ОСОБА_5" (клієнт за договором) перейшло право вимоги, що виникло з договору про відкриття кредитної лінії №04-2013/Ю від 30.09.2013р. та усіх додаткових угод до нього, що зафіксовано в акті приймання- передачі документації та прав до вказаного договору (а.с.164,т.1). Також, відповідно до договору від 10.02.2017р. про відступлення прав за іпотечним договором (а.с.165,т.1) до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація" (фактор за договором) від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінанс ОСОБА_5" (клієнт за договором) перейшло права за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_6 Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області 30.09.2013р., зареєстрованого в реєстрі за №4781, тобто, договору іпотеки, який визначено підставою позовних вимог, заявлених у даній справі. Вказані договори та приписи ст.25 25 ГПК України, стали підставою, згідно відповідних заяв ТОВ "Фінансова компанія "Інновація" за вх.№02-44/148/17 та ТОВ "Фінанс ОСОБА_5" за вх.№02-44/147/17, для заміни ухвалою суду вибувшого позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінанс ОСОБА_5" його правонаступником - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація".

В подальшому рішенням господарського суду Житомирської області від 15.09.2015 р. у справі № 906/1079/15 задоволено позов Виконавчого комітету Коростенської міської ради до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой", Державної іпотечної установи, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні 1-го відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Промекономбанк" про визнання недійсним договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно №29/3.1-З. Визнано недійсним договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №29/3.1-З, укладений 17.09.13р. між ОСОБА_2 іпотечною установою () та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством "Інтертрансстрой",(), посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "Інтертрансстрой" на користь Виконавчого комітету Коростенської міської ради 1218,00 грн. - витрат по сплаті судового збору. Повернуто з Державного бюджету України на користь Виконавчого комітету Коростенської міської ради зайво сплачений судовий збір в розмірі 2436,00 грн., сплачений за квитанцією №19Т442728 від 07.07.15р. на суму 3654,00 грн. Накладено арешт на нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Маяковського, 111-А, яке належить ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" (), до погашення суми заборгованості за кредитним договором №29/3 від 17.09.13р., який укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Промекономбанк" () та ОСОБА_2 іпотечною установою () ( а.с.74-79, т.1).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2015р. та Вищого господарського суду України від 23.03.2016р. рішення суду першої інстанції у справі № 906/1079/15 залишено без змін.

На виконання вищезазначеного рішення суду, державним виконавцем в межах виконавчого провадження був накладений арешт .

Зі змісту постанови державного виконавця від 06.05.2016р. ВП №51034613 вбачається, що арешт на зазначене майно був накладений під час примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/1079/15 від 16.12.2015р. з метою погашення заборгованості за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р., укладеним між ПАТ "КБ "Промекономбанк" та ОСОБА_2 іпотечною установою (а.с.109-110,т.1).

При цьому, 22.06.2016р. постановою Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, виконавче провадження №51034613 закінчено в зв'язку з повним фактичним виконанням наказу №906/1079/15 від 16.12.2015р. (а.с.112,т.1).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Фінанс ОСОБА_5" (якому на той час належали права іпотекодержателя на спірне майно) зверталось до адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 51034613 від 06.05.2016р. в частині накладення арешту на об'єкт незавершеного будівництва, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул. Маяковського 111-А, загальною площею 1009,2 кв.м та майно, яке стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме квартир загальною площею 3340,34 кв.м, розміщені в об'єкті незавершеного будівництва житлового призначення за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул.Маяковського 111-А, що належить боржнику-ТОВ "ВКП"Інтертрансстрой".

В свою чергу, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2016р. у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 114-118,т.1).

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2016р. у справі №806/998/16 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2016р. залишено без змін (а.с. 119-123,т.1).

У відповідності до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Разом з тим, ТОВ "Фінанс ОСОБА_5" звертається з позовом до господарського суду про звільнення з-під арешту, накладеного постановою Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №51034613 від 06.05.2016р. (номер запису про обтяження 14457949 від 11.05.2016) майна, що належить ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой", а саме, об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул.Маяковського, буд.111-А, мотивований тим, що наявність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно та заборону здійснювати відчуження майна (зокрема, спірного об'єкту незавершеного будівництва), унеможливлює для позивача скористатися своїми правами та задовольнити свої інтереси відповідно до Закону України "Про іпотеку". При цьому, позивач зазначав також, що нерухоме майно було передано в іпотеку 30.09.2013р., а спірна постанова державного виконавця винесена 06.05.2016р., тобто, після обтяження нерухомого майна іпотекою, чим порушено передбачене ч.7 ст.3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на час виникнення підстави даного спору), іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положень ч.6, ч.7 ст.3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За змістом ст.36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до положень статті 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця (ч.5 ст.38 вказаного Закону).

Договір іпотеки (а.с.16-19,т.1), права іпотекодавця за яким внаслідок відступлення прав вимоги здобув позивач, містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому ст.ст.37,38 Закону України "Про іпотеку", за вибором іпотекодержателя (п.5.2 договору іпотеки), а отже, позивач володіє наданими йому законом та умовами договорів правами на задоволення своїх вимог за рахунок спірного майна, обтяженого іпотекою, на який накладено арешт.

Як вірно встановив суд першої інстанції, арешт на спірне майно накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження на виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 15.09.2015р. у справі №906/1079/15 (а.с.74-79,т.1). Вказаним судовим актом визнано недійсним договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №29/3.1-З, укладений 17.09.2013р. між ОСОБА_2 іпотечною установою та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством "Інтертрансстрой".

Відповідно, факти встановлені судами в господарській справі №906/1079/15 також є преюдиційними при вирішенні даного господарського спору відповідно до положень ст.35 ГПК України.

Відповідно до п.5 ст.1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором.

Крім того, Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 27.12.2012р. №01-06/1941/2012 "Про Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань" вказав наступне: За змістом приписів статті 1057-1 ЦК України господарський суд зобов'язаний вирішувати питання щодо накладення арешту на майно у випадках, передбачених частинами другою і п'ятою цієї статті ЦК України. У зв'язку із зазначеними змінами Господарський кодекс України доповнено положенням, яке передбачає, що правові наслідки недійсності кредитного договору, а також недійсності договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, визначаються ЦК України. Дія Закону поширюється на кредитні договори та договори застави, укладені як до, так і після набрання ним чинності (пункт 4 у редакції інформаційного листа Вищого господарського суду України від 04.09.2013 р. № 01-06/1293/2013).

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час накладення арешту на спірне майно), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом ч.1, ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.1 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У відповідності до ч.2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Звернення стягнення на заставлене майно врегульовано статтею 54 вказаного Закону; відповідно до ч.1 цієї статті Закону, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Нормою ч.8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (ч.4 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження").

З наведених приписів вбачається, що чинним законодавством право державного виконавця на накладення арешту на майно боржника не обмежене перебуванням такого майна у іпотеці та не встановлено обов'язку державного виконавця при накладенні арешту на майно боржника здійснити перевірку відсутності обтяження зазначеного майна іпотекою. При цьому, на нього покладено обов'язок повідомлення заставодержателя про накладення арешту на майно, якщо йому відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Однак, відомостей і доказів про те, що державному виконавцю на час накладення арешту на майно боржника ТОВ "ВКП "Інтертрансстрой" шляхом винесення відповідної постанови було відомо про перебування спірного нерухомого майна в іпотеці, суду не надано. Також, суд зауважує, що накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому.

Крім того, питання законності дій Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції стосовно накладення постановою № 51034613 від 06.05.2016р. арешту на об'єкт незавершеного будівництва, об'єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул. Маяковського 111-А, загальною площею 1009,2 кв.м та майно, яке стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме квартири загальною площею 3340,34 кв.м, розміщені в об'єкті незавершеного будівництва житлового призначення за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул.Маяковського 111-А, вже були предметом розгляду в адміністративній справі №806/998/16, в межах якої встановлено, що вищевказані дії державного виконавця відповідають чинному законодавству.

Згідно ч.2 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як вже зазначалось, 22.06.2016р. виконавче провадження №51034613, в межах якого накладено арешт на об'єкт незавершеного будівництва в м.Коростень, вул.Маяковського, 111-А, закінчено; в постанові про закінчення виконавче провадження №51034613, яка міститься в матеріалах справи, державним виконавцем про зняття арешту зі спірного майна зазначено не було (а.с. 112).

Як зазначалось вище у постанові, арешт на спірне нерухоме майно накладено рішенням у справі №906/1079/15 відповідно до ч.5 ст.1057-1 ЦК України, до погашення суми заборгованості за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р., укладеним між ПАТ "Промекономбанк" та ОСОБА_2 іпотечною установою.

Зокрема, при розгляді справи №906/1079/15 господарським судом було встановлено, що за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р., ОСОБА_2 іпотечна установа надала ПАТ "Промекономбанк" кредит в розмірі 7300000,00грн. За умовами договору іпотеки №29/3.1-З від 17.09.2013р., ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Інтертрансстрой" виступило майновим поручителем за зобов'язаннями ПАТ "Промекономбанк" перед ОСОБА_2 іпотечною установою та надало в заставу об'єкт незавершеного будівництва, за адресою: Житомирська обл., м.Коростень, вул.Маяковського, 111-А. Іпотека є засобом забезпечення зобов'язання по кредитному договору.

Відповідно до п.5 ст.1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором.

Як роз'яснено у п.3.12 Постанови Пленуму ВГС України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у разі визнання недійсним кредитного договору, в якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна, а також у разі визнання недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, господарським судом застосовуються наслідки недійсності відповідного договору, передбачені статтею 1057-1 ЦК України, в тому числі у вигляді накладення арешту на майно, яке було предметом застави, за відповідною заявою кредитодавця; за змістом приписів статті 1057-1 ЦК України господарський суд зобов'язаний вирішувати питання щодо накладення арешту на майно у випадках, передбачених частинами другою і п'ятою цієї статті. При цьому не має значення, з яких причин (підстав) договір визнається недійсним.

Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 27.12.2012р. №01-06/1941/2012 "Про Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань" (із змінами) вказав, що зняття такого арешту може мати місце після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором.

Колегія суддів констатує, що ні в суд першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи суду не надано доказів виконання зобов'язань перед ОСОБА_2 іпотечною установою за кредитним договором №29/3 від 17.09.2013р., а отже, наразі в суду відсутні передбачені чинним законодавством підстави для звільнення спірного майна з-під арешту, накладеного рішенням суду в господарській справі №906/1079/15 в порядку ст.1057-1 ЦК України.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 Про судове рішення, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інновація" є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 06 березня 2017 року у справі № 906/1213/16 залишити без змін , а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Інновація" залишити без задоволення .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.