ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.2017 Справа № 904/1188/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО", м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

до Банк "Експобанк ЧЗ, а.с.", Прага, Чеська республіка

про тлумачення умов договору

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 25/04/16 від 25.04.17 р., представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 31.01.17 р., представник;

ОСОБА_3, дов. б/н від 31.01.17 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про тлумачення умов пункту 5.5 договору іпотеки від 21.03.2012 року, укладеного між Банком "ЛББВ Банк ЧЗ, а.с." (правонаступником якого є Банк "Експобанк ЧЗ, а.с.") та товариством з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за номером 490, а саме:

чи містить п.5.5 заборону на об'єднання/поділ предмету іпотеки із іншими власними будівлями та спорудами в окремий об'єкт нерухомого майна при умові, що предмет іпотеки не змінюється (площа, вартість, функціональне призначення), не відчужується та додатково не обтяжується;

та чи містить п.5.5 вимогу про отримання Іпотекодавцем від Іпотекодержателя попередньої письмової згоди на дії, пов'язані з об'єднанням/поділом предмету іпотеки із іншими власними будівлями та спорудами в окремий об'єкт нерухомого майна при умові, що предмет іпотеки не змінюється (площа, вартість), не відчужується та додатково не обтяжується.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, доводи позивача вважає необгрунтованими, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та дійсності посилаючись на те, що зареєструвавши іпотеку в Державному реєстрі іпотек в день укладення Іпотечного договору - 21.03.2012 року, його обов'язок, передбачений п.5.1. Іпотечного договору, був виконаний, а отже, станом на грудень 2012 року, відомості про об'єкти нерухомого майна, у тому числі і про об'єкт іпотеки, що були у власності позивача, вже містилися в чинному на той час Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а відомості про обтяження об'єкта нерухомого майна іпотекою були зареєстровані у чинному на той час Державному реєстрі іпотек.

Виходячи із положень нормативно-правових актів, що регулювали ведення державної реєстрації нерухомого майна, старі Реєстри (Реєстр права власності на нерухоме майно, Держаний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна) продовжували функціонувати, дані, занесені в ці Реєстри, залишалися дійсними, а перенесення відомостей із старих Реєстрів до нового Державного реєстру не відбувалося автоматично та не здійснювалося державними реєстраторами Укрдержреєстру самостійно (з власної ініціативи), а на власників нерухомого майна, відомості які містилися у старих Реєстрах, обов'язок здійснити перереєстрацію (перенесення відомостей) до нового Реєстру не покладався.

Таким чином, у позивача не виникало жодного зобов'язання щодо реєстрації (перереєстрації) чи перенесенні відомостей із Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до п.5.1. Іпотечного договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач також вказує на те, що твердження позивача відносно того, що перенесення предмету Іпотеки у новий реєстр вимагало присвоєння окремих юридичних адрес всім складовим частинам нерухомого майна суперечить положенням "Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру Іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна", затвердженого наказом № 1844/5 від 14.12.2012р. зважаючи на те, що із змісту вказаного Порядку вбачається, що адреса об'єкта не є ідентифікатором для пошуку інформації в новому Реєстрі.

Відповідно до п.6 вказаного вище Порядку, перенесення записів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором у разі, коли наявні у старих реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень, а отже, на момент вчинення позивачем по об'єднанню/поділу нерухомого майна не передбачалася обов'язковість реєстрації кожного окремого об'єкту нерухомого майна виключно за окремою адресою, а ідентичність адрес, за якими знаходилися об'єкти нерухомого майна, не були підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій.

До того ж, зазначає відповідач, в результаті проведення протиправних дій позивача, були змінені характеристики та реквізити предмету іпотеки що негативно впливає на права Іпотекодержателя (відповідача) за Іпотечним договором.

Тобто, внаслідок протиправних дій позивача, право відповідача задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що було передано в іпотеку, було порушено, при цьому, наслідком таких протиправних дій стало те, що об'єкт нерухомого майна, переданий позивачем в іпотеку відповідачу зазнав змін, що призводить до його фізичного зменшення та та до зміни/зменшення його вартості.

Отже, протиправність дій позивача по відношенню до предмету іпотеки полягає не у його відчуженні (переходу права власності), а у розпорядженні цим майном у протиправний спосіб, що зумовило зміну його характеристик (ідентифікуючих ознак).

У додаткових поясненнях, які подані відповідачем 26.04.17р., останній зазначає про те, що фактично позивач бажає не розтлумачити договір іпотеки, а внести зміни до вже виконаних умов п.5.5 договору іпотеки та передбачити право позивача без згоди відповідача розпоряджатися предметом іпотеки, що суперечить вимогам статті 213 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідачем заявлено про сплив строку позовної давності для подання даного позову з огляду на те, що дії по об'єднанню нерухомого майна, що є предметом іпотеки були вчинені позивачем у 2012 році, що означає сплив позовної давності у 2015 році, а позивач звернувся із даним позовом у 2017 році, тобто, після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

13.04.2017 року відповідачем заявлено клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - комунальне підприємство "Бюро технічної інвентарізації м. Вільногірськ".

Статтею 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Зважаючи на відсутність обставин, встановлених зазначеною вище статтею, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання.

26.04.2017 року позивачем подано заяву про зупинення провадження у справі № 904/1188/17, в обгрунтування якої останній посилається на те, що в провадженні господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/4384/17 предметом дослідження якої є також договір іпотеки від 21.03.2012 року, а отже, ці справи пов'язані.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість же розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вирішення спору у справі № 904/4384/17 не є перешкодою для встановлення судом, відповідно до ст. 43 ГПК України, істотних обставин у справі № 904/1188/17 при її розгляді, а отже, обставини, наведені відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у справі, з огляду на положення ч. 1 ст. 79 ГПК України, не є підставами для зупинення провадження у справі № 904/1188/17.

У судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2012 між Банком ЛББВ Банк ЧЗ а.с. (Банк, кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю Вільногірське скло (Позичальник) укладено кредитний договір № 63/11.

21.03.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" (Іпотекодавець) та Банком ЛББВ Банк ЧЗ а.с. , правонаступником якого є Банк "Експобанк ЧЗ, а.с." (Іпотекодерджатель) укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 490.

Згідно п.2.1. вказаного вище договору іпотеки, Іпотекодавець (позивач у даній справі) надає Іпотекодержателю (відповідачу) в іпотеку, без випуску заставної наступне нерухоме майно: будівлю скляного корпусу № 2, загальною площею 24581,1кв.м., реєстраційний номер 7869132, що належить Іпотекодавцеві (позивачу) на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.10.2004 на підставі рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради № 524 від 11.10.2004, зареєстрованого комунальним підприємством виробничим об'єднанням житлового комунального господарства м. Вільногірськ в книзі № 31 за номером запису 175 та знаходиться за адресою: Україна, Дніпропетровське область, м. Вільногірськ, вул. Промислова 31 (далі по тексту - нерухоме майно та/або Предмет іпотеки).

Право власності позивача на предмет іпотеки підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 33480941 від 15.03.2012, виданим комунальним підприємством "Бюро технічної інвентарізації м. Вільногірськ".

В подальшому, при перереєстрації нерухомого майна за адресою м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31, згідно якої всі будівлі увійшли до комплексів будівель та споруд за окремими адресами, кожній будівлі були привласнені відповідні літери:

1. Комплекс будівель та споруд енергозабезпечення: вул. Промислова, 31;

2. Комплекс будівель та споруд з виробництва скла: вул. Промислова, 31А;

3. Комплекс будівель та споруд інструментального виробництва: вул. Промислова, 31Б;

4. Комплекс будівель та споруд допоміжного призначення: вул. Промислова, 31В.

Рішенням виконкому Вільногірської міської ради № 531 20.12.2012 товариству з обмеженою відповідальністю Вільногірське скло видані свідоцтва про право власності на:

1.1 комплекс будівель і споруд енергозабезпечення, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31(свідоцтво про право власності САС № 690602 від 21.12.12р.);

1.2 комплекс будівель і споруд з виробництва скла, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31А (свідоцтво про право власності САС № 690605 від 21.12.12р.);

1.3 комплексу будівель і споруд інструментального виробництва, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31Б (свідоцтво про право власності САС № 690603 від 21.12.2012р.);

1.4 комплекс будівель і споруд допоміжного призначення, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31В (свідоцтво про право власності САС № 690604 від 21.12.2012р).

В подальшому, ТОВ Вільногірське скло звернувся до БТІ із заявою про проведення реєстрації права власності на чотири нові об'єкти нерухомості - комплекси будівель і споруд, що розташовувалися за новими поштовими адресами.

Рішенням Бюро технічної інвентаризації від 25.12.2012 зареєстровано право власності на нові об'єкти нерухомості у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були перенесені всі відомості, зокрема, про іпотеку - будівлі скляного корпусу № 2, що є предметом договору іпотеки від 21.03.2012р.

Після обєднання/поділу у свідоцтві про право власності на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд з виробництва скла: вул. Промислова, 31А, реєстраційний номер № 38741735) САС № 690605, зокрема будівля скляного корпусу № 2 зазначена як будівля скляного корпусу № 2 Ж-2 заг. пл.-24303,9 кв.м, прибудова до скляного корпусу № 2 Ж-4 з переходом ж-1 заг. пл. 284,6 кв.м.

У п.5.5 договору іпотеки, сторонами встановлено, що Іпотекодавець без попередньої письмової згоди Іпотекодержателя не повинен здійснювати наступні дії:

- надавати будь-які згоди, відмови або дозволи, або вчиняти будь-які інші дії стосовно предмета іпотеки, що могли б порушити або суперечити будь-якій умові цього договору або кредитного договору;

- вчиняти будь-які дії для зміни або зменшення вартості предмета іпотеки або будь-яких прав Іпотекодавця або Іпотекодержателя стосовно предмета іпотеки;

- продавати, уступати, передавати, віддавати в іпотеку або іншим чином відчужувати або спричиняти накладення обтяження на предмет іпотеки або будь-яке право щодо предмета іпотеки.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач просить розтлумачити вказаний вище пункт, бо останній, на думку позивача, має різне тлумачення його сторонами, що призвело до невизнання відповідачем права позивача на вчинення дій, повязаних з обєднанням власного майна.

Так, позивач вважає, що він не містить умови щодо отримання попередньої згоди Іпотекодержателя у разі обєднання предмету іпотеки із іншими власними обєктами нерухомого майна в окремий обєкт нерухомості при умові, що предмет іпотеки не змінюється (площа, вартість), не відчужується та додатково не обтяжується, а відповідач розширено тлумачить пункт 5.5. договору іпотеки, зменшує обсяг прав Іпотекодавця щодо власного нерухомого майна.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що у 2012 році припинили свою дію Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державний реєстр іпотек (страі Реєстри) та почав діяти Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (новий Реєстр), у зв'язку з чим Позивач, як Іпотекодавець був зобов'язаний провести дії по перереєстрації, тобто перенесенні відомостей про предмет іпотеки із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, бо такий обов'язок передбачений п.5.1. договору іпотеки від 21.03.2012 року.

В процесі виконання своїх зобов'язань, позивач повинен був вчинити дії по об'єднанню об'єктів нерухомого майна, у тому числі предмету іпотеки (поділу предмету іпотеки) із подальшим присвоєнням новим об'єктам нерухомості нових поштових адрес, при цьому, позивач наголошує, що в результаті проведених ним дій, об'єкти нерухомості, які виникли не мають статусу новостворених, загальна площа предмету іпотеки та його вартість не зменшились, не відбулося ані відчуження, ані додаткового обтяження предмету іпотеки, а отже, у нього був відсутній обов'язок отримувати попередню згоду Іпотекодержателя на проведення дії по об'єднанню (поділу) предмета іпотеки відповідно до п.5.5 договору іпотеки від 21.03.2012 року, бо такі дії не призвели до зменшення площі та вартості предмета іпотеки, такі дії не визначені статтею 9 Закону України "Про іпотеку", а отже, на їх вчинення не потрібна попередня згода відповідача, тобто, його дії не суперечать чинному законодавству, умовам кредитного договору і договору іпотеки та не порушують прав Іпотекодержателя.

Заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 статті 213 Цивільного кодексу України, згідно з якими при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише розяснює існуючі умови угоди.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Відповідно до зазначеної вище статті тлумаченню підлягає саме зміст правочину, а не його конкретні терміни в окремих пунктах договору.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач намагається внести зміни до вже виконаних умов п. 5.5. договору іпотеки.

Відповідно до пункту 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Зазначене вище узгоджується із позиціями, викладеними в постановах Вищого господарського суду України (№ 3/245 від 26.04.2012 р. та № 5006/25/130пд/2012 від 12.02.2014 р.).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вимогою про розтлумачення пункту 5.5. договору поставивши перед судом питання чи містить цей пункт заборону на обєднання/поділ предмету іпотеки із іншими власними будівлями та чи потрібна на це попередня письмова згода Іпотекодержателя, при цьому, як вже було зазначено вище, вже здійснивши таке обєднання у 2012 році.

З огляду на зазначене вище, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.

Як вже було зазначено вище, позивачем подано заяву про застосування строку позовної давності, відповідно до якої слід зазначити наступне.

Загальна позовна давність (строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (статті 256, 257, 267 Цивільного кодексу України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною, є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, відмова у позові через необґрунтованість (недоведеність) вимог виключає відмову в позові через пропуск позовної давності.

Керуючись статтями 213, 626-629, 637 Цивільного кодексу України, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_4