КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа№ 910/3927/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря Ляховенко М.Д.

та представників сторін:

від Міністерства оборони України: Тушницький О.О., довіреність №220/46/д від 23.01.2017;

від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України": Юзвенко В.Г., довіреність №269/16, від 27.12.2016;

від ТОВ "ПРОКСІМА": Брежницька О.С., довіреність №11 від 10.06.16;

Прокурор військової прокуратури Київського гарнізону - Спора Г.І., посвідчення №034726 від 05.08.2015;

Служба безпеки України: Семенець Г.В., довіреність №22/1354-Д, від 10.07.2015;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2017

у справі № 910/3927/16 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) (ідентифікаційний код 32200555)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду міста Києва з заявою про порушення справи про банкрутство - Центрального спеціалізованого будівельного управління, оскільки останнє не спроможне сплатити борг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.03.2016 порушено провадження у справі № 910/3927/16 та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ронського Р.М.

28.03.2016 на сайті ВГСУ опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Центрального спеціалізованого будівельного управління та зазначено граничний термін для заявлення грошових вимог кредиторів до боржника протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 у справі № 910/3927/16 про банкрутство, вирішено:

1. Визнати кредиторами Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) (ідентифікаційний код 32200555):

-Дочірню компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 31301827) на суму 8.642.940, 67 грн., з яких: 16.536 грн. - вимоги першої черги, 8.281.386, 72 грн. - вимоги четвертої черги, а 345.017, 95 грн. - вимоги шостої черги;

-Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39471390) на суму 352.472, 42 грн., з яких: 2.756, 00 грн. - вимоги першої черги, 349.455, 25 грн. - вимоги третьої черги, а 261, 17 грн. - вимоги шостої черги;

-Службу безпеки України (ідентифікаційний код 00034074) на суму 242.580, 98 грн., з яких: 2.756, 00 грн., а 239.824, 98 грн. - вимоги шостої черги.

2. Затвердити реєстр вимог кредиторів на загальну суму 9.237.732, 90 грн.

3. Відмовити у визнанні кредиторами до Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) (ідентифікаційний код 32200555):

-дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 31301827) на суму 2.557.308, 67 грн.;

-товариству з обмеженою відповідальністю "Проксіма" (ідентифікаційний код 31170216) на суму 5.096.323, 23 грн.;

4. Відмовити в задоволенні клопотання боржника про зупинення провадження у справі.

5. Відмовити в задоволенні клопотання боржника про застосування строків позовної давності в частині грошових вимог Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на суму 349.716, 42 грн. та дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 31301827) на суму 4.100.262, 80 грн.

6. Відмовити в задоволенні клопотання Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про забезпечення вимог кредиторів (накладення арештів)..

7. Відмовити в задоволенні клопотання розпорядника майна боржника про забезпечення вимог кредиторів (накладення арештів), вирішено інші процедурні питання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Міністерство оборони України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 по справі № 910/3927/16 в частині включення до реєстру вимог кредиторів вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу на суму 8 281 386, 72 грн. та вимог Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на суму 349 716, 42 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким включити до реєстру вимог кредиторів вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу на суму 3 695 857, 17 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Міністерство оборони України посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що до реєстру вимог кредиторів боржника слід включити вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в розмірі 4 904 231,82 грн., оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2008 по справі № 21/256-32/285 вирішено стягнути саме цю суму. При цьому скаржник зазначає, що між боржником та ДК "Газ України" НК "Нафтогаз України" виникли деліктні зобов'язання до яких не застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Разом з тим, скаржник просить застосувати до пред'явлених грошових вимог ДК "Газ України" НК "Нафтогаз України" в розмірі 6 657 571,47 грн. строки позовної давності.

Крім того, скаржник стверджує, що грошові вимоги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника, оскільки грошові зобов'язання виникли за період з 2009 по 2013, проте ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві жодного разу не зверталась із вимогою до боржника про сплату грошового зобов'язання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 (в складі: головуючий суддя - Верховець А.А, суддів - Остапенка О.М., Зеленіна В.О.) апеляційна скарга Міністерства оборони України повернута скаржнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

20.03.2017 Міністерство оборони України вдруге звернулось з апеляційною скаргою, просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 по справі № 910/3927/16 в частині включення до реєстру вимог кредиторів вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу на суму 8 281 386, 72 грн. та вимог Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на суму 349 716, 42 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким включити до реєстру вимог кредиторів вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу на суму 3 695 857, 17 грн. При цьому, звертаючись з апеляційною скаргою, після усунення недоліків, скаржником не порушено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 (в складі: головуючий суддя - Верховець А.А, суддів - Остапенка О.М., Зеленіна В.О.) апеляційна скарга Міністерства оборони України повернута скаржнику на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

30.03.2017 (згідно вхідного штампу місцевого господарського суду) Міністерство оборони України втретє звернулось з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 по справі № 910/3927/16 в частині включення до реєстру вимог кредиторів вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу на суму 8 281 386, 72 грн. та вимог Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на суму 349 716, 42 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким включити до реєстру вимог кредиторів вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу на суму 3 695 857, 17 грн. Одночасно скаржник порушив клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги, яке обґрунтоване тим, що строк на апеляційне оскарження пропущений в зв'язку з усуненням недоліків, зазначених в ухвалах Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 та 20.03.2017.

Відповідно до Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.04.2017 у справі № 910/3927/16 сформовано колегію суддів у складі: Верховець А.А. - головуючий суддя, судді: Остапенко О.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 Міністерству оборони України відновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.04.2017.

25.04.2017 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить суд припинити апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України, оскільки оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва вже переглядалась Київським апеляційним господарським судом, що виключає її перегляд знову.

В судовому засіданні 25.04.2017 представник Міністерства оборони України зазначив, що визнає існування податкового боргу в розмірі 352 472,42 грн., проте вважає, що Державна податкова інспекція у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві повинна була звернутися до боржника з вимогою про сплату грошового зобов'язання. Оскільки такого звернення від ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві не надходило, то боржник вільний від зазначеного грошового зобов'язання. Стосовно включення до реєстру вимог кредиторів боржника вимоги ДК "Газ України" НК "Нафтогаз України" підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва, в оскаржуваній частині, скасувати та прийняти в цій частині нове рішення яким включити до реєстру вимог кредиторів вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основного боргу на суму 3 695 857, 17 грн.

Представник ДК "Газ України" НК "Нафтогаз України" зазначив, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята при повному з'ясуванні обставин справи та відповідно до норм матеріального та процесуального права, просив суд припинити апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України.

Представники Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України та ТОВ "ПРОКСІМА" підтримали вимоги апеляційної скарги, просили суд апеляційну скаргу задовольнити.

Представник Служби безпеки України, при вирішенні питання стосовно апеляційної скарги Міністерства оборони України поклався на розсуд суду.

Представник боржника та розпорядник майна в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, докази чого знаходяться в матеріалах справи.

Зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу Міністерства оборони України за відсутності розпорядника майна та представника боржника.

Судова колегія відмовляє в задоволенні клопотання представника ДК "Газ України" НК "Нафтогаз України" стосовно припинення апеляційного провадження, оскільки ухвала попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 у справі № 910/3927/16 переглядалась апеляційним господарським судом лише в частині включення вимог ТОВ "ПРОКСІМА" до реєстру вимог кредиторів боржника. При цьому, вимоги ДК "Газ України" НК "Нафтогаз України" та ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві не були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 25.04.2017, згідно ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон) № 2343-XII, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника;

грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом;

Згідно абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 15 від 18.12.2009 «Про судову практику у справах про банкрутство» до складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, а також індекс інфляції від суми основного боргу та три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2016 (згідно поштового штемпелю на конверті (в межах строку передбаченого Законом)) до Господарського суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві з грошовими вимогами до боржника в розмірі 349 716,42 грн.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що податкова заборгованість у Центрального спеціалізованого будівельного управління виникла у зв'язку із самостійно задекларованим зобов'язанням (в результаті орендної плати за земельну ділянку з юридичних осіб) шляхом подачі податкової декларації та нарахованих контролюючим органом штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 46.1 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно ст. 54.1 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до ст. 57.1. Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 14.1.175. Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Оскільки Центральне спеціалізоване будівельне управління самостійно визначило суму податкового зобов'язання, про що свідчать наявні в матеріалах справи податкові декларації за 2009-2011 (а отже грошове зобов'язання є узгодженим) та тільки частково погасило самостійно визначене зобов'язання, то у останнього утворився податковий борг, який підлягає погашенню.

При цьому, скаржник помилково просить суд застосувати п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (Строки давності та їх застосування), оскільки з аналізу наведеної норми слідує, що строки давності застосовуються у випадку визначення суми грошових зобов'язань саме контролюючим органом, тоді як в нашому випадку боржник самостійно визначив суму податкового зобов'язання, а отже у останнього утворився податковий борг, який підлягає сплаті незалежно від строків давності.

Враховуючи, що вимоги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві обґрунтовані, документально підтверджені та не погашені, Господарський суд міста Києва правомірно визнав Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві кредитором боржника на суму 352 472,42 грн.

15.04.2016 до Господарського суду міста Києва звернувся ініціюючий кредитор Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" з грошовими вимогами до боржника в розмірі 6 657 571,47 грн.

В обґрунтування заявлених грошових вимог Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" стверджує, що оскільки боржником не виконано рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2008 у справі № 21/256-32/285 про стягнення кошті, то останній має право на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. За наведеного просить суд визнати та включити в реєстр вимог кредиторів боржника інфляційне збільшення суми боргу та трьох відсотків річних.

Згiдно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязi на пiдставах, встановлених договором або законом. Цi пiдстави зазначенi у статтях 599 , 600 , 604-609 ЦК України, вiдповiдно до яких зобов'язання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором i в результатi якого припиняються права та обов'язки сторiн зобов'язання;

2) за згодою сторiн внаслiдок передання боржником кредиторовi вiдступного (грошей, iншого майна тощо). Розмiр, строки й порядок передання вiдступного встановлюються сторонами ( ст. 600 ЦК України);

3) зарахуванням зустрiчних однорiдних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги ( ст. 601 ЦК України);

4) за домовленiстю сторiн ( ст. 604 ЦК України);

5) внаслiдок звiльнення (прощення боргу) кредитором боржника вiд його обов'язкiв, якщо це не порушує прав третiх осiб щодо майна кредитора ( ст. 605 ЦК України );

6) поєднанням боржника i кредитора в однiй особi ( ст. 606 ЦК України);

7) неможливiстю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна iз сторiн не вiдповiдає ( ст. 607 ЦК України );

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою i у зв'язку з цим не може бути виконане iншою особою ( ч. 1 ст. 608 ЦК України);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора ( ч. 2 ст. 608 ЦК України);

10) лiквiдацiєю юридичної особи (боржника або кредитора), крiм випадкiв, коли законом або iншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання лiквiдованої юридичної особи покладається на iншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про вiдшкодування шкоди, завданої калiцтвом, iншим ушкодженням здоров'я або смертю ( ст. 609 ЦК України ).

Зважаючи на вiдсутнiсть у зазначених правових нормах такої пiдстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рiшення про задоволення вимог кредитора, слiд дiйти висновку, що наявнiсть судового рiшення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовiдносин сторiн договору, не звiльняє боржника вiд вiдповiдальностi за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Оскільки на передбачені статтями 536 та 625 ЦК проценти та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання не поширюється заборона на їх нарахування в період провадження справи про банкрутство, то кредитор не позбавлений права подавати додаткові вимоги щодо стягнення процентів та інфляційних втрат відповідно до порядку, встановленого Законом. (п. 50 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 15 від 18.12.2009 «Про судову практику у справах про банкрутство»).

З наведеного слідує, що Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" правомірно звернулась з вимогами до боржника щодо визнання процентів та інфляційних втрат, у відповідності до п. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки судове рішення, на підставі якого у боржника виникло грошеве зобов'язання перед ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", не виконане боржником, а отже не звільняє останнього від вiдповiдальностi за невиконання грошового зобов'язання.

При цьому, місцевий господарський суд, враховуючи клопотання боржника про застосування строків позовної давності, правомірно застосував до грошових вимог ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" строк позовної давності.

Так, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи, що право вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та сум процентів виникло у ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 07.10.2010, а з відповідною заявою останнє звернулось лише 27.03.2017, перевіривши розрахунок суми боргу, колегія суддів погоджується з Господарським судом міста Києва та вважає, що вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на суму 2 557 308,67 не підлягають задоволенню, оскільки нараховані за межами трирічного строку позовної давності.

Необґрунтованими, на думку апеляційної інстанції, є доводи скаржника, що між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та Центральним спеціалізованим будівельним управлінням виникли деліктні зобов'язання, до яких не застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

Так, деліктні зобов'язання (зобов'язання із заподіяння шкоди) найпоширеніший вид не договірних зобов'язань.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це зобов'язання, які виникають унаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких: - забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, грошові зобов'язання ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" виникли в результаті невиконання боржником умов Додаткової угоди № 7 від 22.06.2005 до Договору на пайову участь у будівництві № 16/03-1620 від 04.03.2003,а отже між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та Центральним спеціалізованим будівельним управлінням наявні договірні, а не деліктні зобов'язання, як зазначив апелянт.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене в постанові, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повністю з'ясовано всі обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 судовою колегією не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України судом не вбачається.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 по справі № 910/3927/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 по справі № 910/3927/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3927/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.04.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко