РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017№910/2038/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Вікторія»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська

страхова група»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

про стягнення 133 448,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Волоха Д.М. за довіреністю від 16.03.2017;

від відповідача: Василевський О.Л. за довіреністю № 0116-99 від 25.07.2016;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Вікторія» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - відповідач) про стягнення 133 448,00 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2038/17, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», розгляд справи призначено на 27.02.2017 року.

22.02.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки позивачем не надано всіх передбачених умовами Договору документів, необхідних для виплати страхового відшкодування.

27.02.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2017 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 20.03.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2017 в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору у справі № 910/2038/17 на 15 днів, розгляд справи № 910/2038/17 відкладено на 19.04.2017 року.

При цьому, означеною ухвалою в порядку статті 65 Господарського процесуального кодексу України витребувати у Українського гідрометеорологічного центру інформацію стосовно того, чи мали місце перед 01.09.2016 р. та в проміжок часу між 02.00-03.00 год. 01.09.2016 року певні природні явища, що зумовили підняття рівня ґрунтових вод на території вінзаводу, розташованого за адресою вул. Кооперативна, 5 смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області; довідку про кількість та якість природних явищ, які мале місце з 01.05.2016 по 02.09.2016 року в смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області), а також витребувано в порядку статті 65 Господарського процесуального кодексу України витребувати у Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області інформацію про причини падіння 01.09.2016 року з бетонного фундаменту 3 ємностей вініфікаторів, розташованих на території вінзаводу за адресою вул. Кооперативна, 5, смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області з урахуванням змісту листів ГУ ДСНС України в Одеській області № 08/4623/08 від 05.09.2016 та Довідки ГУ ДСНС України в Одеській області № 03/5880 від 10.11.2016.

28.03.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

07.04.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Українського гідрометеорологічного центру надійшла витребувана судом інформація.

18.04.2017 року від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області надійшла витребувана судом інформація.

Представник позивача в судовому засіданні 19.04.2017 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.04.2017 року проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання 19.04.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 19.04.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2015 року між позивачем (Страхувальник) та відповідачем (Страховик) було укладено Договір добровільного страхування заставного майна №12-1501-15-00015 (далі - Договір), за умовами якого Страхувальник передає, а Страховик приймає на страхування майно, зокрема вініфікатори інв. № 1433, 1437, 1454, 1470.

Зазначене майно є власністю Страхувальника та є предметом застави згідно з Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № 01/42-1/419 від 25.08.2011, укладеного між позивачем та третьою особою (вигодонабувачем).

За умовами п. 2.5.2. Договору до страхових випадків за цим Договором віднесено, зокрема, стихійні явища (буря, вихор, ураган, смерч, шторм, град, зливові дощі, сильні снігопади, тиск снігового шару, повінь, надходження підґрунтових вод, паводок, льодохід, переміщення чи осідання ґрунту, зсув, обвал, землетрус, гірські обвали і схід лавин).

Як стверджує позивач, в період між 02.00-03.00 годинами ночі 01.09.2016 року на території винзаводу позивача, розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, смт. Великодолинське, вул. Кооперативна, 5, відбулось падіння з бетонного фундаменту 3 ємностей вініфікаторів, пошкодження 1 вініфікатора та розлив виноматеріалів виноградних.

01.09.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування № 206, до якої долучив, в тому числі, копію заяви ГУ ДСНС України в Одеській області від 01.09.2016 вих. № 158., яка, на думку позивача, підтверджує факт настання страхового випадку.

14.09.2016 року за дорученням відповідача, представниками ПП «Юнайтейтед Лосс Аджестер» проведено огляд пошкодженого майна та місця настання подій і складено Акт огляду.

Листом № 03/5685 від 23.09.2016 відповідач повідомив позивача про те, що за результатами огляду пошкодженого майна та місця настання події працівниками ПП «Юнайтейтед Лосс Аджестер» не виявлено характерних ознак зміщення фундаменту внаслідок дії ґрунтових вод та у вигляді просідання ґрунту, у зв'язку з чим просив позивача надати технічний висновок з відображенням в ньому причин та обставин виникнення даного страхового випадку та проведення наступних досліджень: замірів фактичного рівня підземних вод, фізичко-механічний аналіз ґрунту, максимальний рівень підняття підземних вод, аналіз фундаменту, перевірочні розрахунки опорних конструкцій ємностей вініфікаторів.

Проте, позивач стверджує, що за умовами укладеного між сторонами Договору надання технічних висновків з відображенням у ньому причин та обставин виникнення страхового випадку не відноситься до обов'язків Страхувальника і є прямим обов'язком Страховика відповідно до п. 4.4.5. Договору

Однак незважаючи на це, позивач звернувся до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства з листом № 175 від 27.09.2016, в якому просив надати інформацію щодо можливості та вартості надання послуг по замірами фактичного рівня підземних вод, фізико-механічного аналізу ґрунту та максимального рівня підняття підземних вод на ділянці місця події страхового випадку.

Листом від 07.10.2016 № 02/463 Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство повідомило про можливість надання таких послуг, проте на умовах 100% передоплати. Вартість цих послуг складає 214 615,94 грн.

10.10.2016 року позивач направив відповідачу вимогу №186, в якій просив скласти страховий акт та провести виплату страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з наведенням відповідного обґрунтування.

Відповідач листом № 03/6616 від 11.11.2016 повідомив позивача про те, що ним не подано всіх документів, зазначених у Розділі 8 Договору, а тому рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування буде прийнято після надання позивачем всіх документів, передбачених Договором страхування.

Листом від 29.11.2016 № Д2-КБ/7/385 третя особа повідомила відповідача про те, що пошкоджене обладнання у заставі Банку не перебуває, та надав згоду на отримання страхового відшкодування позивачем.

Листом № 03/7184 від 06.12.2016 року відповідач просив позивача надати документи, необхідні для виплати страхового відшкодування, а саме документи ремонтних підприємств (наряд-замовлення, калькуляції, рахунки), які будуть здійснювати відновлювальний ремонт майна, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що замінюються.

Позивач звернувся до ТОВ «Веснянка» з листом 223 від 09.12.2016, в якому просив направити відповідного фахівця з метою визначення можливості здійснення відновлювального ремонту вініфікаторів та надання інформації (наряд-замовлення, калькуляцію, рахунок) стосовно вартості здійснення відновлювального ремонту майна із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що замінюються.

Листом № 016/12 від 13.12.2016 ТОВ «Веснянка» повідомило позивача про те, що вініфікатори зазнали незворотну деформацію конструкції, не підлягають відновлювальному ремонту та не придатні для подальшого використання за цільовим призначенням.

Листом № 03/7744 від 30.12.2016 року відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. п. 10.1.3., 10.1.8., 10.1.12, п.п.7 п. 3.1. Договору, оскільки позивачем документально не підтверджено настання страхового випадку і не надано передбачених умовами Договору документів, а тому відсутні підстави для визнання спірної події страховою та виплати страхового відшкодування.

Таким чином, позивач, вважаючи падіння з бетонного фундаменту 3 ємностей вініфікаторів внаслідок стихійних явищ (осідання ґрунту) страховим випадком згідно з п. 2.5.2. Договору звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач листом № 03/7744 від 31.12.2016 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно з п. 5.8. Договору, у разі настання страхового випадку Страхувальник зобов'язаний надати Страховику документи, зазначені в розділі 8 цього Договору.

За умовами п. 8.1. Договору, для отримання страхового відшкодування Страхувальник повинен надати наступні документи:

1) Письмове повідомлення про настання страхового випадку;

2) Копію цього Договору;

3) Копію свідоцтва про реєстрацію Страхувальника - юридичної особи;

4) Копію паспорта Страхувальника - фізичної особи;

5) Копію ідентифікаційного номеру Страхувальника - фізичної особи;

6) Копії документів, що посвідчують право власності на майно, копії договору купівлі-продажу, оренди, лізингу тощо;

7) Довідки компетентних органів в залежності від страхового випадку:

- при пожежі Страхувальник (Вигодонабувач) зобов'язаний надати документ від пожежної служби, де будуть обов'язково вказані причини та наслідки пожежі;

- при вибуху Страхувальник (Вигодонабувач) зобов'язаний надати документ від органів МНС або газової служби, де будуть обов'язково вказані причини та наслідки вибуху;

- при стихійному явищі Страхувальник (Вигодонабувач) зобов'язаний надати документ від органів МНС або Гідрометеослужби, де будуть обов'язково вказані дата, місце та фізичні параметри стихійного явища (швидкість вітру, кількість опадів, розмір граду і т.д.);

- при впливі рідини з водопровідних, каналізаційних, опалювальних систем Страхувальник (Вигодонабувач) зобов'язаний надати документ від органів водо - і теплопостачання, де будуть обов'язково вказані причини аварії цих систем;

- при протиправних діях третіх осіб - довідку про внесення відомостей про випадок до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- у разі пошкодження виключно віконного скла, вітрин, Страхувальник та/або Вигодонабувач може не надавати довідок з компетентних органів. Протягом терміну дії Договору Страховик здійснює не більше двох виплат без довідок з компетентних органів;

- в разі наїзду транспортних засобів - довідку Державної податкової інспекції про реєстрацію ДТП та довідку про обставини ДТП;

- в разі падіння на майно літальних апаратів їх частин, уламків, вантажу - документ від органів МНС, письмові свідчення свідків;

- якщо справа про страховий випадок передана до суду - копію обвинувального акту;

8) документи ремонтних підприємств (наряд-замовлення, калькуляції, рахунки), які будуть здійснювати відновлювальний ремонт майна, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що замінюються;

9) письмову заяву на виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів, за якими потрібно зробити виплату;

10) лист від Вигодонабувача, в якому зазначене його рішення щодо отримувача страхового відшкодування;

11) інші документи, згідно чинного законодавства, на вимогу Страховика, які необхідні для встановлення факту, причин та наслідків страхового випадку. При цьому, страховик не має запросити такі додаткові документи після спливу 2 (двох) місяців з моменту одержання від Страхувальника останнього документу з переліку, визначеного п. 8.1. цього Договору, в залежності від характеру страхового випадку.

Пунктом 5.4. Договору на позивача покладено обов'язок вимагати від компетентних органів оформлення та надання документів щодо встановлення факту, причини та наслідків страхового випадку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем всупереч вимог п. 8.1. Договору не було надано відповідачу документів від органу МНС або Гідрометеослужби, в якому будуть обов'язково зазначені дата, місце та фізичні параметри стихійного явища.

При цьому, надана позивачем до заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування довідка Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 05.09.2016 № 08/4623/08 не може бути прийнята до уваги, оскільки зроблений в ній висновок про те, що причиною виникнення страхового випадку був зсув бетонної основи (фундаменту) під вініфікаторами внаслідок впливу ґрунтових вод не є однозначними та беззаперечними, оскільки відповідно до листа Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 03/5880/08 від 10.11.2016 зазначено, що в цій довідці була встановлена лише орієнтовна причина даної події.

Будь-яких інших належних доказів на підтвердження факту настання страхового випадку матеріали справи не містять.

Одночасно, суд зазначає, що за умовами зазначених вище пунктів Договору саме на позивача покладається обов'язок вимагати від компетентних органів оформлення та надання документів щодо встановлення факту, причин та наслідків страхового випадку, і лише після виконання зазначених умов відповідач відповідно до п. 4.4.5. Договору зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку, здійснити огляд пошкодженого майна та вжити заходів для розміру збитку та/або проведення незалежної експертизи.

Частинами 1 та 2 статті 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Відповідно до п. 10.1.3. Договору ненадання Страховику документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків відповідно до Розділу 8 Договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Оскільки, як зазначалось вище, позивачем всупереч умов Розділу 8 Договору не було надано відповідачу документу від органів МНС або Гідрометеослужби, де будуть обов'язково вказані дата, місце та фізичні параметри стихійного явища (швидкість вітру, кількість опадів, розмір граду і т.д.), суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов'язку з виплати страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з недоведеністю порушення прав позивача, що обумовлено невиконанням ним зобов'язань за договором страхування у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, вони не підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.04.2017.

Суддя М.Є. Літвінова