ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Справа № 915/604/15

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Коноваловій Є.С.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, дов. від 01.12.2016р . № 1/Д;

від третьої особи ОСОБА_2, дов. від 16.12.2014 р. № 1337;

від відповідача представник у судове засідання не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт НікаТера, 54052, вул. Айвазовського, 23, а/с 1003, м. Миколаїв,

до компанії Sandypool Limited, Reg. № НЕ 101936, місцезнаходження: Arch. Makariou 146 Alfa Building 4 th Floor, PC 3021, г. Лімассол, Кіпр,

адреса для листування: 01010, вул. Московська, 32/2, БЦ Сенатор, 10 поверх, м.Київ, адвокатське обєднання Арцінгер,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3,

54000, вул. Адміральська, 31Б/9, м. Миколаїв,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Товариством з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт НікаТера (далі - Товариство) предявлено позов до компанії Sandypool Limited (далі Компанія) про визнання таким, що не підлягає виконанню, та скасування виконавчого напису, вчиненого 22.03.2015 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (далі - приватний нотаріус ОСОБА_3), зареєстрованого в реєстрі за № 188, про стягнення з Товариства на користь Компанії заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків в сумі 4952,01 Євро за період з 29.12.2014 р. по 22.03.2015 р. за кредитним договором від 21.04.2008 р. № Y/21/04/08 (далі договір) із змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн.

Позовна заява також містить вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке:

- спірний договір за своїм змістом не відноситься до жодної з категорій договорів, за якими, згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (далі Перелік № 1172), допускається вчинення виконавчого напису нотаріуса;

- будь-яка заборгованість з нарахованих та не сплачених відсотків за спірним договором, з урахуванням змін та доповнень до нього, за період з 29.12.2014 р. 22.03.2015 р. відсутня;

- сума нарахованої заборгованості не є безспірною, оскільки Товариство повідомляло відповідача про незгоду з порядком нарахування відсотків за договором ще до вчинення приватним нотаріусом ОСОБА_3 спірного виконавчого напису.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, правом подання відзиву на позов та участі його представника в судовому засіданні не скористався, але суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Вислухавши представника позивача, який підтримав позовну заяву з викладених у ній підстав, з урахуванням доводів, наведених у письмових поясненнях від 07.10.2015 р. та 28.04.2017 р., та представника третьої особи, який вважав позов не підлягаючим задоволенню з підстав, викладених у відзиві приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 23.09.2015 р., зокрема, що спірний виконавчий напис вчинений згідно вимог діючого законодавства за наявності передбачених законодавством документів в обсязі, достатньому для вчинення виконавчого напису, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Між Компанією Yavosun Trading Ltd (Лімасол, Кіпр) (кредитором) та Товариством (позичальником) укладено договір від 21.04.2008 р. № Y/21/04/08, до якого в подальшому вносилися зміни додатковими угодами від 22.04.2008 р., від 04.12.2008 р. № 1, від 30.10.2009 р. № 2, від 25.08.2010 р. № 3, від 05.11.2010 р. № 4, від 23.11.2010 р. № 5, від 01.06.2011 р. № 6, 27.06.2011 р. № 7, від 02.09.2011 р. № 8, від 27.08.2012 р. № 9, від 15.04.2013 р. № 10 та від 11.10.2013 р. № 11 (т. 1, а.с. 19-36) (далі - договір), названий сторонами як кредитний договір. За умовами договору Компанія Yavosun Trading Ltd зобовязалася надати Товариству грошові кошти в сумі 1000000 Євро для фінансування будівництва ділянок перевантаження сипучих вантажів, причалів та їх інфраструктур, офісної будівлі, а також на поповнення обігових коштів для виконання уставної діяльності, а Товариство зобовязалося повернути їх до 31.12.2014 р. включно, сплачувати відсотки за ставкою 5,2 % річних, а у разі прострочення платежів - сплатити штраф (п.п. 1.1, 2.3 договору в редакції додаткової угоди № 4, п.п. 1.2, 3.2.4 договору). Надання коштів здійснюється Компанією після реєстрації договору управлінням Національного банку України в Миколаївській області та отримання Товариством реєстраційного свідоцтва. Видача кредиту може здійснюватися Компанією частинами (траншами) згідно письмових заявок Товариства, в межах суми кредиту, зазначеної у п. 1.1 договору (п.п. 2.1, 2.2 договору). Товариство зобовязується погашати відсотки за фактичний період користування кредитом на фактичну суму заборгованості з розрахунку 5,2% річних, щоквартально в валюті кредиту шляхом банківського переказу на рахунок кредитора (пп. 3.2.3 договору в редакції додаткової угоди № 4). Сторонами договору погоджено строк його дії з дати підписання і до повного погашення кредиту та процентів за користування ним (п. 8.1 договору).

Додатковими угодами №№ 5, 7, у звязку з відступленням Компанією Yavosun Trading Ltd прав вимоги за договором на користь Компанії VESNEL INVESTMENT LIMITED, здійснено відповідну заміну кредитора за договором та продовжено строк погашення заборгованості за договором до 31.12.2020 р.

У подальшому Компанією VESNEL INVESTMENT LIMITED відступлено права вимоги за договором на користь відповідача, про що додатковою угодою № 8 внесено відповідні зміни до договору.

Договір та додаткові угоди до нього, спір про виконання котрого є предметом у даній справі, зареєстровано управлінням Національного банку України в Миколаївській області, про що видано реєстраційне свідоцтво від 20.05.2008 р. № 9 з додатками від 24.12.2008 р. № 1, від 27.01.2010 р. № 2, від 29.12.2010 № 3, від 11.08.2011 № 4, від 03.10.2011 № 5 (т. 1 а.с. 139 145).

Протягом дії договору Компанія звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_3 із заявою від 22.03.2015 р. (т. 1, а.с. 119-120) про вчинення виконавчого напису про стягнення з Товариства на користь Компанії заборгованості зі сплати відсотків за договором, нарахованих за період 29.12.2014 р. 22.03.2015 р. в сумі 4952.01 Євро та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн. У зазначеній заяві викладено, що всього за період дії договору кредитор з 31.10.2008 р. по 23.08.2010 р. перерахував позичальнику 222500 Євро та нарахував відсотки в сумі 60851,37 Євро, а позичальник з 05.08.2010 р. по 01.12.2014 р. перерахував кредитору 55835,96 Євро, у звязку з чим станом на 01.12.2014 р. утворилася заборгованість позичальника по нарахованим та несплаченим відсоткам у сумі 5015,41 Євро., а за період з 29.12.2014 р. по 22.03.2015 р. в сумі 4952,01 Євро. Останній платіж нарахованих відсотків позичальником здійснений 30.09.2014 р. в сумі 931,94 Євро, що свідчить про визнання позичальником свого боргу та перериває строк позовної давності. Посилаючись на таке, Компанія просила скласти виконавчий напис нотаріуса про стягнення з Товариства 4952,01 Євро заборгованості по нарахованим та несплаченим Компанії відсоткам за період 29.12.2014 р.- 22.03.2015 р.

До заяви стягувач додав наступні документи:

1) оригінали договору від 21.04.08 р. № Y/21/04/08, та додаткових угод до нього №№ 1-11;

2) копії реєстраційного свідоцтва від 20.05.2008 р. № 9 та додатків №№ 1-5 до нього про реєстрацію управлінням Національного банку України в Миколаївській області договору та додаткових угод до нього;

3) оригінал витягу від 17.02.2015 р. № 7 по кредитному рахунку № Y/21/04/08 від 21.04.2008 р., у якому зазначено, що станом на 01.12.2014 р. сума заборгованості Товариства по нарахованим та несплаченим відсоткам за період 31.10.2008 р. - 22.03.2015 р. становить 5015,41 Євро та станом на 22.03.2015 р. є непогашеною, що засвідчено відміткою стягувача (т. 1, а.с. 126-128);

4) оригінал висновку від 20.01.2015 р. № 7/08/12 експертного економічного дослідження документів фінансово-кредитних операцій за заявою представника Компанії від 08.12.2014 р., здійсненого старшим судовим експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4, із змісту якого випливає, що розмір заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за договором за період з моменту його укладення по 01.12.2014 р., з урахуванням строку позовної давності, документально та нормативно підтверджується в сумі 5015,41 Євро (т. 1, а.с. 131-135);

5) довіреність представника Компанії;

6) оригінал свідоцтва від 19.03.2015 р., виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про те, що ним на підставі ст. 84 Закону України По нотаріат 03.03.2015 р. передано Товариству заяву Компанії, яка містила відомості щодо необхідності перерахування суми заборгованості за договором в семиденний термін після її одержання (т. 1, а.с. 129). Указана заява передана поштою та 06.03.2015 р. отримана Товариством.

22.03.2015 р. приватним нотаріусом ОСОБА_3 на підставі вищевказаної заяви та доданих до неї документів вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 188 (т. 1, а.с. 163)., про стягнення з Товариства на користь Компанії заборгованості зі сплати відсотків у сумі 4952,01 Євро., нарахованих за період 29.12.2014 р. 22.03.2015 р. за договором, та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн.

Перевіряючи доводи позивача, з урахуванням вказівок, які викладено у постанові Вищого господарського суду України в даній справі, суд погоджується з такими доводами позивача, що спірний договір за своїм змістом не відноситься до жодної з категорій договорів, за якими, згідно Перелік № 1172, допускається вчинення виконавчого напису нотаріуса, виходячи з такого.

1. Порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами боргових зобовязань перед нерезидентами за залученими від нерезидентів кредитами, позиками в іноземній валюті, визначено Положенням про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженим постановою Національного банку України від 17.06.2004 р. № 270 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.07.2004 р. за № 885/9484 (далі Положення). Згідно п. 1.1 Положення, кредити, позики, в тому числі поворотна фінансова допомога, в іноземній валюті, визначаються як кредити.

Положенням у редакціях, чинних на момент здійснення управлінням Національного банку України в Миколаївській області реєстрації договору та додаткових угод до нього, було визначено, що реєстрація договору Національним банком України здійснюється без будь-яких зобовязань з боку Національного банку України щодо зобовязань сторін договору (п.1.19 Положення). Територіальне управління в порядку черговості надходження розглядає одержані від резидентів-позичальників документи і перевіряє:

- їх комплектність;

- правильність оформлення повідомлення про договір, його відповідність умовам договору з нерезидентом;

- відповідність (неперевищення) розміру виплат за користування кредитом, які передбачені договором, розміру виплат за максимальними процентними ставками на підставі повідомлення про договір з відміткою обслуговуючого банку про підтвердження відповідності зазначеної у цьому повідомленні інформації умовам договору (для договорів, що передбачають плаваючу процентну ставку, - з урахуванням дотримання вимог абзацу четвертого пункту 1.14 глави 1 цього розділу);

- умови поставки продукції, виконання робіт та надання послуг, отримання обєкта права інтелектуальної власності, якщо кредит не надходить на рахунок резидента-позичальника, відкритий в уповноваженому банку;

- відповідність іншим вимогам, установленим цим Положенням (п. 2.2 Положення).

Крім того, на даний час також чинною є редакція Положення, згідно якої реєстрація Національним банком України договору (внесення змін до реєстрації договору) проводиться за заявницьким принципом без жодних зобовязань будь-якого характеру з боку Національного банку щодо зобовязань за договором/вимог сторін договору (зокрема їх наявності, законності, дійсності, чинності, відповідності тощо, а також установлення/ ідентифікації сторін у зобовязанні) (п. 1.17 Положення).

З наведеного випливає, що під час реєстрації договору (позики, кредиту тощо) Національним Банком України не перевірялася та не перевіряється відповідність договору вимогам законодавства з приводу яких виник даний спір.

Отже, факт реєстрації договору управлінням Національного банку України в Миколаївській області не свідчить про наявність між сторонами саме кредитних правовідносин, а терміни кредит, кредитний договір, зазначені в реєстраційних свідоцтвах, відповідають будь-якому борговому зобовязанню, в тому числі, позиці, фінансовій допомозі, тощо.

2. Згідно чинного законодавства, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Вказана норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 388 ГК України, яка передбачає, що субєкти зовнішньоекономічної діяльності можуть одержувати в іноземних фінансових установах валютні кредити на договірній основі. При цьому умови кредитного договору не можуть суперечити законодавству України.

Наведене свідчить, що боргові зобовязання позичальника за договором, укладеним з нерезидентом, є кредитом виключно в разі наявності у кредитора статусу банку або фінансової установи за законодавством країни реєстрації нерезидента.

У відповідності до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність, банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону про діяльність відповідної фінансової установи має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик (ч. 1, 2 ст. 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг).

Отже, належним та допустимим доказом відповідності договору вимогам ст. 1054 ЦК України є наявність у позичальника банківської ліцензії, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та внесення позичальника до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Із офіційного веб-ресурсу комплексної інформаційної системи Держфінпослуг http://kis.nfp.gov.ua випливає, що Компанію не внесено до реєстру фінансових установ.

Згідно інформації, розміщеній на офіційному інтернет-представництві Національного Банку України, Компанія також не є банківською установою.

Відповідачем не подано суду доказів на підтвердження того, що Компанія є фінансовою або банківською установою та не спростовано наведені вище доводи позивача.

Викладене свідчить про те, що спірний договір за своїм змістом та субєктним складом не може бути визнаним кредитним договором у розумінні чинного законодавства.

Суд визнає, що за правовою природою договір, спір про виконання котрого є предметом у даній справі, є договором позики.

Законодавством визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст.1046 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. (ч.1 ст.1048 ЦК України).

3. Чинним законодавством встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України). Однією із нотаріальних дій, які вправі вчиняти нотаріус, є вчинення виконавчого напису (ст. 34 Закону України Про нотаріат). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст.ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат).

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок № 296/5), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України (п.п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку № 296/5).

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, не включає договори позики до жодної з категорій договорів, за якими стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

4. У відповідності до Порядку № 296/5, захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа (глава 12 Порядку № 296/5).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3 глави 16 Порядку № 296/5).

Відповідно до розділу 2 Переліку № 1172 для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин (по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями), для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Підпунктом 3.1.1 договору визначено, що рахунком боржника є поточний рахунок № 1978 у філії ВАТ Морський транспортний банк у м. Миколаєві. Додатковою угодою № 8 до договору сторонами змінено пп. 3.1.1 договору, зазначивши рахунок боржника № 1978 у Центральному відділенні ПАТ Марфін банк у м. Миколаеві.

Згідно поданих приватному нотаріусу ОСОБА_3 Компанією відомостей, викладених у заяві від 22.03.2015 р. про вчинення виконавчого напису, заборгованість Товариства по нарахованим та несплаченим відсоткам в сумі 4952.01 Євро утворилася протягом 29.12.2014 р. 22.03.2015 р., а додаткову угоду № 8 до договору укладено 02.09.2011 р., після чого до пп. 3.1.1 договору не вносилися зміни, то Компанія мала б подати виписку саме з рахунка боржника № 1978 у Центральному відділенні ПАТ Марфін банк у м. Миколаеві, вказаному в зазначеній додатковій угоді до договору, чого відповідачем зроблено не було.

5. Суд погоджується з доводами позивача, що нотаріальний надпис вчинено щодо суми, котра не є безспірною.

Так, Товариство вважає неправильним розмір відсотків за користування позичковими коштами, нарахований позивачем та стягнутий з Товариства за спірним виконавчим написом. За розрахунком позивача, наведеним останнім у письмових поясненнях від 28.04.2017 р., Компанія могла б нарахувати Товариству відсотки в сумі 2631,10 Євро (222500 Євро (сума позики) * 5,2% /365 * 83 дні), яка є значно меншою, ніж сума, котра підлягає стягненню за спірним виконавчим написом.

Крім того, відповідно до пп. 3.2.3 договору в редакції додаткової угоди № 4, позичальник зобовязався погашати відсотки за фактичний період користування кредитом на фактичну суму заборгованості з розрахунку 5,2% річних, щоквартально у валюті кредиту шляхом банківського переказу на рахунок кредитора.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 254 ЦК України, до строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює пятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Таким чином, у період, зазначений у виконавчому написі, зобовязання позивача щодо сплати відсотків не виникало, так як закінчення відповідного кварталу (1-го кварталу 2015 року) припадало на 31.03.2015 р. За твердженнями позивача, відсотки за договором за 4-й квартал 2014 року в сумі 2 857,95 Євро сплачено Товариством за платіжним дорученням від 25.12.2014 р. №31305593, а за 1-й квартал 2015 року в сумі 2795,82 Євро - за платіжним дорученням від 30.03.2015 р. № 31305627.

Таким чином, суд приходить до висновків про те, що, по-перше, відповідач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_3 про вчинення спірного виконавчого напису на договорі позики, вчинення виконавчого напису нотаріусом щодо якого не передбачено Переліком № 1172; по-друге, для вчинення виконавчого напису Компанією не надано виписку із зазначеного в додатку до договору розрахункового рахунку Товариства; по-третє, заборгованість щодо якої вчинено виконавчий напис нотаріуса не є безспірною, так як поданий відповідачем приватному нотаріусу ОСОБА_3 розрахунок заборгованості, не ґрунтується на умовах договору. За таких обставин спірний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню.

Суд вважає доведеним позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити повністю.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, при задоволенні позову на відповідача (ст. 49 ГПК України).

Визначаючи розмір відшкодування позивачу сплаченого ним судового збору, суд виходить з такого.

Товариством оплачено судовий збір з урахуванням заяви про забезпечення позову, поданої одночасно з позовом, яку задоволено ухвалою від 10.05.2014 р., згідно платіжних доручень від 03.04.2015 р. № 5918, на суму 1218 грн. за звернення до суду з позовом у даній справі та № 5923 на суму 1827 грн. за звернення до суду із заявою про забезпечення позову, а всього сплачено 3045 грн..

У відповідності до Закону України Про судовий збір (далі - Закон) в редакції від 28.03.2015 р., чинній на момент звернення Товариства до суду з позовом у даній справі, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачувався судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати, а за подання заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову - 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (п.п. 2, 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону). Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону). Згідно ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік, станом на 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата становила 1218 грн.

При цьому, Законом було визначено, що в разі якщо позовну заяву подано після подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову, розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову (абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону). Виходячи з наведеного, зазначене зменшення розміру судового збору здійснюється і в разі одночасного подання до господарського суду позовної заяви і заяви про забезпечення позову.

Так як сума судового збору, що мала бути сплачена за подання позовної заяви (1218 грн.), є меншою від суми судового збору, котрий мав бути сплачений за подання заяви про забезпечення позову (1827 грн.), то при одночасному поданні вищевказаних позову та заяви, з урахуванням приписів абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону, Товариство мало сплатити 1827 грн. судового збору.

Отже, суд визнає, що Компанії належить відшкодувати Товариству витрати з оплати позову судовим збором у сумі 1827 грн.

У судовому засіданні 04.05.2017 р. згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт НікаТера задовольнити повністю.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.03.2015 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований в реєстрі за № 188, про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт НікаТера, 54052, м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23, ідентифікаційний код 22439446, на користь Компанії Sandypool Limited, Reg. № НЕ 101936, місцезнаходження: Arch. Makariou 146 Alfa Building 4 th Floor, PC 3021, г. Лимассол, Кипр, заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором в сумі 4952,01 євро за період з 29.12.2014 р 22.03.2015 р. за кредитним договором від 21.04.2008 р. № Y/21/04/08 із змінами та доповненнями, а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн.

3. Стягнути з Компанії Sandypool Limited, Reg. № НЕ 101936, місцезнаходження: Arch. Makariou 146 Alfa Building 4 th Floor, PC 3021, г. Лимассол, Кипр, на користь товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт НікаТера, 54052, м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23, ідентифікаційний код 22439446, грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви та заяви про забезпечення позову судовим збором у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Суддя Ю.М. Коваль.