Господарський суд Чернігівської області
=============================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" травня 2017 року Справа № 927/350/17

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового

виробництва Національної академії наук України

14027, вул. Шевченка,97, м.Чернігів;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Етнопродукт

15135,с.Бутівка, Городнянський р-н, Чернігівська обл.;

про стягнення 26116,73грн.;

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги № 2-04.17 від 13.04.2017 адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № б/н від 20.04.2017 представник;

в с т а н о в и в:

Інститут сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії наук України звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» про стягнення заборгованості в сумі 26116,73 грн., з яких: заборгованість в сумі 18220,00 грн., пені в сумі 3661,46 грн., 7% штрафу в сумі 1555,40 грн., 300,93 грн. 3% річних та 1438,46 грн. інфляційних відповідно до накладних на поставку біологічного препарату Поліміксобактерин № 254 від 29 квітня 2016 року на суму 11020,00 грн. та № 376 від 23 червня 2016 року на суму 11200,00 грн..

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 10.04.2017 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 24.04.2017, після чого в судовому засіданні оголошувалась перерва до 04.05.2017.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 24.04.2017.

В судовому засіданні 24.04.2017 представником позивача подано клопотання про зменшення ціни позову. Так, у зв'язку із сплатою відповідачем суми основної заборгованості в сумі 18220,00 грн. позивач просить стягнути з ТОВ «Етнопродукт» 5216,86 грн. пені (3661,46 грн. пені та 1550,40 грн. штрафу), 300,93 грн. 3% річних, 1438,46 інфляційних.

Крім того, в даному клопотанні представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи положення ст.22 ГПК України, суд приймає клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 18220,00грн. основного боргу та розглядає спір виходячи з суми позовних вимог щодо стягнення 5216,86, грн. пені, 300,93 грн. 3% річних, 1438,46 грн. інфляційних.

Відповідачем в судовому засіданні 24.04.2017 подано відзив на позов в якому він заперечує щодо нарахування позивачем пені та штрафу, інфляційних та 3% річних. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що позивачем не вірно визначено строк розрахунку за поставлений товар, який на його думку, настає з 08.02.2017, відповідно до отриманої відповідачем претензії. А відтак, відповідач вважає, що строки нарахування позивачем пені, річних та інфляційних не відповідають вимогам законодавства.

26.04.2017 від позивача надійшли письмові пояснення щодо уточнення строку початку нарахування пені, річних та інфляційних, відповідно до яких позивач зазначає, що нарахування має здійснюватись з 30.04.2016 та з 24.06.2016, згідно до ст.692 ЦК України.

Крім того, 04.05.2017 через загальний відділ документального забезпечення господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, які судом долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, позивач поставив відповідачу біологічний препарат Поліміксобактерин (далі-Товар), що підтверджується видатковими накладними: №254 від 29.04.2016. на суму 11020,00грн. та №376 від 23.06.2016 на суму 11200,00грн., які підписані повноважними представниками позивача та відповідача, а також довіреністю за №126 від 29.04.2017.

Факт отримання відповідачем товару належним чином доведений, документально підтверджений, крім того, не заперечується відповідачем.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Поряд з цим, згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Кодексу).

За статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальний порядок укладання господарських договорів встановлений статтею 181 Господарського кодексу України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Також слід зазначити, що згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі у спрощений спосіб був укладений договір поставки біологічного препарату Поліміксобактерин загальною вартістю 22220,00грн.

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно до банківської виписки від 12.07.2016, відповідачем було частково здійснено оплату поставленого позивачем товару на суму 4000,00 грн..

Крім того, згідно до заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, після порушення провадження у справі відповідач повністю сплатив заборгованість перед позивачем за поставлений товар, що підтверджується наданим платіжним дорученням № 381 від 12.04.2017 на суму 18220,00грн..

Так, відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 3661,46 грн., нараховану у розмірі 0,1% від суми боргу за Товар по накладній від 29.04.2016 за період з 30.04.2016 по 24.10.2016 на суму 1600,66грн., та пеню нараховану на суму боргу за Товар по накладній від 23.06.2016 за період з 24.06.2016 по 24.12.2016 на суму 2060,80 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1555,40грн. пені, нарахованої у розмірі 7% від суми боргу, відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Статтею 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

Разом з цим, суд зазначає, що нарахована позивачем пеня у сумі 1555,40грн. відповідно до ст. 231 ГК України за своєю правовою природою є штрафом у розмірі 7% .

Згідно розяснень, які викладені у пункті 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини 2 ст.231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише не грошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010р N 06/113-38, від 28.02.2011 N 23/225.

Відповідно до приписів ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вище вказане суд дійшов висновку, що нарахування позивачем пені у сумі 3661,46 грн. та штрафу у сумі 1555,40грн., а всього в сумі 5216,86грн., з посиланням на ч.2 ст.231 Господарського кодексу України на суму заборгованості, а не на вартість товару, робіт, послуг, є безпідставним та не відповідає вимогам норм матеріального права, а відтак такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3%річних нарахованих за період з 30.04.2016 по 24.12.2016 в сумі 300,93грн. та інфляційних нарахованих за період з 30.04.2016 по 24.12.2016 в сумі 1438,46 грн..

За перерахунком суду 3% річних за період з 30.04.2016 по 24.12.2016 складають 276,84грн., а інфляційні за період з травня по грудень 2016 складають 1077,14грн., нарахування яких відповідає вимогам норм матеріального права та умовам Договору, а тому такі вимоги підлягають задоволенню та стягненню на користь позивача.

В іншій частині нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5000,00грн. судових витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката.

Відповідно до ст.49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно статті 2 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.

Статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В даному випадку договір укладено між адвокатом ОСОБА_1 та Інститутом сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва НАК України.

В матеріалах справи наявні: договір №2-04.17 про надання правової допомоги від 13.04.2017, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЧН №000021 від 08.09.2014, акт приймання-здачі наданих послуг від 13.04.2017 на суму 5000,00грн., платіжне доручення №364 від 14.04.2017 на суму 5000,00грн..

Так, позивачем не подано суду детального розрахунку (калькуляція затраченого часу, тощо) на підтвердження розумності заявленої суми витрат на оплату послуг адвоката в сумі 5000,00грн.

Отже, аналізуючи категорію спору, ступінь складності, а також приймаючи до уваги повну сплату відповідачем заборгованості, суд, з урахуванням принципів розумності і справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 1500,00 грн.

В стягненні іншої частини витрат на правову допомогу має бути відмовлено.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 311,42грн. грн. судового збору.

Керуючись ст.49, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» (15135, с. Бутівка, Городнянський р-н, Чернігівська обл., р/р 8, МФО 380805, в ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», ) на користь Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (14027, вул. Шевченка, б.97, м. Чернігів, р/р 1976 в ДКСУ м. Києва, МФО 820172, ) 276,84грн. 3% річних, 1077,14грн. інфляційних, а всього 1353,98грн., а також 311,42грн. судового збору та 1500,00грн. витрат на оплату послуг адвоката.

В іншій частині позову відмовити.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 10 травня 2017 року

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна