ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Справа № 910/17294/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року

у справі № 910/17294/16

господарського суду міста Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення 574 796,77 грн.

за участю представників:

позивача: Федюра С.В.

відповідача: Савицький О.С.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Нововолинський ливарний завод" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення 574 796,77 грн. пені за порушення строків виконання платіжних доручень.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08 грудня 2016 року (суддя: Борисенко І.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року (склад колегії суддів: Яковлєв М.Л., - головуючий, Чорна Л.В., Разіна Т.І.), позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" 574 796,77 грн. пені.

Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт порушення відповідачем строків виконання платіжних доручень є встановленим рішенням господарського суду міста Києва в іншій справі, що набрало законної сили, яким було зобов'язано банк виконати умови договору банківського рахунку № 07/2012 від 27 серпня 2012 року шляхом виконання п'яти платіжних доручень позивача, на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги у даній справі, у зв'язку з чим суди дійшли висновку про те, що відповідач за порушення строків виконання доручень клієнта на переказ коштів зобов'язаний відповідно до вимог закону сплатити позивачу пеню, розрахунок якої, за висновком судів, здійснено позивачем правильно, виходячи з розміру, встановленого п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Не погодившись із зазначеними рішенням та постановою, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 27 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Нововолинський ливарний завод" було укладено договір банківського рахунку №07/2012 (далі за текстом - договір), за умовами п.п. 1.1., 1.3., 1.4. якого банк на підставі заяв(-и) клієнта встановленої форми, відкриває клієнту поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валютах та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії банку, тарифів, законодавства України. Банк та клієнт домовились, що дія цього договору рівною мірою поширюється на всі поточні рахунки, відкриті клієнту у банку. Типові умови відкриття та обслуговування поточного рахунку, а також права та обов'язки сторін, встановлюються: Загальними умовами надання банківських послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, затвердженими рішенням правління банку № 106/1 від 25 березня 2011 року (зі змінами та доповненнями); Порядком здійснення розрахунків за допомогою платіжних карток міжнародних платіжних систем та правила користування картками, затвердженими рішенням Правління банку № 42 від 01 лютого 2011 року (зі змінами та доповненнями) якщо інше не передбачено умовами договору.

На виконання умов договору відповідач відкрив позивачу поточні рахунки, а саме: рахунок №0522 у гривні та рахунок №4741 у російських рублях для здійснення господарської діяльності та проводив розрахунково-касове обслуговування цих рахунків.

На підставі зазначеного договору банківського рахунка позивач 01 квітня 2016 року надав банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №8 на суму 10 982 919,01 російських рублів для перерахування грошових коштів з його рахунку №4741 на рахунок в іншому банку, а також 18 квітня 2016 року надав банку для перерахування на рахунки його контрагентів в інших банках чотири платіжних доручень в національній валюті на загальну суму 1 720 000,00 грн., а саме платіжні доручення:

- № 186 від 18 квітня 2016 року на суму 300 000,00 грн. (одержано банком 18 квітня 2016 року);

- № 187 від 18 квітня 2016 року на суму 420 000,00 грн. (одержано банком 18 квітня 2016 року);

- № 188 від 18 квітня 2016 року на суму 500 000,00 грн. (одержано банком 18 квітня 2016 року);

- № 189 від 18 квітня 2016 року на суму 500 000,00 грн. (одержано банком 18 квітня 2016 року);

Відповідно до банківських виписок залишок коштів на рахунках позивача станом на 01 квітня 2016 року становив 1 723 219,78 грн. на поточному рахунку №0522 та 10 983 849,26 російських рублів на поточному рахунку №4741.

Однак, банк (відповідач) не зважаючи на достатній залишок грошових коштів на рахунках позивача в порушення умов укладеного між ним та позивачем договору банківського рахунка, не виконав зазначені платіжні доручення позивача у встановлений чинним законодавством строк, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 574 796,77 грн. пені за порушення строків виконання зазначених вище платіжних доручень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, а у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, зазначені вище п'ять платіжних доручень в національній та іноземній валютах не були виконані відповідачем своєчасно. Обставини порушення відповідачем строків виконання платіжних доручень встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 17 травня 2016 року у справі №910/7758/16 за позовом ПАТ "Нововолинський ливарний завод" до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про зобов'язання виконати умови договору шляхом виконання зазначених вище п'яти платіжних доручень, яким позовні вимоги було задоволено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 липня 2016 року рішення господарського суду міста Києва від 17 травня 2016 року у справі №910/7758/16 залишено без змін, а відтак зазначене рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини та факти, які були встановлені в рішенні суду від 17 травня 2016 року у справі №910/7758/16 є преюдиційними для суду та не підлягають доведенню у даній справі, про що вірно зазначили суди попередніх інстанцій.

Врахувавши наведені обставини, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали доведеними обставини порушення відповідачем умов укладеного між сторонами у справі договору банківського рахунку № 07/2012 від 27 серпня 2012 року та прострочення зобов'язань з виконання поданих позивачем квітні 2016 року п'яти платіжних доручень на переказ коштів в національній та іноземній валютах.

В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що грошові кошти, які позивач доручив переказати відповідачу за платіжними дорученнями № 8 від 01 квітня 2016 року та № № 186-189 від 18 квітня 2016 року, були перераховані за іншими платіжними дорученнями, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 15 грудня 2016 рок у справі 910/7758/16 була задоволена заява банку про визнання наказу суду від 20 липня 2016 року у справі №910/7758/16 таким, що не підлягає виконанню. Однак, колегія суддів не приймає до уваги зазначені посилання відповідача, оскільки вони не спростовують встановлений судом в рішенні господарського суду міста Києва від 17 травня 2016 року у справі №910/7758/16 факт порушення відповідачем строків виконання саме платіжних доручень № 8 від 01 квітня 2016 року та № № 186-189 від 18 квітня 2016 року, які були прийняті банком, проте не були виконані та повернуті без виконання, а обставини перерахування грошових коштів, які не були перераховані за зазначеними платіжними дорученнями, за іншими платіжними дорученнями зайвий раз підтверджують порушення відповідачем строків виконання умов договору, про що вірно зазначив суд апеляційної інстанції.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Відповідно до п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Позовні вимоги у даній справі стосуються саме стягнення пені за порушення строків виконання платіжних доручень клієнта банку, та не стосуються відповідальності банку на несвоєчасне зарахування коштів на рахунки клієнта чи несвоєчасне списання коштів з рахунків клієнта, яка була визначена сторонами в протоколі розбіжностей до договору банківського рахунку, у зв'язку з чим колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що відповідач здійснив невірний розрахунок розміру пені.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оскільки в укладеному між сторонами договорі банківського рахунку не була обмовлена відповідальність банку за порушення термінів виконання платіжних доручень, то позивач правильно нарахував пеню виходячи з розміру, встановленого п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а відповідач за порушення строків виконання доручень клієнта (позивача) на переказ грошових коштів зобов'язаний відповідно до вимог закону сплатити позивачу пеню.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи. Переглядаючи справу повторно, в порядку ст.101 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції правильно залишив прийняте рішення без змін. Посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року у справі № 910/17294/16 залишити без змін.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук