КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. справа№ 910/27848/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Руденко М.А.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників:позивача - Гей В.Г.

відповідача-1 - Вавдійчик Б.П.

відповідача-2 - Мецгер Ю.Ю.

третьої особи - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Термолайф"

на рішення Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 р.

у справі № 910/27848/15 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд"

2. Приватного акціонерного товариства "Термолайф"

третя особа Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод"

про стягнення 1136479,26 доларів США та 2543741,74 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії" (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (далі - відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (далі - відповідач-2) про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. у розмірі 295 992,95 дол США, з яких: 200 000,00 дол США простроченої заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку) становить 4 361 083,80 грн; 95 992,95 дол США прострочених процентів, що в гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку) становить 2 093 166,50 грн; 884 691,56 грн пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та 440 228,93 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

21.12.2015 р. позивачем було подано до місцевого суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. у загальному розмірі 1 136 479,26 доларів США та 2 543 741,74 грн, з яких: 1 000 000,00 дол США - заборгованості за кредитом, 136 479,26 дол США - процентів за користування кредитом, 1846756,15 грн - пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту та 696985,59 грн - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 910/27848/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії", з урахуванням заяви про їх збільшення, задоволено повністю, стягнуто солідарно з відповідачів 1000000,00 дол США заборгованості зі сплати кредиту, 136479,26 дол США процентів за користування кредитом, 1846756,15 грн пені за прострочення повернення кредиту та 696985,59 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Термолайф" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач-2 посилається на те, що позивачем не вказано, на яку саме дату здійснено розрахунок гривневого еквіваленту суми заборгованості, що унеможливлює здійснення розрахунку суми процентів. Крім того, за умовами кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є змінювана, яка має розраховуватися, виходячи із значень ставки LIBOR. Також скаржник посилається на те, що позивачем не надано суду детального розрахунку суми процентів, розрахованих за формулою, передбаченою підпунктом 1.2.1 пунктом 1.2 кредитного договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 24.03.2016 р.

24.03.2016 р. до Київського апеляційного господарського суду представником Приватного акціонерного товариства "Термолайф" подано клопотання про призначення у даній справі судово-економічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 р. залучено з власної ініціативи до участі у справі Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та відкладено розгляд справи на 07.04.2016 р.

Також, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 р. призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження у справі № 910/27848/15. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 р. ухвала Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 р. у справі № 910/27848/15 залишена без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 р. у складі колегії суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Шапран В.В. поновлено провадження у справі № 910/27848/15, продовжено строк вирішення спору на п`ятнадцять днів та призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Термолайф" на 16.02.2017 р.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/576/17 від 15.02.2017 р. у зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/27848/15, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. було прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Термолайф" на рішення Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 910/27848/15 до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

До суду 16.02.2017 р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" подано клопотання про заміну відповідача-2 його правонаступником - Приватним акціонерним товариством "Термоплита".

Розглянувши в судовому засіданні 27.04.2017 р. вказане клопотання, колегія зазначає наступне.

Обґрунтовуючи клопотання про заміну ПрАТ «Термолайф» його правонаступником, відповідач-2 посилається на те, що 30.11.2015 р. було прийнято рішення про виділ з товариства нових юридичних осіб - ПрАТ «Терморок» та ПрАТ «Термоплита», що оформлено відповідним протоколом.

28.04.2016 р. було внесено запис про створення ПрАТ «Термоплита» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, згідно з витягом з ЄДРЮОФОП та ГО від 10.01.2017 р. № ПрАТ «Термоплита» починаючи з 28.04.2016 р. є правонаступником ПрАТ «Термолайф».

Таким чином, відповідач-2 вважає, що ПрАТ «Термолайф» є неналежним відповідачем, оскільки починаючи з 28.04.2016 р. ПрАТ «Термоплита» є правонаступником ПрАТ «Термолайф».

Однак, Міністерством юстиції України за результатами розгляду скарги ПАТ «Сбербанк» від 07.02.2017 р. № 1325 було прийнято наказ № 670/5 від 24.02.2017 р. «Про скасування рішень державних реєстраторів», яким скаргу було задоволено, скасовано реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведених 28.04.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В., а саме: № 1 069 436 «Державна реєстрація юридичної особи шляхом виділу» стосовно ПАТ «Слобожанський коксовий завод» () та № 1 076654 «Державна реєстрація юридичної особи шляхом виділу» стосовно Приватного акціонерного товариства «Термоплита» ().

Відповідно до ч. 6 ст. 80 Закону України «Про акціонерні товариства» виділ акціонерного товариства вважається завершеним з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про створення акціонерного товариства, що виділилося.

Враховуючи те, що на даний час скасовані реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, № 1 076654 «Державна реєстрація юридичної особи шляхом виділу» стосовно Приватного акціонерного товариства «Термоплита» (), тому відсутні правові підстави для здійснення заміни відповідача-2 його правонаступником ПрАТ «Термолайф».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. було відкладено розгляд справи до 21.03.2017 р.

21.03.2017 р. через канцелярію суду від відповідача-2 надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Менеджмент логістик компані», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс» та Акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю «Carbo Trading Limited».

Розглянувши у судовому засіданні 27.04.2017 р. вказане клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні, враховуючи наступне.

Обґрунтовуючи подане клопотання, відповідач-2 посилається на те, що між вказаними юридичними особами та ПАТ «Сбербанк» були укладені договори застави цінних паперів.

Зі змісту поданого ПАТ «Сбербанк» позову вбачається, що вимоги стосуються ПрАТ «Термолайф» та ТОВ «Коксотрейд» за укладеними договорами кредитної лінії № 31-В/12/66ЮО від 04.09.2012 р. та договором поруки від 04.09.2012 р.

При цьому, вказані договори не стосуються прав та обов'язків третіх осіб, яких відповідач-2 просить залучити в якості третіх осіб.

Правовідносини між ТОВ «Менеджмент Логістик Компані», ТОВ «Аромасервіс», TOB «Carbo Trading Limsted» та ПАТ «Сбербанк» виникли на підставі укладених договорів застави від 13.09.2012 р., разом з тим, вказані договори застави не стосуються позовних вимог у даній справі.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вилинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Згідно з п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у вирішенні питання про залучення до участі у справі суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи те, що відповідачем-2 не було доведено яким саме чином прийняте рішення вплине на права та обов'язки ТОВ «Менеджмент Логістик Компані», ТОВ «Аромасервіс» та TOB «Carbo Trading Limsted», тому відсутні правові підстави для залучення до участі у справі вказаних товариств у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Також від відповідача-2 21.03.2017 р. через канцелярію суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/27848/15 до вирішення пов'язаної з нею адміністративної справи № 826/3442/17.

Обґрунтовуючи дане клопотання відповідач-2 посилається на те, що ПрАТ «Термолайф» та ПрАТ «Харківський коксовий завод» звернулись із позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказу Міністерства юстиції України № 670/5 від 24.02.2017 р.

Встановлено, що на даний час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо будь-яких юридичних осіб правонаступників ПрАТ «Термолайф».

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Як передбачено п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду Київської області № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України", господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Однак, відповідач-2 не наводить жодних обставин у зв'язку з якими неможливо розглянути дану справу до вирішення адміністративної справи № 826/3442/17, у зв'язку з чим судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі

Також, до суду 21.03.2017 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про залучення до участі у справі ПрАТ «Харківський коксовий завод» у якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Розглянувши у судовому засіданні 27.04.2017 р. вказане клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 26 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін.

Згідно з ч. 2 п. 1.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вступ у справу третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору, можливий тільки на підставі її позовної заяви, що повинна відповідати вимогам статей 54-57 ГПК, а не за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, відсутні правові підстави для залучення до участі у справі ПрАТ «Харківський коксовий завод» у якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд", оскільки ПрАТ «Харківський коксовий завод» не подало позову в межах цієї справи.

Крім того, 26.04.2017 р. від відповідача-1 через канцелярію суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/27848/15 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/27848/15.

Розглянувши у судовому засіданні 27.04.2017 р. вказане клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні, враховуючи наступне.

Вбачається, що ПрАТ «Харківський коксовий завод» окремо звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд повинен з'ясувати:

а) як пов'язана справа, яка розглядається судом, зі справою, що розглядається іншим судом;

б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Як передбачено п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відповідно до п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24.11.2014 р. № 1, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі на підставі частини першої статті 79 ГПК України, господарським судам слід виходити з того, що порушення провадження у справі, предметом спору в якій є визнання недійсним кредитного договору, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є повернення кредиту та сплата відсотків за ним.

Таким чином, враховуючи викладене порушене місцевим судом провадження у справі про визнання кредитного договору недійсними не перешкоджає з'ясуванню обставин у даній справі щодо повернення кредиту.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1011/17 від 20.03.2017 р. у зв'язку з відрядженням судді Шапрана В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для роботи до Вищої ради правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/27848/15, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Термолайф" прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та відкладено розгляд справи до 13.04.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 р. було відкладено розгляд справи до 27.04.2017 р.

В засідання суду, призначене на 27.04.2017 р., представник третьої особи не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

04.09.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Термолайф" (далі - позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО (далі - кредитний договір).

В подальшому, до вказаного кредитного договору були укладені додаткові угоди.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті - доларах США (далі - кредитна лінія) та на підставі додаткових угод до кредитного договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти (далі - кредит) у порядку і на умовах, визначених кредитним договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язується використовувати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5 кредитного договору (кредит надається на поповнення обігових коштів позичальника), своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови кредитного договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором та/або додатковими угодами до кредитного договору.

Згідно з п.п. 1.3.1 п. 1.3 кредитного договору розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом в іноземній валюті (долар США) визначається як сума погодженого сторонами індексу (далі - базова процентна ставка) і маржі банку та розраховується за такою формулою: R= LIBOR 6М+М, наведені визначення розуміються в такому значенні:

"R" - розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом у відсотках річних;

"LIBOR 6М" - базова процентна ставка;

"М" - маржа банку.

Мінімальний розмір змінюваної процентної ставки встановлюється у розмірі 11,75 % річних (п.п. 1.3.5 п. 1.3 кредитного договору).

Як передбачено п. 1.4 кредитного договору, останній день дії кредитної лінії - 01.09.2014 р.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому кредитним договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії кредитного договору із розрахунку 360 днів у році (пункт 6.2 кредитного договору).

Згідно з п. 6.3 кредитного договору проценти, нараховані відповідно до пунктів 6.1 та 6.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 (трьох) робочих днів (у вересні 2014 року - не пізніше 20 (двадцяти) робочих днів; у жовтні 2014 року - не пізніше 21 (двадцять один) робочих днів; у період з листопада 2014 року по червень 2015 року - не пізніше 10 (десяти) робочих днів), наступних за днем закінчення періоду.

У відповідності до п. 8.3 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або кредитним договором та/або договорами забезпечення, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором.

Кредитний договір набирає чинності з дати його підписання банком і позичальником, скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором (п. 11.3 кредитного договору).

04.09.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (далі - кредитор) та ТОВ "Коксотрейд" (далі - поручитель) було укладено договір поруки (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 2.1 договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає: зобов'язання, які були невиконані боржниками, та які передбачені, зокрема, кредитним договором боржника-2 (ТОВ "Коксотрейд"), зокрема, але не обмежуючись: зобов'язання повернути кредитору кредит, наданий в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01.09.2017 р. за кредитним договором з граничним лімітом кредитування в сумі 1 000 000 дол США (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк, який зазначений в кредитному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та кредитним договором або договором поруки - достроково; зобов'язання в строк/и та в порядку, які передбачені в статті 6 кредитного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або кредитним договором та/або договором поруки, - до настання строків, зазначених в статті 6 кредитного договору - сплатити/чувати кредитору проценти за користування кредитом за кредитним договором, які розраховуються за такою формулою:

R = LIBOR 6М + М,

Наведені в цьому пункті договору поруки визначення розуміються сторонами в такому значенні:

R - розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом у відсотках річних;

R = LIBOR 6М - базова процентна ставка;

М - маржа банку.

Порядок визначення та встановлення базової процентної ставки, порядок та строки зміни змінюваної процентої ставки, а також розмір маржі банку та максимальний розмір змінюваної процентної ставки зазначені в кредитному договорі та поручитель ознайомлений з ними до моменту укладення договору поруки.

При цьому, на момент укладення кредитного договору розмір процентної ставки складає 11,75% річних за користування кредитом в доларах США та може змінюватися в подальшому в порядку і в строки, передбачені кредитним договором (з використанням зазначеної формули) до максимального розміру змінюваної процентної ставки (включно), встановленого в кредитному договорі та який складає 20 % річних. В зв'язку з цим сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та порядку, зазначеному у пунктах 1.3 та 6.6 кредитного договору та в додатку № 1 до кредитного договору, відбувається автоматично і не потребує укладання сторонами будь-якої додаткової угоди/договору несення змін до договору поруки та така зміна зобов'язання є погодженою поручителем;

Також, відповідно до п 2.1 договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає: зобов'язання в строки, які зазначаються в кредитному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та кредитним договором або договором поруки, - до настання строків, які зазначаються в кредитному договорі - сплатити кредитору комісійну винагороду за відкриття та ведення позичкового рахунку з розрахунку 0,1% від суми, яка зазначається в кредитному договорі; зобов'язання відшкодувати збитки, завдані кредитору невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором; зобов'язання сплатити кредитору штрафні санкції за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором у строки та у розмірах, які зазначаються в кредитному договорі.

Згідно з п. 4.3 договору поруки поручитель протягом десяти календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобов'язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними у повідомленні.

Як передбачено п.п. 5.1.1 п. 5.1 договору поруки, кредитор має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання поручителем протягом строку, зазначеному у пункті 4.3 договору поруки.

У відповідності до п.п. 5.4.1 п. 5.4 договору поруки поручитель зобов'язується виконати за боржника зобов'язання за кредитним договором шляхом перерахування суми заборгованості боржника, вказаної кредитором у письмовому повідомленні, в рахунок погашення такої заборгованості, в порядку та у строки, зазначені у пункті 4.3 договору поруки.

За умовою п. 6.1 договору поруки поручитель підтверджує, що він до моменту укладення договору поруки повністю ознайомлений з умовами кредитного договору та погоджується з ним.

Договір поруки набирає чинності з моменту його укладення в письмовій формі та припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов'язань, передбачених у статті 2 договору поруки, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання (п. 6.4 договору поруки).

На виконання умов кредитного договору Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії" передало ПАТ "Термолайф" кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами, а саме:

- від 15.10.2013 р. № 80326422 на суму 200 000 доларів США;

- від 22.10.2013 р. № 82859954 на суму 200 000 доларів США;

- від 29.10.2013 р. № 85382338 на суму 200 000 доларів США;

- від 08.11.2013 р. № 89726917 на суму 200 000 доларів США;

- від 03.02.2014 р. № 12197210 на суму 100 000 доларів США;

- від 23.07.2014 р. № 75924234 на суму 100 000 доларів США.

В свою чергу, Приватне акціонерне товариство "Термолайф" належним чином умови кредитного договору не виконало, внаслідок чого станом на 01.09.2015 р. заборгованість за кредитним договором склала: 200 000 доларів США простроченого кредиту та 95 992,95 доларів США прострочених процентів за користування кредитною лінією.

06.11.2015 р. у зв'язку з невиконанням ПАТ "Термолайф" своїх зобов'язань за кредитним договором позивач надіслав відповідачу-2 повідомлення-вимогу № 10328/4/28-2 про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, що підтверджується описом вкладення у цінний лист і фіскальним чеком від 06.11.2015 р. № 5861.

Також, факт отримання позичальником 11.11.2015 р. вказаного повідомлення-вимоги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, 03.12.2015 р. позивач направив на адресу ТОВ "Коксотрейд" повідомлення-вимогу № 11149/4/28-2, як поручителю щодо повернення повної суми заборгованості, у тому числі і за кредитним договором протягом десяти календарних днів з моменту відправлення повідомлення.

Надсилання вказаного повідомлення підтверджується описом вкладення у цінний лист і фіскальним чеком від 03.12.2015 р. № 10.23, а факт отримання поручителем 09.12.2015 р. - рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачі, на думку позивача, його вимоги не виконали та заборгованість за кредитним договором у визначений строк не погасили.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як було встановлено вище, позивач свої зобов'язання за укладеним кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами.

В той час як відповідач-2 за кредитним договором та відповідач-1 за договором поруки свої зобов'язання перед позивачем не виконали.

Отже, заборгованість відповідача-2 за кредитним договором, за яку поручився відповідач-1 за договором поруки становить: 1 000 000 дол США заборгованості за тілом кредиту та 136 479,26 дол США процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим позивач скористався правом вимагати дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та пред'явив відповідні вимоги як позичальнику, так і поручителю.

Встановлено, що ТОВ "Коксотрейд" за умовами договору поруки є поручителем та солідарно відповідає за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Також в межах розгляду даної справи було призначено судово-економічну експертизу.

Так, у висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 11224/16-45/1834/17-45 від 31.01.2017 р. було встановлено, що заявлений ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» розмір заборгованості по тілу кредиту та по процентах за користування кредитом відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунковим документам.

Однак зі змісту цього висновку неможливо визначити, яким чином експерт дійшов висновку про розмір процентів за користування кредитом в сумі 141 444,44 дол США.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 1 000 000,00 дол США заборгованості зі сплати кредиту та 136 479,26 дол США процентів за користування кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить солідарно стягнути з відповідачів 1 846 756,15 грн пені за прострочення повернення кредиту та 696 985,59 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як передбачено п. 10.1 кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позичальником за цим договором, банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення за прострочення строку повернення кредиту та за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом, які визначені ст. 6 цього договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Як передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 1 846 756,15 грн пені за прострочення повернення кредиту та 696 985,59 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом є обґрунтованими, розмір їх перевірений судом, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного кредитного договору.

Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 11224/16-45/1834/17-45 в частині нарахування пені, судова колегія вважає необґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Так, судовим експертом неправильно вказано, що позивачем було заявлено до стягнення 2 225 430,87 грн пені за прострочення сплати кредиту та 748 377,58 грн пені за простроченні сплати відсотків, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів 1 846 756,15 грн за прострочення сплати кредиту та 696 985,59 грн за прострочення сплати відсотків.

Крім того, мотивуючи висновок судовий експерт зазначає, що нарахування банком пені за прострочення несвоєчасно виконаного зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за кредит здійснено без врахування приписів ч. 6 ст. 232 ГК України щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком з дати виникнення зобов'язання.

Однак судова колегія не погоджується з таким висновком судового експерта, оскільки, як вбачається з розрахунку позивача, пеня нарахована ним відповідними періодами, при цьому, тривалість цих періодів не перевищує шестимісячного строку, який передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Термолайф" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Термолайф" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 910/27848/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/27848/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Руденко

В.В. Андрієнко