РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. Справа № 906/1222/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на рішення господарського суду Житомирської області від 27.02.17 р. у справі № 906/1222/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м.Львів)

до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (смт.Романів Житомирської області)

про стягнення 44 502,00 грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.02.2017 р. у справі №906/1222/16 (суддя Гансецький В.П.) позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про стягнення 44 502,00 грн. задоволено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Житомирської області від 27.02.2017 р. у справі №906/1222/16 відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 27.02.2017 р. у справі №906/1222/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про стягнення 44 502,00 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Дочірнє підприємство "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема скаржник, в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції не перевірив дотримання позивачем ОСОБА_3 користування вагонами і контейнерами за відсутності наказу про затримку залізничних вагонів відповідача, відомість плати за користування вагонами, пам'ятки про подавання/забирання вагонів, накопичувальних карток; повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, акт про затримку вагонів; доказів щодо як самого повідомлення так і доказів про повідомлення відповідача про затримку залізничних вагонів, а також не надано розрахунок плати за користування за кожний вагон, відомості плати за користування вагонами (контейнерами)» та акти загальної форми, які б були також підписані і представником вантажовласника, як це вимагають ОСОБА_3 користування вагонами і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. №113, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконне та необґрунтоване без оцінки належних доказів як того вимагають норми ст.ст. 33,34 ГПК України.

Крім того, позивачем не було надано залізничних накладних, як доказів щодо заборони здійснення пропуску товарів з метою проведення митного огляду, що є підставою стверджувати про відсутність відповідного рішення щодо такого митного огляду товару у затриманих вагонах та відсутності будь-яких приписів митниці щодо заборони у пересуванні відповідного вантажу чи вагонів.

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 34 ГПК України акти загальної форми надані позивачем, не можуть вважатися допустимим доказом, що підтверджує затримку вагонів та вимоги позивача про стягнення з відповідача суми плати за користування вагонами не є обґрунтованою.

Як вбачається із наданого розрахунку позивачем зберігання товару відповідача проводилося з моменту фактичного затримання вагонів, що є порушенням ст. 46 Статуту залізниць України.

Також, скаржник звертає увагу на те, що затримка вагонів сталася не з вини позивача, оскільки митні органи не виявили жодних порушень при огляді та зважуванні вантажу, митне оформлення відбулося до відправки вантажу, а відтак відсутні підстави для стягнення нарахованих платежів за час затримки вагонів, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не врахував.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на рішення господарського суду Житомирської області від 27.02.2017 р. у справі №906/1222/16 прийнято до провадження.

11.04.2017 р. на адресу апеляційного суду від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить рішення господарського суду Житомирської області від 27.02.2017 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника без задоволення.

13.04.2017 р. до Рівненського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги від скаржника, в яких відповідач звертає увагу на те, що позивачем не доведено переміщення товару відповідачем з порушенням митних правил, а інформація одержана від правоохоронних органів на яку посилається позивач не містить дані, достатні для формування висновку про переміщення тих чи інших товарів, транспортних засобів з ознаками порушень митних правил, передбачених статтями 482, 483 МК України, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат повязаних із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій є необґрунтованим.

В судовому засіданні представник Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 27.02.17 р. у справі №906/1222/16 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - ОСОБА_1 заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 27.02.17 р. у справі № 906/1222/16 є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.16р. та 14.05.16р. ДП "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, правонаступником якого є ДП "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (копія нової редакції статуту та копія виписки з ЄДРЮОФОПГФ від 06.02.17р. (а.с.145-151)) (далі - відповідач) відправив зі станції Чуднів-Волинський Південно-Західної залізниці до станції Дорнешти вантаж "лісоматеріали", який був завантажений у вагони: № 68404334, № 68746734, № 67895920, що підтверджується накладними: № 493312, № 493320, № 493882 (а.с.19-21).

18.05.16р. на станцію Ходорів Львівської залізниці прибули вищевказані вагони та були затримані на вимогу правоохоронних органів до з'ясування всіх питань, про що складені акти загальної форми від 18.05.16р. № 162 (а.с.22-24).

Про вказаний факт було повідомлено відповідача (вантажовідправника) 25.05.16р. телеграфним повідомленням № 17, яке направлено на станцію відправлення (а.с.25).

Ухвалами слідчого судді Жидачівського районного суду Львівської області від 20.05.16р. у справі №443/867/16-к та від 21.05.16р. у справі №443/867/16-к надано працівникам Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області тимчасовий доступ до лісопродукції, яка знаходиться на станції Ходорів за адресою: м.Ходорів, вул.Привокзальна 8 Жидачівського району Львівської області; сьома та восьма колії пасажирського парку станції Ходорів, яка належить ДП "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" та яка розміщена у вантажних відсіках 55 залізничних вагонів, які перебувають в пасажирському парку залізничної станції "Ходорів", зокрема, у вагонах: № 68404334, № 68746734, № 67895920 (а.с.31-34).

Згідно даних позивача, 28.05.16р. на підставі листів Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 27.05.16р. № 3142/60/05-2016, від 31.05.16р. № 3225/60/05-2016 (а.с.35-40) та згідно наказу залізниці №28, вагони відправлено на станцію Вадул-Сірет Львівської залізниці для здійснення митного огляду вантажу із залученням відповідних спеціалістів, про що надано телеграфне повідомлення № 20, 39 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а.с.4,27,29).

У зв'язку з цим, станцією Ходорів складено акти загальної форми від 28.05.16р. № 199, 200, 201 з нарахуванням належних платежів за затримку згідно зі ставками Збірника тарифів №1 із застосуванням коригувального коефіцієнта, які в загальному розмірі склали 36505,70 грн. (а.с.22-24).

05.06.16р. на станцію Вадул-Сірет Львівської залізниці прибули вищевказані вагони з вантажем "лісоматеріали" та були затримані митною службою для поглибленого митного огляду на підставі акту загальної форми від 05.06.16р. №766, листа Чернівецької митниці ДФС від 06.06.16р. № 24-70-62-20/03, про що було надано телеграфне повідомлення №19 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а.с.26).

07.06.16р. за результатами огляду вагонів: №68404334, №68746734, №67895920, в яких знаходилась продукція відповідача, Чернівецькою митницею складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №408020205/2016/000021, згідно якого вбачається, що в результаті митного огляду товару встановлено, що ці товари відповідають відомостям зазначеним у електронних митних деклараціях та товаросупровідних документах (а.с.43).

Після прийняття Чернівецькою митницею рішення про випуск даного вагону, 08.06.16р. позивачем складено акт загальної форми № 794 про те, що вагони: № 68404334, № 68746734, № 67895920 можуть слідувати до станції призначення (а.с.41).

За час затримки вагонів позивачем було здійснено нарахування згідно з ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта, які в загальному розмірі склали 44 502,00 грн..

21.11.2016 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію №НЮ-1220 з вимогою про перерахування нарахованих зборів у розмірі 44 502,00 грн., яку останній залишив без відповіді та задоволення.

Враховуючи вище викладене, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 44 502,00 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини з перевезення та переміщенням продукції залізницями регламентуються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонам і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч. 5 ст.307 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України, визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови.

У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною п'ятою статті 338 названого кодексу встановлено, що, зокрема, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п.2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні та перевантажувальні роботи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів, або уповноважених ним осіб.

Главою 32 Митного кодексу України, до якої включено статтю 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті.

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п.29 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України).

Статтею 306 ГК України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998 р. № 457) (далі - Статут).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Разом з тим, частиною 1 ст. 26 Закону України Про залізничний транспорт від 04.07.1996 р. № 273/96-ВР, ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до ст. 119 Статуту, п. 2, 15 ОСОБА_3 користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458 (далі за текстом ОСОБА_3 та/або ОСОБА_3 користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з п. 8 ОСОБА_3 зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до ст. 46 Статуту, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. за № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктами 3, 8 ОСОБА_3 користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. №113 передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

У відповідності до пунктів 10, 12, 13 вказаних ОСОБА_3 станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 864/5085.

Відповідно до ч.2 ст.17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Згідно п. 2.6 ОСОБА_3 розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Пунктом 2.10 названих ОСОБА_3 передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Пункт 9 ОСОБА_3 зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 17 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства", вантажовідправник, вантажоодержувач повинен сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України, та пункті 16 ОСОБА_3 користування вагонами і є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено.

Згідно з п. 5.15, роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Відповідно до § 1 ст. 11 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) відправник повинен додати до накладної супровідні документи, необхідні для здійснення митних та інших правил на всьому шляху прямування вантажу.

Нормативні положення §2 ст. 11 УМВС передбачають відповідальність відправника перед залізницею за наслідки, що виникли у результаті відсутності, недостатності чи неправильності супровідних документів.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору у даній справі є стягнення платежів за затримку вагонів №№ 68404334, 68746734, 67895920.

На підставі актів загальної форми ГУ-23 №№ 199, 200 та 201 від 28.05.2016 року та №766 від 05.06.2016 р., які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плата за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів № 68404334, № 68746734, №67895920 на загальну суму 44502,00 грн. (а.с.44-46,86-88).

Вищевказані нарахування також внесено до накладних №493312, №493320, №493882, як це передбачено §2 статті 11 УМВС (а.с.19-21).

Відтак, перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів встановила, що заявлена до стягнення з відповідача сума 44 502,00 грн. розрахована позивачем відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 15.04.09р. № 340/16356.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем плати за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плату за маневрову роботу, оскільки в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують розмір додаткових витрат Залізниці через затримку вагонів №№68404334, 68746734, 67895920, для проведення митного огляду.

Тому, доводи апеляційної скарги Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на рішення господарського суду Житомирської області від 27.02.17 р. у справі № 906/1222/16 - залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №906/1222/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.