УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

05.05.2017Справа № 910/7020/17

Суддя Сівакова В.В., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 2) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк"

про зобов'язання внести в загальний реєстр вкладників

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 2) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" про

1. визнання протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення позивача до реєстру вкладіників АТ "Імексбанк";

2. визнання протиправною ненадання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" відповіді на звернення;

3. зобов"язання Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" визнати позивача вкладником на загальну суму 5467,60 грн. і внести дану суму до загального реєстру вкладеників та реєстру кредиторів 4 черги;

4. зобов"язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про відшкодування позивачу коштів в розмірі 5467,60 грн. за загальним реєстром вкладників та реєстру вимог кредиторів 4 черги.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та Банком був укладений договір вкладу (депозиту) № від 01.09.2014 у відповідності до якого загальна сума депозитного вкладу складала 8400,00 грн. Після запровадження тимчасової адмінстрації у Банку позивачу виплачено кошти лише в сумі 7400,00 грн. При цьому не повернуто суму вкладу в розмірі 1000,00 грн., нараховані проценти в розмірі 969,00 грн., у зв"язку з чим позивачем нараховано інфляційни втрати в сумі 3372,60 грн. та 3% річних в сумі 126,00 грн., які на думку позивача мають бути включені до реєстру вимог кредиторів Банку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду мають

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Такими особами зокрема є кредитори у справі про банкрутство або якщо спір має ознаки корпоративного.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Отже, частина 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, а саме: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника і дана норма кореспондується з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України (у редакції Закону про банкрутство) та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Одночасно частиною 9 ст. 16 ГПК України встановлено, що справи у майнових спорах, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

При цьому на відміну від положень частини 8 статті 23 Закону про банкрутство, якими визначено, що спори боржника з поточними кредиторами вирішуються шляхом їх розгляду в позовному провадженні господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, норми частини 4 ст. 10 цього Закону прямо не встановлюють порядку розгляду майнових спорів, стороною яких є боржник, в окремому позовному провадженні. Тому такі майнові спори підлягають розгляду судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та саме в межах цієї справи.

Отже, імперативними нормами ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство та ст.ст. 12, 16 ГПК України встановлено виключну підсудність майнових спорів за участю особи, яка перебуває в процедурі банкрутства.

Врахувавши вищезазначені положення чинного законодавства, господарський суд може розглядати майнові вимоги кредитора до боржника за наявності справи про банкрутство, порушеної господарським судом.

В провадженні Господарського суду міста Києва відсутня справа про банкрутство АТ "Імексбанк".

Водночас, господарський суд звертає увагу на те, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Таким чином, пред'явлені позовні вимоги не мають ознак корпоративного спору та не можуть розглядатись в межах справи про банкрутство, оскільки така справа відсутня, водночас, позивач - фізична особа ОСОБА_1 не може бути стороною в господарському процесі, оскільки за своїм правовим статусом не відповідає приписам ст.ст. 1, 21 ГПК України.

Отже, виходячи з суб'єктивного складу осіб, даний спір не підвідомчий господарським судам.

Керуючись ч. 1 п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви відмовити.

Позовні матеріали повернути позивачеві.

Суддя В.В.Сівакова