ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р. Справа № 914/37/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 с.Сихів Стрийський район Львівська область від 21.03.2017 р.

на рішення господарського суду Львівської області від 22.02.2017р.

у справі № 914/37/17

за позовом: публічного акціонерного товариства «Київенерго» м.Київ

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 с.Сихів Стрийського району Львівської області

за участю третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог

на предмет спору на стороні

відповідача: приватного підприємства «Геліос Трейдінг» м.Київ

про стягнення боргу в розмірі 9 594, 84 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області (суддя Пазичев В.М.) від 22.02.2017р., позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ «Київенерго» збитки за самовільно підключену і спожиту електроенергію у сумі 9594, 84 грн.

Незважаючи на те, що у оскаржуваному рішенні складно виокремити вступну, описову і мотивувальну частини, суд апеляційної інстанції все ж приходить до висновку, що підставами його прийняття з урахуванням ст. 43 ГПК України, стала оцінка доказів, які на думку суду є належними і допустимими та такими, що повністю підтверджують обставини самовільного відключення електроустановок до мережі позивача та подальшого без облікового її використання, а розмір нарахованої шкоди відповідає Методиці визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, яка загалом мотивована тим, що суд в порушення процесуальних норм щодо належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, не надав можливості відповідачу подати заяву про застосування строків позовної давності, які на думку апелянта позивачем пропущені враховуючи перший акт про порушення від 23.10.2013 р.; з незрозумілих підстав застосовано під час прийняття рішення норми глави 47 Цивільного кодексу України, які регламентують виникнення та виконання зобов'язань; не доведено позивачем, що відповідач є власником тимчасової споруди, до приміщення якої самовільно підключено електроживлення.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що строк позовної давності необхідно рахувати не з дати складання акту про порушення від 23.10.2013 р., а з дати складання протоколу № 1415 від 16.03.2015 р., тобто не з дати виявлення порушення, а з дати встановлення особи, яка вчинила таке порушення, що узгоджується із ч.1 ст. 261 ЦК України.

Представники сторін в судові засідання жодного разу не з'явилися, проте, відповідач у клопотанні від 05.04.2017 р. просив суд проводити судові засідання без його участі та підтримав доводи і заперечення, викладені у апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи в сукупності з доводами та запереченнями сторін, викладених у апеляційній скарзі та запереченнях на таку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не обґрунтована чинним законодавством, тому підлягає відмові у задоволенні, а оспорюване рішення першої інстанції залишенню без змін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, 23.10.2013 р. уповноваженими представниками ПАТ «Київенерго» (надалі - позивач) складено акт № 21725 про порушення ПКЕЕ орендарем обєкту ПП «Геліос Трейдінг», ФОП ОСОБА_3 (надалі - відповідач), а саме: порушення статей 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 1,3, 5.1, 6.40, 10.2 ПКЕЕ - самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопередавальної організації з метою безоблікового споживання електричної енергії у м. Києві по проспекті Науки 94/5.

Відтак, згідно протоколу № 927 засідання комісії по розгляду акту про порушення № 21725 від 23.10.2013 р., вирішено нарахувати саме ПП «Геліос Трейдінг» (надалі-третя особа) як власнику малої архітектурної форми, вартість не облікованої внаслідок порушення ПКЕЕ, електричної енергії.

У зв'язку із наданою третьою особою позивачу письмовою інформацією, зокрема, копію оплатного договору купівлі-продажу тимчасової споруди (кіоску) від 03.06.2013 р., укладеного між ПП «Геліос Трейдінг» як продавцем та ФОП ОСОБА_3 як покупцем, площею 18 м.кв., що знаходиться у м.Києві по проспекті Науки, 94/5, після належним чином повідомлення про дату, час та місце проведення засідання комісії, протоколом № 1415 від 16.03.2015 р. засідання комісії по розгляду акту про порушення № 21725 від 23.10.2013 р., вирішено скасувати попередні рішення щодо яких складено протоколи № 927 від 21.05.2014 р. та № 1302 від 04.12.2014 р., і нарахувати саме ФОП ОСОБА_3 як власнику малої архітектурної форми, вартість не облікованої внаслідок порушення ПКЕЕ, електричної енергії у сумі 9 594,84 грн.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно технічних документів та договору про постачання енергії.

За змістом ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Аналогічна норма міститься в абз. 2 п. 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 р. за № 417/1442 (надалі - ПКЕЕ), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

У пункті 1.2 ПКЕЕ дано визначення споживача електричної енергії як особи, що використовує її для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

Водночас зі змісту інших положень ПКЕЕ, зокрема, з п-п 1 п. 10.2 вбачається, що даний термін необхідно застосовувати в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання.

Крім того, відповідно до п.п. 6.41, 6.42 ПКЕЕ, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору, на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень.

На підставі актів, уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав), між сторонами виникли господарські зобов'язання.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», до правопорушень в електроенергетиці відносять: крадіжку електричної і теплової енергії та самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без (поза) приладів обліку.

У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, враховуючи дату звернення позивача до суду із позовом - 05.01.2017 р., а також те, що позивач фактично довідався про особу порушника лише після отримання письмової інформації від третьої особи, у даному разі заперечення відповідача про початок перебігу строку саме з дати складання акту про порушення від 23.10.2013 р. є незмістовним в силу названої вище правової норми, і правомірно, повинен починати свій перебіг з 16.03.2015 р., тобто дати складання протоколу № 1415, яким встановлено особу порушника.

Тому, у даному разі пропуску позивачем строку позовної давності немає, як і немає належних доказів та письмових обґрунтувань відповідача із посиланням на чинне законодавство, щодо недійсності чи іншої неправомірності нарахувань позивача, навіть при умові недоведеного неналежного повідомлення про засідання комісії по розгляду акту про порушення ПКЕЕ, суми відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного (бездоговірного) підключення електроустановок відповідача, до електромереж позивача

Окрім цього, хоча і судом першої інстанції безпідставно і з незрозумілих причин п'ять разів відкладався розгляд справи (з урахуванням ухвали про порушення провадження у справі від 05.01.2017 р.) на дати, які практично унеможливлювали (з урахуванням поштового перебігу) своєчасне інформування відповідача про дату, час та місце розгляду справи з урахуванням часу, достатнього для підготовки до судового розгляду, зокрема, з 05.01.2017 р. на 11.01.2017 р., з 11.01.2017 р. на 20.01.2017 р. і з 20.01.2017 р. на 26.01.2017 р., з 26.01.2017 р. на 08.02.2017 р. і з 08.02.2017 р. на 22.02.2017 р., проте, це не є перешкодою для відповідача, отримавши належним чином надіслані на належну адресу виходячи із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців і громадських формувань (а.с.109-111), ухвали суду, надіслати в його адресу в порядку ч.4 ст.267 ЦК України заяву про застосування строку позовної давності або ж власні пояснення, підтверджені додатковими доказами, які зрештою так і не були подані суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції загалом вірно зроблено висновки відповідно щодо обставин справи, правильно застосовано окремі норм чинного законодавства, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду, залишенню без змін.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Автором апеляційної скарги не надано суду обґрунтованих доводів чи нових доказів, які б підтверджували підставність вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 22.02.2017 р. у даній справі № 914/37/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.05.2017 р.

Головуючий-суддя О.І.Матущак

Судді О.П.Дубник

О.С.Скрипчук