Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

?15? травня 2017 року справа № 927/323/17

Позивач: Приватне підприємство «ОСОБА_1 СЕРВІС»,

вул. Київська, буд. 74, оф. 1, м. Чернігів, 14038

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛИШІВКА»,

вул. Чернігівська, 3, смт. Олишівка, Чернігівський район, Чернігівська область,15575

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 7785898,57 грн.

Суддя І.Г. Мурашко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 доручення № 12 від 17.03.2017 представник

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність б/н від 08.12.2016 представник

Приватним підприємством «ОСОБА_1 СЕРВІС» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛИШІВКА» про стягнення заборгованості в сумі 7785898,57 грн., з якої 7109116,64 грн. сума основного боргу; 71091,17 грн. сума штрафу; 321335,91 грн. сума пені за період з 01.12.2016 по 28.03.2017; 215406,16 грн. сума інфляційних втрат за той же період та 68948,69 грн. сума трьох відсотків річних за той же період. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 17.12.2015 за № 17-12-15/ДК-Н на умовах товарного кредиту та додаткових угод (специфікацій) до нього.

03 квітня 2017 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, згідно якої останній просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу в межах заявленої суми позовних вимог, та шляхом накладення арешту на кошти в розмірі ціни позову 7785898,57 грн. та судового збору, які обліковують на розрахунковому рахунку відповідача ТОВ «ОЛИШІВКА» () р/р 3 у філії АТ «ОСОБА_4 Аваль» МФО 380805 (а.с.29-30).

У судовому засіданні 15.05.2017 повноважний представник позивача письмово відмовився від раніше поданої заяви про забезпечення позову (а.с.89).

Також, у судовому засіданні 15.05.2017 повноважним представником позивача було подано заяву від 15.05.2017 про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути на свою користь з ТОВ «ОЛИШІВКА» штраф у розмірі 1000,00 грн. (а.с.90).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Частина 5 вказаної статті визначає, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Пунктами 3.10 - 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено.

Судом встановлено, що до предмету заявленого позову увійшли наступні вимоги: вимоги про стягнення основного боргу в сумі 7109116,64 грн., вимоги про стягнення штрафу в сумі 71091,17 грн., вимоги про стягнення пені в сумі 321335,91 грн., вимоги про стягнення інфляційних витрат в сумі 215406,16 грн. та вимоги про стягнення трьох відсотків річних в сумі 68948,69 грн.

З поданої позивачем заяви від 15.05.2017 вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних взагалі відсутні.

Таким чином, зміст поданої заяви суперечить поняттю зменшення позовних вимог, так як не відображає зміну кількісних показників зазначених вимог. Виходячи зі змісту заяви від 15.05.2017 про зменшення позовних вимог, суд розцінює її як відмову від позову в частині стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних та зменшення в частині стягнення штрафу.

У відповідності до частин 2 та 4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, до прийняття відмови позивача від позову господарський суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Про прийняття відмови позивача від позову господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження по справі.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноваження особи, що підписала заяву, розяснивши наслідки даної процесуальної дії, суд доходить висновку про прийняття відмови позивача від позову в частині основного боргу в сумі 7109116,64 грн., пені в сумі 321335,91 грн., інфляційних втрат в сумі 215406,16 грн. та трьох відсотків річних в сумі 68948,69 грн., оскільки відмова позивача в цій частині вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, як наслідок, суд припиняє провадження по справі в цій частині позову на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Заява позивача про зменшення позовних вимог в частині штрафу до 1000,00 грн. прийнята судом до розгляду як заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафу.

Повноважний представник позивача позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 1000,00 грн. підтримав. Повноважний представник відповідача проти стягнення штрафу, у визначеному позивачем розмірі, не заперечив, враховуючи прострочення оплати вартості товару, поставленого за договором від 17.12.2015 за № 17-12-15/ДК-Н.

Згідно матеріалів справи, 17 грудня 2015 року між Приватним підприємством «ОСОБА_1 СЕРВІС» (надалі - постачальник, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛИШІВКА» (надалі покупець, відповідач по справі) укладено договір поставки № 17-12-15/ДК-Н на умовах товарного кредиту.

У відповідності до п. 1.1 договору позивач зобовязався передати (поставити) у зумовлений строк відповідачу продукцію для сільгоспвиробництва (насіння кукурудзи, засоби захисту рослин, надалі товар), а відповідач, у свою чергу, зобовязався прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Сторони погодили, що поставка товару в рамках і на підставі цього договору може здійснюватися окремими партіями відповідно до додаткових угод (специфікацій) до нього (п.1.2) Вартість товару повинна бути повністю сплачена позивачу відповідачем на умовах, які зазначені в додаткових угодах (специфікаціях) до даного договору, що є невідємною частиною договору (п.4.1). Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 31 грудня 2016 року, а щодо невиконаних до цього часу зобовязань та відповідальності до повного їх виконання.

Пунктом 8.5.1 договору сторони погодили, що відповідач за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті ціни товару сплачує на користь позивача штраф у розмірі 1 % та пеню за кожний день прострочення в розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу.

Враховуючи те, що умовами договору передбачено стягнення штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в розмірі 1% від суми боргу, суду необхідно встановити обставини наявності прострочки виконання зобов»язань за договором та, відповідно, наявність боргу.

Матеріалами справи підтверджено, що виходячи з умов договору № 17-12-15/ДК-Н, 17 грудня 2015 року, сторонами складено додаткову угоду (специфікацію) № 1, згідно якої позивач зобовязався у строк до 05.04.2016 поставити відповідачу, а відповідач, у свою чергу, прийняти та сплати 50% вартості товару у строк до 25.12.2015 та решту в розмірі 50% у строк до 01.12.2016, а саме: - СИ Топмен у кількості 586 п.о. за ціною за одиницю 1431,00 грн. (53 дол.), вартістю 838566,00 грн. (без ПДВ); - СИ Вералія у кількості 215 п.о. за ціною за одиницю 2535,57 грн. (93,91 дол.), вартістю 545147,55 грн. (без ПДВ); - НК Джитаго у кількості 988 п.о. за ціною за одиницю 2572,02 грн. (95,26 дол.), вартістю 2541155,76 грн. (без ПДВ); - НК Леморо у кількості 413 п.о. за ціною за одиницю 2384,91 грн. (88,33 дол.), вартістю 984967,83 грн. (без ПДВ). Загальна вартість товару за специфікацією № 1 складає 5891804,57 грн. (з ПДВ) (а.с.14).

22 березня 2016 сторонами була складена додаткова угода (специфікація) № 2 до договору № 17-12-15/ДК-Н, згідно якої позивач зобовязався у строк до 20.03.2016 поставити відповідачу, а відповідач, у свою чергу, прийняти та сплати у строк до 01.12.2016 наступний товар: - НК Алего у кількості 154 п.о. за ціною за одиницю 4428,00 грн. (164 дол.), вартістю 681912,00 грн. (без ПДВ); - НК Неома у кількості 103 п.о. за ціною за одиницю 5259,06 грн. (194,78 дол.), вартістю 541683,18 грн. (без ПДВ). Загальна вартість товару за специфікацією № 2 складає 1468314,22 грн. (з ПДВ) (а.с.15).

Таким чином, виходячи із умов специфікацій №№ 1-2 до договору поставки № 17-12-15/ДК-Н, сторони погоди, що кінцевий розрахунок за поставлений товар мав бути проведений відповідачем у строк до 01 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Виходячи з умов додаткових угод (специфікації №№ 1-2) до договору поставки від 17.12.2015 за № 17-12-15/ДК-Н, позивачем згідно видаткових накладних № РН-0000009 від 08.04.2016 на суму 3312213,36 грн., № РН-0000012 від 11.04.2016 на суму 650019,82 грн., № РН-0000020 від 12.04.2016 на суму 2579686,06 грн. (а.с.16-18), було поставлено, а відповідачем отримано товар на суму 6541919,24 грн. Вимога ухвал суду про надання до матеріалів справи специфікації №3 позивачем не виконано. Разом з тим, суд приймає рішення на підставі доданих до матеріалів справи документів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що на виконання умов договору поставки від 17.12.2015 за № 17-12-15/ДК-Н, без внесення змін до складеної додаткової угоди (специфікації №2) стосовно асортименту товару, позивачем згідно видаткової накладної № РН-0000032 від 06.05.2016 було поставлено, а відповідачем отримано товар, насіння соняшнику Артіміс у кількості 154 п.о. за ціною за одиницю 3069,25 грн. (без ПДВ), загальною вартістю 567197,40 грн. (з ПДВ) (а.с.19).

Пунктом 2.6 договору сторони передбачили, що у випадку поставлення товару в асортименті чи кількості, які є відмінними від асортименту та кількості товару, передбачених у діючій додатковій угоді (специфікації), сторонами вносяться зміни і доповнення до додаткової угоди. У випадку, якщо такі зміни не були внесені до додаткової угоди (специфікації), а товар був поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, вважається, що сторони погодили внесення змін і доповнень до додаткової угоди. У такому випадкустроком оплати такого товару слід вважати останній день строку дії цього договору згідно п. 2.1, тобто - 31 грудня 2016 року.

При цьому, строк дії даного договору щодо невиконаних до зазначеного часу зобовязань та відповідальності до повного їх виконання.

Отже, у відповідності до п. 2.6 договору та ч. 5 ст. 254 ЦКУ граничний строк оплати вартості поставленого товару за видатковою накладною № РН-0000032 від 06.05.2016 настав 03.01.2017 (оплату прострочено з 04.01.2017), враховуючи що товар був поставлений позивачем та прийнятий відповідачем без внесення змін до Специфікації № 2 в частині асортименту товару.

Відповідач порушив умови договору за вартість поставленого товару своєчасно не розрахувався.

Таким чином, оплата товару на суму 6541919,24 грн. була прострочена відповідачем з 02.12.2016 року та товару на загальну суму 567197,40 грн. з 04.01.2017 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

За приписами ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Позивачем на підставі пункту 8.5.1 договору, було заявлено до стягнення 71091,17 грн. штрафу (в розмірі 1% від суми боргу). У судовому засіданні 15.05.2017 повноважний представник позивача подав заяву від 15.05.2017 про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути на свою користь з ТОВ «ОЛИШІВКА» 1000,00 грн. штрафу (а.с.90).

Відповідач проти стягнення штрафу в сумі 1000,00 грн. не заперечив, оскільки ним дійсно було прострочено оплату товару, поставленого за договором від 17.12.2015 за № 17-12-15/ДК-Н.

Враховуючи, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши повноважних представників сторін, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення штрафу в заявленому обсязі в сумі 1000,00 грн.

Згідно ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється за подання до суду позовної або іншої заяви передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявлений позов є майновим, ціна позову складає 7785898,57 грн. Таким чином, розмір судового збору за подання даного позову складає 116788,48 грн. (1,5 відсотка ціни позову ).

Позивачем за розгляд даної позовної заяви сплачено 170350,15 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 757 від 17.03.2017 р. Таким чином, останнім надлишково сплачений судовий збір в сумі 53561,67 грн.

Згідно заяви позивача від 15.05.2017, останній просив суд повернути сплачений судовий збір за розгляд даного спору (а.с.90).

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору, внесеного у більшому розмірі ніж встановлено законом, повертається за клопотанням особи, що його сплатила (п. 1 ч. 1). Враховуючи вищевикладене, судовий збір в сумі 53561,67 грн., що надлишково сплачений позивачем згідно платіжного доручення від 17.03.2017 за № 757, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 927/323/17, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Разом з тим, згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила, у разі зменшення розміру позовних вимог. Враховуючи, прийняття судом відмови позивача від позову в частині стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, справа підлягала розгляду лише в частині стягнення штрафу, за розгляд якого мав бути сплачений судовий збір у мінімальному розмірі в сумі 1600,00 грн., а тому прийняття судом заяви позивача про зменшення позовних вимог не має наслідком повернення судового збору в цій частині. Враховуючи все вищезазначене, керуючись вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у мінімальному розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Припинити провадження по справі в частині стягнення 7714807,40 грн.

2.В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛИШІВКА» (15575, Чернігівська область, Чернігівський район, смт. Олишівка, вул. Чернігівська, 3, р/р 3 в філії АТ «ОСОБА_4 Аваль», МФО 380805, ) на користь Приватного підприємства «ОСОБА_1 СЕРВІС» (14038, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Київська, буд. 74, оф. 1, р/р 9 в філії АТ «ОСОБА_4 Аваль», МФО 380805, ) 1000,00 грн. штрафу та 1600,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Повернути Приватному підприємства «ОСОБА_1 СЕРВІС» (14038, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Київська, буд. 74, оф. 1, р/р 9 в філії АТ «ОСОБА_4 Аваль», МФО 380805, ) з Державного бюджету України (р/р 3002, отримувач УК у м. Чернігові/ м. Чернігів/22030101, банк отримувача ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, код 38054398), сплачений судовий збір в сумі 53561,67 грн., перерахований згідно платіжного доручення № 757 від 17.03.2017, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 927/323/17.

В судовому засіданні 15.05.2017 р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 16.05.2017

Суддя І.Г. Мурашко