РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. Справа № 903/821/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Бучинська Г.Б.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" на рішення господарського суду Волинської області від 18.01.17 р. у справі № 903/821/16

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв-Експрес"

про стягнення 18 846, 32 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_4, представник,дов. в справі

третя особа 1- не з"явилась

третя особа 2- не з"явилась

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 18.01.2017 р. у справі № 903/821/16 ( суддя Бондарєв С.В.) в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв-Експрес" про стягнення 18 846, 32 грн. відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, місцевий господарський суд керувався положеннями ч.1 ст. 202, ст. 203, ч.1 ст. 205, ст. 215,216, ст. 526, 530, 626, ч.2 ст.638, 909, 916, 920 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173 , ч.1 ст. 174, 175 , 180,ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, ст. 13 Закону України " Про електронні документи та електронний документообіг", п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 " Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів ) недійсними" та прийшов до висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору - заявки на перевезення вантажу № 25/04-1 від 25.04.2016р., а надана електронна переписка не відповідає вимогам законодавства ,не містить згоди сторін та зразків їх підпису. Таким чином документально не підтверджено існування між сторонами будь -яких правовідносин і, відповідно, відсутня заборгованість ФОП ОСОБА_3 перед ТзОВ "Дейв Експрес Логістик".

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим із неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального прав, з огляду на таке.

Апелянт наголошує, що згідно скріншотів убачається, що між ФОП ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" та "Дейв Експрес Логістик" велася електронна переписка щодо надання останніми послуг по міжнародному автомобільному перевезенню вантажу.

Вказує, що до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" надійшов в електронній формі від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 договір-заявка від 25.04.2016р. №25/04-1 на перевезення вантажу, який був засвідчений підписом та печаткою вказаного підприємця ( перевезення вантажу (макулатури 22т. 86куб) з м. Тимишоара (Румунія) до м. Обухів Київської області (Україна), одержувача- ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат".) Вартість вказаного перевезення була обумовлена сторонами у сумі 770 грн. за тону вантажу, яка мала здійснюватися у безготівковій формі на протязі 14-ти банківських днів після отримання замовником/експедитором первинних документів про надані/отримані послуги. Наголошує, що на виконання вказаних умов договору-заявки ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (перевізник) поставило під завантаження:27 квітня 2016 року в Румунії за адресою: Тимишоара Chisoda, Calea Chisodei 20, найнятий автомобіль "IVEKO": д.р.н. НОМЕР_2/НОМЕР_3 (причеп), який було завантажено зазначеним вантажем (макулатурою).

В свою чергу, ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" здійснив (оплатив) митно-фінансове врегулювання, про що свідчить відповідна "ПП" (попереднє повідомлення), та яка містить відмітки: Закарпатської митниці від 28.04.2016р. та Київської митниці ДФС від 04.05.2016р.

На думку позивача, факт надання та виконання замовлених ФОП ОСОБА_3 послуг по перевезенню - доставці та розвантаженню вантажу (макулатури) в одержувача, стверджується: CMR № 0026208 від 05.05.2016р., яка містить відповідні відмітки митних органів від 28.04.2016р. (дві) та від 01.05.2016р., прибутковим ордером одержувача - ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" № 231047166 від 05.05.2016 року.

Апелянт наголошує, що ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (перевізник) надіслало 31.05.2016р. замовнику ФОП ОСОБА_3 для оплати первинні документи, а саме: CMR №0026208 від 05.05.2016р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 р. на суму 17 325 грн., рахунок-фактуру № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 р. на суму 17 325 грн., які 07.06.2016р. отримав представник замовника - ОСОБА_6 (підтверджується листом відповіддю Волинської дирекції УДППЗ "Укрпошта" від 05.12.2016р. № 07-09-1034). Ці ж документи були продубльовані позивачем (перевізником) на адресу замовника (відповідача) шляхом надіслання цінного листа від 03.11.2016р. з позовними матеріалами та рекомендованого листа від 07.12.2016р. (отриманий 08.12.2016р.).

На думку апелянта, місцевий господарський суд ухилився у встановлені правової підстави у відносинах між ФОП ОСОБА_3 та особою, яка діяла від його імені - ОСОБА_6 (по якому ФОП ОСОБА_3 оплатив одне перевезення);

Ухилився суд у сприянні отримати додаткові докази на встановлення обставин справи - не витребував (за клопотанням позивача) у ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області копію податкової декларації (форма 5) ФОП ОСОБА_3, у якій відображенні податкові накладні щодо отриманих послуг по перевезенням вантажів.

Вказує, що суд не надав правової оцінки тому, що Відповідач ухилився виконати вимоги ухвали суду по наданню відомостей про ОСОБА_6 - на якій підставі той замовляв (надсилав) договори-заявки ФОП-ОСОБА_3. на перевезення вантажу, з яких одне перевезення оплачене Замовником;

Апелянт вважає, що суд залишив суд поза увагою те, що відповідач не виконав вимоги ухвали суду про безпосередню участь в судовому засіданні 18.01.2016р. - а саме, не надав суду доказів на поважність щодо перебування з 12.01.2017р. на санаторно-курортному лікуванні у м. Трускавець.

Просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 18.01.2017 року по справі № 903/821/16 та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

В додаткових поясненнях представник скаржника вказує, що в матеріалах справи не міститься доказів розірвання або визнання недійсним даного договору-заявки № 25/04-1 від 25.04.2016р., відтак такий договір - є договором транспортного експедирування, що підпадає під правове регулювання глави 65 Цивільного кодексу України (ст. ст. 929 - 935 ЦК України).

Вказує, що вищезазначений договір-заявка № 25/04-1 від 25.04.2016 року містить печатки та підписи сторін, на яких чинним законодавством не покладено обов'язок зі встановлення автентичності печатки та підпису одне одного.

Наголошує, що факт перевезення та отримання 05.05.2016 року вантажу вантажоотримувачем - ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат", за адресою: вул. Київська, 130, м. Обухів (Україна) підтверджується наявними в матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) серії А № 0026208 від 27.04.2016 року (дата завантаження) та прибутковим ордером вантажоодержувача № 231047166 від 05.05.2016 року (дата розвантаження). В договорі-заявці № 25/04-1 від 25.04.2016р. на перевезення відомості про маршрут перевезення, вантаж та інші відомості повністю відповідають відомостям, які зазначені в СМR. Крім того, факт доставлення та здачі вантажу у вказане в договорі-заявці місце розмитнення підтверджується тим, що товарно-транспортна накладна містить штампи відповідних контрольних служб з дозволами на ввезення/вивезення вантажу та митниць, через які вантаж перетинав митні кордони.

Вважає, що датою виникнення заборгованості Замовника/відповідача перед Виконавцем/Позивачем, з урахуванням того, що Замовник отримав пакет документів для оплати 03.06.2016 року, та відповідно до умов договору-заявки № 25/04-1 від 25.04.2016 року, в якому передбачена оплата наданих послуг на протязі 14 банківських днів з моменту отримання документів від Виконавця, є 23.06.2016 року (03.06.2016р. дата отримання документів + 14-ть днів банківських днів для їх оплати).

Апелянт вказує, що з відповідачем було укладено декілька договорів, один із вказаних аналогічних договорів-заявок № 04/02-7 від 04.02.2016 року до Перевізника - ТОВ "Дейв Експрес" оплачений Замовником - ФОП ОСОБА_3 чим такий підтвердив факт надсилання з електронної адреси <ІНФОРМАЦІЯ_1>, в особі ОСОБА_6, на електронну адресу <> Виконавця-експедитора - ТОВ "Дейв Експрес Логістік" та Перевізника - ТОВ "Дейв Експрес" вказаних договорів-заявок на перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, та про отримання по таким вказаних послуг.

Просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" вказує, що по суті апеляційної скарги не може надати обґрунтованих доводів чи заперечень.

В свою чергу, вказує, що товариство не мало господарських відносин з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та не замовляло у нього послуги на міжнародні транспортні перевезення вантажу (макулатури). Товар, який був поставлений згідно міжнародної товарно-транспортної накладної СМК №0026208 від 27.04.2016 р., був поставлений на територію ПрАТ "Київський КПК" відповідно до умов контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, укладеного між ПрАТ "Київський КПК" та нерезидентом, компанією Тимишоара (Румунія).

Вказує, що у ПрАТ "Київський КПК" не має інформації, яким чином компанія Тимишоара (Румунія) залучала перевізників для поставки товару по Контракту.

Просить розглядати апеляційну скаргу без участі Приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат".

У додаткових письмових поясненнях Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" покликається на розсуд суду щодо залучення вякості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на строні позивача іноземної компанії Тимишоара (Румунія).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року в складі колегії: головуюча суддя Олексюк Г.Є., судді - Гудак А.В. Філіпова Т.Л, у даній справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес " до участі в справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (а.с. 84-86, т.2).

На виконання вимог ухвали третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес " подало письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги, зокрема вказує ,що автомобіль IVEKO": д.р.н. НОМЕР_2/НОМЕР_3 був найнятий позивачем (експедитором) - ТОВ "Дейв Експрес Логістік" згідно договору- заявки на перевезення вантажу № 129 від 25.04.2016р., про що було складено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 129//2 від 05.05.2016р., рахунок-фактуру № ДЕ-129//2 від 05.05.2016р., копії яких позивачем надані до справи/

Автомобіль перевізника -ТОВ "Дейв Експрес" IVEKO ": д.р.н. НОМЕР_2/НОМЕР_3 перебував на території Румунії (по виконанню попереднього замовлення), де поспіль згідно СМК. № 0026208 від 27.04.2016р. завантажився у компанії SC Total Recover SRL (Румунія), за адресою: Chisoda Calea Chisodei 20 вантажем (макулатурою 22 т. 86 куб), який 05.05.2016 року доставив вантажоодержувачу - ПАТ "Київський КПК", за" адресою: вул. Київська, 130, м. Обухів (Україна), копія СМR № 0026208 від 27.04.2016р. позивачем надана до справи.

Інших пояснень з приводу поданої апеляційної скарги від третьої особи ТОВ "Дейв Експрес" не надійшло.

В подальшому, розпорядженням керівника апарату від 26.04.2017 року у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді-члена колегії по справі № 903/821/16 - Філіпової Т.Л. у період з 25 квітня 2017 року по 29 квітня 2017 року включно та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.04.2017 року визначено склад колегії суддів: головуюча суддя - Олексюк Г.Є., суддя - Бучинська Г.Б., суддя - Гудак А.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" на рішення господарського суду Волинської області від 18.01.17 р. у справі № 903/821/16 до провадження в складі колегії суддів: головуюча суддя - Олексюк Г.Є., суддя - Гудак А.В., суддя - Бучинська Г.Б.

В судових засіданнях представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та з врахуванням поданих ним додаткових письмових пояснень.

Просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 18.01.2017 року у даній справі та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду Волинської області від 18.01.2017 року у справі № 903/821/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" в судове засідання не з"явився. У відзиві на апеляційну скаргу, просить розглядати справу без участі його представника, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та заздалегідь ( а.с. 139, т.2).

Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та заздалегідь ( а.с. 137, т.2).

В подальшому , представник апелянта не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та надіслав засобами електронного зв"язку заяву ( вх. 12014/17 від 27.04.2017р. ) про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи обмеженість строків розгляду справи, справа розглядається без явки апелянта , зацікавлених осіб за наявними матеріалами.

Крім того, від апелянта засобами електронного зв"язку 27.04.2017 року надійшло ряд клопотань, а саме про витребовування доказів по даній справі, шляхом розкриття банківської таємниці та повторне клопотання про надіслання матеріалів до прокуратури для організації перевірки.

Щодо клопотання про розкриття банківської таємниці, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Як вбачається із заявленого клопотання, апелянт просить витребувати від ПУАТ "Фідобанк"(МФО-300175 (43010, м. Луцьк, проспект Волі, 43) відомості про те, чи надходили з 01.01.2016 року по теперішній час на рахунки відповідача Фізичної особи - підприємця - ОСОБА_3, код - НОМЕР_1, (в т.ч. на р/р - НОМЕР_4 та інші рахунки) кошти з Румунії, а саме від компанії - SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія, адреса: Timisoara Chisoda, calea Chisodei, 20) та з яким призначенням.

Колегія суддів відзначає, що представником апелянта 24.03.2017 року заявлялось аналогічне клопотання про витребовування вищезазначених доказів, разом з тим йому було відмовлено з тих підстав , що клопотання не в повній мірі вмотивоване та вбачається розкриття банківської таємниці.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що за змістом ст. 38 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) особи, які приймають участь у справі, мають право подавати клопотання про витребування доказів, а суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій, незалежно від їх участі у справі, документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Відповідно до частин першої і другої статті 60 Закону України " Про банки і банківську діляність" ( надалі - Закон про банки) інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Відповідно до частини другої статті 62 Закону про банки вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна: 1) бути викладена на бланку державного органу встановленої форми; 2) бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою; 3) містити передбачені цим Законом підстави для отримання цієї інформації; 4) містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність" інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.

Разом з тим, заявлене клопотання апелянта про розкриття банківської таємниці не містить мотивованих підстав та аргументів, які б могли слугувати для задоволення заявленого клопотання, з огляду на вище зазначені норми чинного законодавства.

Отже, колегія суддів відмовляє в задоволенні заявленого клопотання про розкриття банківської таємниці.

Щодо клопотання апелянта про надсилання матеріалів до органів прокуратури для проведення перевірки та зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Так, на думку апелянта ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11, діяли єдиним умислом , з використання завідомо підроблених офіційних документів заволоділи майном, коштами ТзОВ "Дей Експрес Логістик" в розмірі 17 325,00 грн. за надані послуги з перевезення вантажу, у зв"язку з чим матеріали справи підлягають направленню до органів досудового розслідування та зупинення провадження у справі.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати такі норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках, зокрема, надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.

Згідно з ч. 4 ст. 90 ГПК України, якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарським суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Таким чином, необхідними умовами для зупинення провадження у справі є наявність обставин, що перешкоджають її розгляду по суті або виявлення господарським судом у діяльності будь-яких підприємств порушення законності, що містять ознаки дії. переслідуваної у кримінальному порядку.

Однак, у матеріалах даної справи відсутні докази наявності хоча б однієї з вищевказаних умов.

Колегія суддів зауважує, що в межах розгляду даної справи, предметом заявленого позову є вимоги щодо наявності чи відсутності у відповідача зобов'язання по оплаті поставленого товару, отже висновки з цього питання суд може зробити незалежно від наслідків кримінального розслідування на підставі оцінки доказів, представлених сторонами або зібраних з власної ініціативи при розгляді цієї справи.

З огляду на зазначене , колегія суддів відмовляє в задоволенні заявленого клопотання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення , судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з пояснень апелянта та обставин, наведених у позовній заяві, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" надійшов в електронній формі від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 договір-заявка від 25.04.2016р. №25/04-1 на перевезення вантажу.

Згідно даної заявки позивач зобов'язався перевезти вантаж, а саме макулатуру; маршрут-Тимишоара (Румунія)-Обухів (Україна); адреса завантаження: Тимишоара (Румунія) Chisoda, Calea Chisodei 20; митне оформлення: на місці або в Халмеу; п/п Дякове; кількість місць 22т, 86 куб, тент; спосіб завантаження-задня, розвантаження бокове; № трансп. ср-ва та П.І.Б. водія-НОМЕР_2 НОМЕР_3 ОСОБА_10; митне очищення та місце розвантаження-ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат", м. Обухів, вул. Київська, 130; строк доставки вантажу-29.04.2016р.; вартість перевезення-770 грн. за тону вантажу згідно фактичної ваги в СМR безготівковий розрахунок на протязі 14 банківських днів після отримання повного комплекту оригіналів документів та СМR з мокрими печатками.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір - заявка на перевезення вантажу № 129 від 25.04.2016 р., укладений між перевізником Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" ( перевізник) та Експедитором Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістик"( а.с.110, т.1).

Згідно умов договору-заявки, перевізник зобов'язався перевезти вантаж, а саме макулатуру; маршрут-Тимишоара (Румунія)-Обухів (Україна); адреса завантаження: Тимишоара (Румунія) Chisoda, Calea Chisodei 20; митне оформлення: на місці або в Халмеу; п/п Дякове; кількість місць 22т, номер автомобіля - НОМЕР_2 НОМЕР_3 ; митне очищеннята місце розвантаження-ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат", м. Обухів, сума оплати 17 175,00 грн.

Відповідно до прибуткового ордеру № 231047 166 від 05.05.2016р. одержувач ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" отримав від постачальника SC "TOTAL RECOVER" SRL товар - макулатуру ( а.с.13 ,т.1).

В свою чергу, 05 травня 2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістик" виставляє акт виконаних робіт № 129/2 для ФОП ОСОБА_3 та рахунок фактуру № ДЛ-129/2 на суму 17 175,00 грн. без ПДВ , всього з ПДВ 17 325,00 грн. ( а..14,15 т.1).

При цьому, колегія суддів звертає увагу , що матеріали справи містять акт здачі -приймання робті № 129//2 від 05.05.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістик", а також рахунку -фактуру № ДЕ -129//2 на суму 17 175 грн.

Як вбачається з покликань ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (перевізника), останіній надіслав 31.05.2016р. замовнику ФОП - ОСОБА_3 для оплати первинні документи, а саме: CMR №0026208 від 05.05.2016р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 р. на суму 17 325 грн., рахунок-фактуру № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 р. на суму 17 325 грн.

В свою чергу, зазначені документи отримав 07.06.2016р. представник замовника - ОСОБА_6 , при цьому апелянта покликається на лист Волинської дирекції УДППЗ "Укрпошта" від 05.12.2016р. № 07-09-1034.

01.11.2016 року апелянт звертається з претензією до ФОП ОСОБА_3, при цьому покликається на те, що останній не виконує зобов"язання відповідно до договору - заявки на перевезення вантажу за № 25/041 від 25.04.2016р., зокрема станом на 31.10.2016 р. сума заборгованості 17 325 грн. не погашена ( а.с.18, т.1).

У зв"язку з тим, що претензія відповідачем залишена без задоволення, ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" звернувся до суду з позовом про стягнення основного боргу 17 325 грн.,176,57грн.-3% річних за період з 19.06.2016р. по 20.10.2016р. (включно) та 311,85грн.-інфляційних втрат за період з вересня 2016р. по вересень 2016р. (включно).

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне до спірних правовідносин застосувати такі положення чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов"язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України ( надалі-ЦК) з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України надалі -ГК)

В силу ст. ст. 908,909 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них;

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Позивач, як на підставу неналежного виконання договору перевезення вказує на те, що від відповідача ФОП ОСОБА_3 він отримав заявку на перевезення вантажу № 25/04-1 від 25.04.2016р., після виконання договору апелянт (позивач) виставив відпвідачу рахунок-фактуру № ДЛ-129/2 від 05.05.2016 р. на суму 17 325 грн., оскільки заявка на перевезення товару від постачальника SC "TOTAL RECOVER" SRL до ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" виконана. Разом з тим, обов"язок відповідача по оплаті на суму 17 325 грн. залишився не виконаний.

Разом з тим, дане твердження не може братися до уваги, а заявка не може вважатися доказом виникнення правовідносин з перевезення, оскільки не відповідає умовам договору в частині оформлення замовлення.

Так, в силу ч.1 ст. 208 ЦК України, для правочинів (за змістом ч.2 ст. 202 ЦК України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма.

Згідно ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлені спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливим елементом угоди є воля та її зовнішній вияв волевиявлення. Наявність угоди свідчить про те, що обидва учасника бажали укласти угоду і що їхній зовнішній вияв волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі. Єдність внутрішньої волі і волевиявлення характерна для угоди, оскільки не відповідність внутрішній волі і волевиявлення означає, що справжньої волі, справжнього бажання укласти угоду немає.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів констатує, що позивачем (апелянтом) ні в суд першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи, не було надано доказів фактичного укладення з відповідачем договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що роздруковані позивачем скріншоти у якості доказів переписки з відповідачем з приводу даного перевезення, не містять жодних підписів та печаток .

При цьому судом враховується, що згідно ст. 13 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" суб'єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. При зберіганні електронних документів обов'язкове додержання таких вимог: інформація, що міститься в електронних документах, повинна бути доступною для її подальшого використання; має бути забезпечена можливість відновлення електронного документа у тому форматі, в якому він був створений, відправлений або одержаний; у разі наявності повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання.

Згідно ст.7 вказаного закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

У даному випадку позивачем не надано доказів у розумінні ст.ст. 33,34,36 ГПК України, які б підтверджували факт укладання договору між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ" Дейв Експрес Логістик", а надана електронна переписка не відповідає вимогам законодавства, не містить згоди сторін та зразків їх підписів .

Кім того, колегія суддів зауважує, що апелянт як на доказ вчинення спірного перевезення , покликається на перевезення, які мали місце між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ "Дейв Експрес" (), проте дані перевезення не стосуються позовних вимог позивача, оскільки позивачем по даному спірному перевезенню являється ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" (), тобто інша юридична особа.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції критично відноситься до покликань апелянта на те, що ТзОВ "Дейв Експрес" та ТзОВ "Дейв Експрес Логістік" знаходяться за однією юридичною адресою, користуються однією електронною поштою і, мають одного засновника, оскільки це є окремі юридичні особи, про що свідчать код ЄДРПОУ та відповідно вони не можуть ототожнюватись.

Відповідно до пункту 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Покликання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_3 уповноважував ОСОБА_6 на отримання кореспонденції, яка надходила на його абонентську скриньку, ніяким чином не стверджує факту підписання ФОП ОСОБА_3 спірного договору-заявки та виникнення грошових зобов'язань перед позивачем.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що з пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" вбачається, що останнє не мало господарських відносин з ФОП ОСОБА_3 та не замовляло у нього послуги на міжнародні транспортні перевезення вантажу (макулатури).

Отже, як вбачається з пояснень третьої особа , що міститься в матеріалах справи, товар, який був поставлений згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №0026208 від 27.04.2016p., поставлений на територію ПрАТ "Київський КПК" відповідно до умов контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, укладеного між ПрАТ "Київський КПК" та нерезидентом-компанією SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія).

Відповідно до умов контракту, поставку товару (забезпечення його транспортування) здійснював продавець товару - компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія). Так, відповідно до пункту 5.1. контракту №671/44/0213 від 01.02.2013 року, визначено, що конкретні умови поставки товару визначаються в додатках до контракту. В додатку №43 від 12.04.2016 року (що діяв з 12.04.2016р. до 31.05.2016р.) до контракту, визначено умови поставки товару: DAP - склад покупця (м. Обухів, вул. Київська, 130) - при поставці автомобільним транспортом.

Відповідно до правил INCOTERMS 2010 умова поставки DAP (Delivered At Place) передбачає обов'язок продавця здійснити поставку товару шляхом його надання в розпорядження покупця на транспортному засобі, що прибув готовим для розвантаження в узгодженому пункті призначення. Продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти контракт (договір) перевезення товару до названого місця призначення.

Відповідно до умов контракту, замовлення транспортних послуг для поставки товару (макулатури) до ПрАТ "Київський КПК" здійснював продавець товару - компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія), а тому у ПАТ "Київський КПК" немає інформації, яким чином компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія) залучала перевізників для поставки товару по контракту.

Відповідно, товар (макулатура), який перевозився згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №0026208 від 27.04.2016 p. був доставлений та прийнятий на території ПрАТ "Київський КПК"-05.05.2016р.

Отже, ПАТ "Київський КПК" не здійснювало оплату транспортних послуг, оскільки транспортування товару (макулатура) відповідно до умов контракту №671/44/0213 від 01.02.2013р. здійснював продавець товару-компанія SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія).

Таким чином, ПАТ "Київський КПК" належним чином виконало взяті на себе зобов'язання по контракту №671/44/0213 від 01.02.2013р. та оплатило компанії SC "TOTAL RECOVER" SRL (Румунія) вартість поставленої макулатури.

Крім того, суд апеляційної інстанції взяв до уваги покликання апелянта щодо необхідності витребування додаткових доказів , а саме у ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області копію податкової декларації (форма 5) ФОП ОСОБА_3, у якій відображенні податкові накладні щодо отриманих послуг по перевезенням вантажів та додаток № 4,який відображає доходи та суми нарахованого єдиного внеску найманим працівникам

Оцінивши надані ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області копії податкової декларації (форма 5) та враховуючи письмові пояснення, вбачається, що згідно даних Таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів Форма №Д4 (місячна), поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, відсутня інформація щодо загальної суми нарахованої заробітної плати /доходу та суми нарахованого єдиного внеску по найманим працівникам ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ( а.с.87-133 ,т.2).

Крім того, судова колегія зауважє, що податкові декларації платника ОСОБА_3,надані ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області не відображають проведення останнім господарських операцій з позивачем ТзОВ "Дейв Експрес Логістік".

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції залишено по поза увагою, те що відповідач не виконав вимоги ухвали суду про безпосередню участь в судовому засіданні 18.01.2016р., зокрема не надав суду доказів на поважність щодо перебування з 12.01.2017р. на санаторно-курортному лікуванні у м. Трускавець, судова колегія відзначає таке.

Відповідно до положень ч.2 ст. 104 ГПК України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо:

1) справу розглянуто господарським судом у незаконному складі колегії суддів;

2) справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду;

3) господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

4) рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

5) рішення прийнято не тими суддями, які входили до складу колегії, що розглядала справу;

6) рішення прийнято господарським судом з порушенням правил предметної або територіальної підсудності, крім випадків, передбачених у частині третій статті 17 цього Кодексу;

7) рішення прийнято господарським судом з порушенням правил виключної підсудності

Отже , законодавець навів виключні підстави, відповідно до яких рішення може бути скасовано, у зв"зку з недотриманням норм процесуального права. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вбачає таких порушень , а не надання стороною доказів на поважність щодо перебування з 12.01.2017р. на санаторно-курортному лікуванні у м. Трускавець, не є тим процесуальним порушенням, яке дає підстави для застосування ст. 104 ГПК України, а саме скасування рішення суду у зв"язку з порушенням норм процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апелянта в цій частині судом апеляційної інстанції також не приймаються до уваги.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Волинської області про те, що позивач не довів обставин, якими обґрунтовував та мотивував позов, належними та допустимими доказами по справі; доводи позивача, покладені в основу позовних вимог, спростовуються зібраними у справі матеріалами.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 18.01.2017р. у справі № 903/821/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес Логістік" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.