ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. Справа № 911/605/17

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/605/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп», м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Ірпінь

про стягнення 109646,61 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 109646,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 17/09/2015 від 17.09.2015, в частині своєчасної оплати отриманих послуг, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 50000,10 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховані 15961,11 грн. інфляційні втрати, 2551,62 грн. 3 % річних, 21123,88 грн. штраф та 17010,90 грн. додатковий штраф. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі, 5000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.03.2017 порушено провадження у справі № 911/605/17.

Ухвалою суду від 05.04.2017 розгляд справи був відкладений.

В судові засідання 05.04.2017 та 19.04.2017 представник позивача не з'явився, проте 20.03.2017 та 18.04.2017 через канцелярію суду від останнього надійшли документи, витребувані судом та заяви про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Відповідач або його представник в судові засідання 05.04.2017 та 18.04.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суд від 02.03.2017 та від 05.04.2017 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав. При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, судом враховано абзац 3 підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено, що у разі, якщо ухвалу суду про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою і повернуто підприємством зв'язку, зокрема, з посиланням на закінчення терміну зберігання, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (позивач, перевізник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, замовник) укладений Договір про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 17/09/2015, відповідно до умов п. 1.1 якого за замовленням замовника, перевізник надає послуги з організації і виконання перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях.

Кожне замовлення на послуги, надається замовником перевізнику у письмовій формі, підписане уповноваженою особою та скріплене печаткою (п. 1.4 договору).

Вартість послуг погоджується сторонами в заявці і вказується в рахунку перевізника. Оплата послуг перевізника, здійснюється протягом 10 банківських днів з дня отримання вантажу замовником/вантажоодержувачем на підставі отриманого факсом чи електронною поштою рахунку-фактури (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Так, позивачем, на підставі письмових заявок відповідача № 15/07/16 від 15.07.2016, № 19/07/16 від 19.07.2016, № 22/07/16 від 22.07.2016 були надані визначені договором послуги з перевезення вантажу, всього на загальну суму 213099,04 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6497 від 28.07.2016 на суму 70267,44 грн., № 6688 від 03.08.2016 - 71603,41 грн., № 6757 від 05.08.2016 - 71228,19 грн. Відповідні акти про надання послуг підписані зі сторони позивача та відповідача і скріплені печатками сторін.

Надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу, також підтверджується наявними в матеріалах справи міжнародними товарно-транспортними накладними (СMR).

З матеріалів справи вбачається, що вказані в актах послуги надані позивачем і прийняті відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з договором, а тому послуги вважаються прийнятими без зауважень в повному обсязі.

Для здійснення відповідачем оплати отриманих послуг з перевезення вантажу, позивачем виставлені рахунки № 6497 від 28.07.2016 на суму 70267,44 грн., № 6688 від 03.08.2016 - 71603,41 грн., № 6757 від 05.08.2016 - 71228,19 грн.

Проте, всупереч положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо повного здійснення розрахунку за отримані послуги, сплативши частково 213099,04 грн., вартість отриманих послуг в сумі 50000,00 грн. залишена відповідачем несплаченою.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

30.11.2016 позивач звернувся до відповідача із претензією № 29/11 від 29.11.2016, направлення та отримання якої підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком № 3358 від 30.11.2016 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, з вимогою сплати наявну за відповідачем заборгованість.

Однак претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та повного задоволення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не забезпечив участі представника у судових засіданнях, письмових пояснень чи доказів повної оплати за надані послуги з перевезення вантажу не надав, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем, в частині своєчасної оплати отриманих послуг з перевезення вантажу, передбачених умовами Договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 17/09/2015 від 17.09.2015, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості в сумі 50000,00 грн. відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 50000,00 грн. заборгованості визнається судом та підлягає задоволенню.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 50000,10 грн. заборгованості. Однак, з наявної в матеріалах справи оборотно-сальдової відомості по рахунку за 2016 вбачається, що у відповідача була наявна заборгованість в сумі 0,10 грн. по рахункам-фактурах № СФ-0003192 від 18.04.2016 та № СФ-0003193 від 18.04.2016, які не є предметом розгляду у даній справі, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача 0,10 грн. задоволенню не підлягає.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманих послуг, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 15961,11 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період: вересень 2016 - грудень 2016 та 2551,62 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 06.09.2016 по 31.01.2017 на повну суму наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 15520,17 грн. та 1913,69 грн. 3 % річних, розраховані судом з урахуванням часткових оплат відповідачем сум заборгованості.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, позивач на підставі п.п. 5.6, 5.7 договору, просить суд стягнути з відповідача 24123,88 грн. штрафу та 17010,90 грн. додаткового штрафу, нарахованих за період з 06.09.2016 по 31.01.2017, на повну суму отриманих відповідачем послуг.

Умовами п. 5.6 договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати платежів/штрафних санкцій винна сторона оплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу від суми заборгованості.

Умовами п. 5.7 договору визначено, що у випадку порушення замовником строків оплати, замовник додатково сплачує штраф у сумі 20 відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Розглянувши вимогу позивача щодо стягнення 24123,88 грн. штрафу, суд відзначає наступне.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Таким чином, з розрахунку позивача можна зробити висновок, що позивач, посилаючись на п. 5.6 договору, звертається саме за стягненням пені в цій частині.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 1.12 зазначеної постанови визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, згідно з вірним арифметичним розрахунком, проведеним судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 18521,88 грн., нарахована в межах заявленого позивачем періоду, з додержанням норм ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та враховуючи здійснення відповідачем часткові оплати отриманих послуг.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 17010,90 грн. додаткового штрафу, то суд приходить до висновку щодо відмови в її задоволенні, оскільки його нарахування здійснюється за кожен день прострочення, за формулою визначеною для нарахування пені, вимога про стягнення якої вже розглянута судом, а отже у суду відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності одного й того самого виду. Разом з тим, суд також не може кваліфікувати вказану вимогу поряд із нормами ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки вимога позивача щодо стягнення 3 % річних на підставі вказаної норми Закону із відповідним розміром також розглянута судом.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, оплата послуг адвоката входить до складу судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру», дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

При розгляді питання щодо віднесення вказаної суми витрат на оплату послуг адвоката у судові витрати у даній справі, судом враховано пункт 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» стосовно того, що відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій, а у разі неподання відповідних документів - у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у їх сукупності, можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини 1 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 5000,00 грн. на оплату послуг адвоката заявлені, оскільки для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів позивач звернувся за послугами до адвоката Лева Романа Васильовича, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4044 від 29.06.2010 та ордену на надання правової допомоги серії КВ № 188133 від 30.01.2017. При цьому, на підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, позивачем додане до матеріалів справи платіжне доручення № 9608 від 31.01.2017 на суму 5000,00 грн.

Таким чином, оскільки внесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвокатом та оплата їх позивачем підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про включення витрат позивача на оплату послуг адвоката до складу судових витрат у даній справі.

Відповідно до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, при частковому задоволенні позову, покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених вимог, відтак, відшкодування витрат позивача на оплату послуг адвоката покладається на відповідача у розмірі 3919,63 грн.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08200, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8, ) 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 18 521 (вісімнадцять тисяч п'ятсот двадцять одну) грн. 88 коп. пені, 1 913 (одну тисячу дев'ятсот тринадцять) грн. 69 коп. 3 % річних, 15 520 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот двадцять) грн. 17 коп. інфляційних втрат, 1 289 (одну тисячу двісті вісімдесят дев'ять) грн. 33 коп. судового збору та 3 919 (три тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 63 коп. витрат на послуги адвоката.

Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 28.04.2017

Суддя О.О. Христенко