ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 травня 2017 р. Справа № 903/160/17

за позовом Дочірнього підприємства Донецький облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

до Дочірнього підприємства Волинський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

про стягнення 380 256,28грн.

Суддя Пахолюк В.А.

Секретар судового засідання Коваль О.М.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за дов. № 52 від 02.08.2016р.

від відповідача: н/з

Суть спору: Державне підприємство "Донецький облатодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулось з позовом до Дочірнього підприємства "Волинський облатодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про стягнення 392 671,18грн., в тому числі 390 000,00грн. боргу згідно договору про фінансову допомогу №4 від 06.02.2015р., 4 287,45грн інфляційних втрат за період з жовтня 2016р. по січень 2017р., 905,55грн. річних за період з 01.10.2016р. по 31.01.2017р. відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовано таким:

06.02.2015р. ДП "Донецький облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" та ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" уклали договір про надання поворотної фінансової допомоги № 4 від 06 лютого 2015 р.

Відповідно п.п. 1.1. п.1 договору №4 від 06.02.2015р. позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу.

Сума фінансової допомоги згідно умов п.п. 2.1 п.2 договору № 4 від 06.02.2015р. становила 500 000,00грн.

Згідно додаткової угоди №1 від 16.04.2015р. до договору №4 від 06.02.2015р. сума фінансової допомоги збільшена до 2 000 000,00грн.

Позивач перерахував відповідачу кошти фінансової допомоги у сумі 2 000 000,00грн. згідно платіжних доручень №3044 від 06.02.2015р. та №3396 від 27.04.2015р., що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Відповідно до умов п.3.1 договору №4 від 06.02.2015р., поворотна фінансова допомога підлягала поверненню до 31 грудня 2015 року включно.

Свої зобов'язання по поверненню наданих грошових коштів відповідач в повному обсязі не виконав.

01.08.2016 року між позивачем та відповідачем укладений графік погашення заборгованості за договором №4 від 06.02.2015р. на суму неповернутої грошової допомоги у розмірі 1 950 000,00грн.

Згідно графіку погашення заборгованості передбачено погашення суми боргу за договором № 4 від 06.02.2015р., у розмірі 1 950 000,00грн. рівними частинами в період з вересня 2016р. по серпень 2017р. щомісячно по 162 500,00грн.

Проте, умови графіку погашення заборгованості за договором № 4 від 06.02.2015р. відповідачем виконуються не належним чином.

За період дії договору №4 від 06.02.2015р. та графіку погашення заборгованості від 01.08.2016р. відповідачем повернуто 572 500,00грн., шляхом перерахування коштів: 04 квітня 2016р. перераховано 50 000,00грн., 13 липня 2016р. перераховано 100 000,00грн, 19 серпня 2016р. перераховано 30 000,00грн, 01 вересня 2016р. перераховано 30 000,00грн., 09 вересня 2016р. перераховано 100 000,00грн., 30 вересня 2016р. перераховано 50 000,00грн., 10 жовтня 2016р. перераховано 50 000,00грн., 18 листопада 2016р. перераховано 100 000,00грн, 25 листопада 2016р. перераховано 62 500,00грн.

Зобов'язання відповідача із сплати коштів у сумі 1 427 500,00грн. відповідно до умов графіку погашення заборгованості від 01.08.2016р. та договору № 4 від 06.02.2015р. з доводів позивача не виконано.

Заборгованість в сумі 1 427 500,00грн. підтверджується актом звірки, який підписано уповноваженими посадовими особами.

За зобов'язаннями повернення фінансової допомоги шляхом перерахування коштів заборгованості у розмірі та строки, які визначені графіком погашення заборгованості від 01.08.2016р. за договором №4 від 06.02.2015р., відповідач має прострочені зобов'язання: за зобов'язання сплатити 162 500,00грн., термін виконання яких настав у жовтні 2016р. відповідачем не сплачено 65 000,00грн.; за зобов'язання 162 500,00грн., термін виконання яких настав у грудні 2016р. відповідачем не сплачено коштів; за зобов'язання сплатити 162 500,00грн., термін виконання яких настав у січні 2017р., відповідачем не сплачено коштів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 18.04.2017р. було зобовязано позивача обґрунтувати суму боргу із зазначенням помісячно зарахованих платежів; розглянути акт звірки від 18.04.2017р., у випадку заперечень надати контррозрахунок та уточнити суму позову відповідно до фактичних обставин справи.

На виконання ухвали суду позивачем було подано клопотання № б/н від 15.05.2017р. про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копію акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015р. по 18.04.2017р.

13.05.2017р. позивачем було подано заяву № 01-24/394 про збільшення позовних вимог, якою просив суд стягнути з відповідача 377 500,00грн. суму основного боргу та 2 756,28грн. -3% річних.

Судом встановлено, що початкова ціна позову становила 392 671,18грн., з яких: 390 000,00грн. сума основного боргу, 1 765,63грн. інфляційні втрати та 905,55грн. -3% річних.

Виходячи з наведеного вище, нова ціна позову становить 380 256,28грн., з яких: 377 500,00грн. сума основного боргу та 2 756,28грн. -3% річних.

Таким чином, судом заяву позивача прийнято як заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідач вимог ухвали суду від 18.04.2017р. не виконав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

15.05.2017р. до початку розгляду справи від відповідача надійшло клопотання № 726, яким просив суд у звязку із неможливістю прибути в судове засідання розгляд справи перенести на інший день.

Однак, дане клопотання судом відхилено, як необґрунтоваане, що свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,

в с т а н о в и в:

06.02.2015р. між ДП«Донецький облавтодор ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ДП «Волиньський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було укладено договір про фінансову допомогу № 4.

Відповідно до п.1 договору № 4 від 06.02.2015р. позивач надав відповідачу у користування грошові кошти, в якості фінансової допомоги.

У відповідності до п.п.2.1 п. 2 договору № 4 фінансова допомога складає 500 000,00грн. Згідно додаткової угоди « 1 від 16.04.2015р. суму фінансової допомоги було збільшено до 2 000 000,00грн.У відповідності до платіжних доручень № 3044 від 06.02.2015р. на суму 500 000,00грн та № 3396 від 27.04.2015р. на суму 1 500 000,00грн. відповідачу було перераховано кошти із кінцевим терміном повернення 31.12.2015р.(п.3.1 договору №4).

Відповідач в порушення умов договору кошти у встановлений договором № 4 від 06.02.2015р. строк в повному обсязі не повернув, що і спричинило звернення позивача з позовом до суду.

Таким чином, заборгованість в розмірі 392 671,18грн. на час звернення з позовом до суду залишається непогашеною

13.05.2017р. позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, проте після дослідження судом було встановлено, що дана заява фактично є заявою про зменшення позовних вимог і нова ціна позову становить 380 256,28грн., з яких: 377 500,00грн. сума основного боргу та 2 756,28грн. -3% річних.

Виходячи з наведеного, суд розглядає справу за новою ціною позову на суму 380 256,28грн.

Водночас судом встановлено, що 01.08.2016 року між позивачем та відповідачем укладено графік погашення заборгованості за договором №4 від 06.02.2015р. на суму неповернутої грошової допомоги у розмірі 1 950 000,00грн.

Згідно графіку погашення заборгованості передбачено погашення суми боргу за договором № 4 від 06.02.2015р., у розмірі 1 950 000,00грн. рівними частинами в період з вересня 2016р. по серпень 2017р. щомісячно по 162 500,00грн.

Проте, умови графіку погашення заборгованості за договором № 4 від 06.02.2015р. відповідачем виконуються неналежним чином.

За період дії договору №4 від 06.02.2015р. та графіку погашення заборгованості від 01.08.2016р. відповідачем повернуто 572 500,00грн., шляхом перерахування коштів: 04 квітня 2016р. перераховано 50 000,00грн., 13 липня 2016р. перераховано 100 000,00грн, 19 серпня 2016р. перераховано 30 000,00грн, 01 вересня 2016р. перераховано 30 000,00грн., 09 вересня 2016р. перераховано 100 000,00грн., 30 вересня 2016р. перераховано 50 000,00грн., 10 жовтня 2016р. перераховано 50 000,00грн., 18 листопада 2016р. перераховано 100 000,00грн, 25 листопада 2016р. перераховано 62 500,00грн.

Зобов'язання відповідача із сплати коштів у сумі 377 500,00грн. відповідно до умов графіку погашення заборгованості від 01.08.2016р. та договору № 4 від 06.02.2015р. з доводів позивача не виконано.

Заборгованість в сумі 377 500,00грн. підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 19.04.2017р., який підписано уповноваженими посадовими особами сторін та розрахунком позивача.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності із ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом із тим, своїми діями, які виразились у несплаті грошових коштів за договором № 4 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідач порушив також вимоги ст. 526 ЦК України, де вказано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності розрахунків, проведених позивачем заборгованість 3% річних становить 2756,28грн. є підставною і підлягає до задоволення.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення повністю в розмірі 380 256,28грн., з яких: 377 500,00грн. сума основного боргу та 2 756,28грн. -3% річних.

Оскільки спір був доведений до суду з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 5 703,85грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України та на підставі ст.ст. 174, 173, 193, Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 549, 626, 629 Цивільного кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

1.Позов задоволити на суму 380 256,28грн.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (43001, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, код 32035139) на користь Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (85307, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Захисників України, 2. Код 32001618) 380 256,28грн., з яких: 377 500,00грн. сума основного боргу та 2 756,28грн. -3% річних, а також 5 703,85грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Повний текст рішення складено

17.05.2017

Суддя В. А. Пахолюк