ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р.Справа № 922/1060/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів на суму 28242,98 грн.
за участю представників:

позивача - Яновська В. С. за дов. №38-1871 від 28.05.2010 р.,

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання договірного зобов'язання у сумі 25483,92 грн. за договором №2365 від 01.10.2005 р. за період з березня 2014 р. по січень 2017 р., 1435,27 грн. інфляційних втрат, 287,61 грн - 3% річних та 1036,18 грн. пені. Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про постачання теплової енергії №2365 від 01.10.2015 р., в частині здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію.

Ухвалою суду від 30.03.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.04.2017 р. о 09:45.

Ухвалою від 11.04.2017 р. розгляд справи було відкладено у зв'язку з неявкою представника відповідача, явку представників сторін у судовому засіданні було визнано обов'язковою.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

В силу приписів ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи те, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача судом встановлено, що 01.10.2005 року між КП „Харківські теплові мережі" та Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 був укладений тимчасовий договір №2365 про постачання теплової енергії (а.с.37-39).

Відповідно до умов договору позивач (Енергопостачальна організація) зобов'язався постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в необхідних обсягах та в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору.

Факт підключення опалення до нежитлового підвального приміщення будівлі за адресою: АДРЕСА_2. підтверджується актами про підключення споживача до джерела теплової енергії № 176/106 від 02.10.2013 р., актом підключення за № 176/244 від 14.04.2014 року, актом підключення № 176/712 від 22.10.2014 року, актом підключення за № 176/1534 від 14.04.2015 року, актом підключення № 176/2064 від 12.10.2015 року, актом підключення за № 176/3275 від 05.04.2016 року, актом підключення № 176/3630 від 14.10.2016 року (а.с.8-14), підписаним представниками позивача та балансоутримувача. Система теплопостачання відповідача є централізованою. За даною адресою розташоване підвальне нежитлове приміщення.

Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, на підставі вищезазначеного договору в період з березня 2014 року по січень 2017 року здійснив відпуск теплової енергії відповідачу та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії за вищевказаний період, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 15 та зворотна сторона).

Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (у 2-х примірниках).

Але відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, не сплатив у визначені договором строки, порядку та розмірі вартість заявленої та отриманої теплової енергії, внаслідок чого за період з березня 2014 року по січень 2017 року утворилась заборгованість в сумі 25483,92 грн. Доказів на підтвердження оплати боргу за спірний період відповідач до суду не надав.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 25483,92 грн. основного боргу обґрунтованою.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.3 укладеного договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Враховуючи зазначене, перевіривши розрахунок пені по заявленим позивачем періодам (жовтень 2015, листопад 2015, грудень 2015, січень 2016, лютий 2016, березень 2016), з урахуванням того, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України), суд встановив, що заявлені до стягнення суми не перевищують тих, які розраховані з дотриманням вимог діючого законодавства. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 1036,18 грн. пені підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 49 ГПК України та те, що з вини відповідача спір було доведено до суду, суд дійшов до висновку, що сума сплаченого судового збору за подання позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 47-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (61082, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ МЕФОДІЇВСЬКА, будинок 11, ) заборгованість за договором №2365 від 01.10.2005 р. за період з березня 2014 р. по січень 2017 р. у розмірі 25483,92 грн., інфляційні втрати - 1435,27 грн., 3% річних - 287,61 грн., пеню - 1036,18 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.05.2017 р.

Суддя Л.С. Лаврова