ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа № 911/904/17

Суддя Грєхов А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВТЛ"

до відповідача приватного підприємства "УКРЗІЗ"

про стягнення заборгованості у розмірі 25 246,36 грн

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - директор (паспорт серія МТ033183 виданий 11.02.2009),

від відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТЛ" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до приватного підприємства "УКРЗІЗ" (надалі - відповідач) про стягнення 25 246,36 грн, з яких 25 200,00 грн основного боргу, 45,36 грн пені з покладенням на відповідача сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання транспортноекспедиційних послуг №14/102-01 від 14.02.2016 в частині зобов'язання з оплати вартості наданих послуг, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість у сумі 25 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.03.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 11.04.2017, від сторін витребувані необхідні для вирішення даного спору докази.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2017 розгляд справи відкладено на 25.04.2017.

18.04.2017 через канцелярію Господарського суду Київської області відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги заперечив повністю та вважає вимогу про сплату заборгованості передчасною та необґрунтованою.

У судове засідання 25.04.2017 зявився уповноважений представник позивача та надав пояснення у справі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилалась відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві та Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

25.04.2017 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні повноважного представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 14/102-01 про надання транспортно-експедиційних послуг (надалі Договір), згідно умов п. 1.1. якого виконавець приймає на себе обов'язки за плату і за рахунок замовника організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням та обробленням вантажів в міжнародному та/або регіональному сполученні (під регіоном в рамках даного Договору приймається територія України), а саме: організовувати виконання послуг, повязаних із безперешкодним перевезенням вантажів що надаються замовником для перевезення транспортом виконавця (або його субпідрядників) та обробленням вантажів що надаються замовником з метою його доставки від пунктів відправлення до пунктів призначення на території України й інших держав.

Згідно п. 2.1. Договору вид, обєм, строки, вартість послуг виконавця за даним договором визначаються окремо для кожного перевезення у відповідності до узгоджених заявок замовника (далі "Заявка"). Додаткові умови не визначені Договором узгоджуються сторонами Заявкою і, за умови належного оформлення (містять підписи уповноважених представників сторін і печатки сторін, а у випадку коли представник уповноважений належним чином оформленою довіреністю достатньо його підпису), є його невідємною частиною.

п.п. 3.1.1., 3.1.5. Договору визначено, що виконавець зобовязується: надавати послуги згідно з умовами Договору та узгодженої Заявки; негайно інформувати замовника і не продовжувати надання послуг до узгодження сторонами у випадку зміни маршруту перевезення, місця для митного оформлення та митного очищення, про будь-які затримки та проблеми, що виникають при транспортуванні вантажу наданого замовником для перевезення у дорозі, на митних пунктах, при передачі вантажу вантажоодержувачеві, а у випадку виникнення причин, що не дозволяють виконати перевезення відповідно до умов, обумовлених в Заявці, негайно інформувати про це замовника та вжити заходів щодо збереження прийнятого до перевезення вантажу. Виконавець зобовязується також завчасно письмово узгоджувати з замовником можливі додаткові витрати і/або інформувати замовника про інші ситуації, що виникають під час перевезення вантажів наданих замовником та за вимогою замовника надавати будь-яку актуальну та достовірну інформацію про хід перевезення.

Замовник зобовязується здійснювати розрахунки з виконавцем за надані послуги і відшкодувати додаткові витрати у вказані в Договорі строки та у вказаному у Договорі порядку (п. 3.3.3 Договору). Замовник має право надавати для перевезення вантажі у відповідності до узгоджених Заявок, а також вимагати сплати встановлених Договором штрафних санкцій у випадку порушення виконавцем умов надання послуг за договором.

Згідно п.п. 4.2. і 4.3. Договору, підтвердженням факту надання послуг є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (CMR при міжнародному перевезенні вантажів, та/або ТТН при перевезенні вантажів по території України) з відмітками вантажовідправника, перевізника (експедитора), одержувача вантажу та митних органів. У випадку залучення виконавцем іншого перевізника у рамках надання своїх послуг замовнику за цим Договором в погодженій Заявці вказується номер транспортного засобу перевізника, а накладна CMR або ТНН, що оформлюється при прийнятті перевезення вантажу із зазначенням відповідного транспортного засобу перевізника, вважається належним підтвердженням надання транспортно-експедиційних послуг виконавця, що надаються на виконання Заявки.

Оплата послуг виконавця згідно п. 5.1. Договору, здійснюється у безготівковій формі у національній валюті України шляхом перерахування коштів замовником на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виставленого останнім рахунку, у розмірі, вказаному в узгодженій Заявці з моменту отримання замовником повного пакету документів для оплати, обумовленого в Заявці.

Згідно п. 17 Заявки на перевезення вантажу №14/12-01 від 14.02.2017 до Договору в графі "форма оплати і строки", замовник оплачує вартість наданих виконавцем послуг після отримання оригіналу рахунку-фактури та акту виконаних робіт.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що усі питання, повязані з відповідальністю за невиконання чи неналежне виконання зобовязань і не врегульовані в даному Договорі, вирішуються відповідно до чинного законодавства України.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, а також скріплення печатками сторін, та діє до 31.12.2017. Розірвання або припинення дії Договору не впливає на обовязок сторін виконати зобовязання, що виникли у сторін по відношенню одна до одної на підставі Договору під час його дії (п.п. 9.1., 9.3. Договору).

14.02.2017 р. між позивачем та відповідачем погоджено Заявку на перевезення вантажу № 14/12-01, згідно умов якої позивач, залучивши іншого перевізника (п. 4.3. Договору) зобов'язується здійснити для відповідача перевезення вантажу за маршрутом Російська Федерація (м. Іваново, вул. Наговіциной-Ікряністовой, 6) - Україна (м. Вишневе, вул.. Промислова, 10), державний номер транспортного засобу ВО9045АТ, водій ОСОБА_2

На виконання умов договору позивачем у лютому 2017 було надано відповідачу транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу, що підтверджується Заявкою, рахунком на оплату № 35 від 16.02.2017 на суму 25 200, 00 грн, актом надання послуг №35 від 28.02.2917 на суму 25 200,00 грн міжнородною товарно-транспортною накладною CMR 000035, копії яких наявні в матеріалах справи.

20.03.2017 позивачем направлено відповідачу претензією вих. №20/30-01 від 20.03.2017 та документи передбачені п. 5.1. Договору щодо оплати послуг позивача з перевезення вантажу. Докази направлення наявні у матеріалах справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до умов Договору неможливо визначити строк (термін) виконання грошового зобовязання, так як на адресу відповідача не надходило документів від позивача з вимогою оплатити послуги перевезення відповідно до умов Договору.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із наданням транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 статті 931 цього ж кодексу передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно підпункту 4 пункту 1 розділу ІІ "Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового звязку (без урахування вихідних днів обєктів поштового звязку) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в обєкті поштового звязку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ вказаних Нормативів при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Як вбачається з фіскального чека №5330 від 20.03.2017 та опису вкладення у цінний лист від 20.03.2017, претензія №20/03-01 від 20.03.2017 та перелік документів на оплату відповідно до п. 5.1. Договору подані до пересилання 20.03.2017 на адресу ПП "УКРЗІЗ" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, пров. Академіка Амосова, б. 32/2) у відділення поштового звязку №52 Харківської дирекції ПАТ "Укрпошта", 61052 м. Харків, майдан Привокзальний, 2.

Враховуючи положення "Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" ПП "УКРЗІЗ" мало отримати претензію №20/03-01 від 20.03.2017 та перелік документів на оплату відповідно до п. 5.1. Договору 25.03.2017.

У встановлений договором строк та станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо оплати отриманих послуг не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 25 200,00 грн, що підтверджується договором № 14/102-01 на транспортно-експедиційні послуги від 14.02.2017, заявкою на перевезення вантажу № 14/12-01 від 14.02.2017, рахунком на оплату № 35 від 16.02.2017 на суму 25 200,00 грн, актом виконаних робіт № 38 від 28.02.2017 на суму 25 200,00 грн, міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 000035, наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 25 200, 00 грн за договором № 14/102-0 на транспортно-експедиційні послуги від 14.02.2017 є законними і обґрунтованими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 45,36 грн пені відповідно до ч.2 статті 231 Господарського кодексу України.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача пені передбаченої частиною 2 статті 231 ГК України, господарський суд зазначає наступне.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 2 статті 549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

Пунктом 2 частини 2 статті 231 ГК України закріплено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зі змісту наведеної норми випливає, що зазначені штрафні санкції можуть бути застосовані за наявності таких умов:

-якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом;

-якщо скоєно господарське правопорушення у відносинах, в яких хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту;

-якщо було допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу чи пені.

Тому для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 ГК України, господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин з якими законодавець пов`язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Також, господарський суд звертає увагу позивача, що частини 4 та 6 ст. 231 ГК України, яким визначено, що в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором, а „штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того ч. 2 ст. 343 ГК України встановлено відповідальність за порушення строків розрахунків та передбачено, що „Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Крім того, положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Отже сторони в договорі не встановили відповідальності за порушення грошових зобов'язань. Тому відповідно відсутні підстави для стягнення пені.

Таким чином, з огляду на те, що в пункті 6 Договору сторони не погодили конкретний розмір штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення не встановлено, господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заявлених штрафних санкцій.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 25 200, 00 грн основного боргу є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем належним чином не спростованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню. В стягненні 45, 36 грн пені суд відмовляє з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 64, 82, 84, 85, 87, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "УКРЗІЗ" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, пров. Академіка Амосова, 32/2, ідентифікаційний код 39032930) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВТЛ" (6107, АДРЕСА_1) 25 200,00 грн (двадцять п'ять тисяч двісті гривень) основного боргу, 1 597,13 грн (тисяча п'ятсот дев'яносто сім гривень тринадцять копійок) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складене 03.05.2017.

Суддя А.С. Грєхов