ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року Справа № 923/149/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія НІКО-ТАЙС", м. Київ

до ОСОБА_1 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, смт. Високопілля Херсонської області

про стягнення 184866 грн 99 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - не прибув.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія НІКО-ТАЙС" (позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_1 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (відповідач) про стягнення 184866 грн 99 коп. в рахунок відшкодування збитків (шкоди, упущеної вигоди від неотримання грошових коштів, належних до стягнення та перерахування) завданих у зв'язку із існуванням та наявністю факту невиконаного Рішення Господарського суду Київської області від 10 червня 2016 року у справі № 911/1388/16.

Відповідач не направляв свого представника в жодне засідання та не надав відзиву на позов, хоча двічі направляв до суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду апеляційної скарги, поданої ним на ухвалу господарського суду Київської області про розгляд скарги на бездіяльність органів державної виконавчої служби, поданої в межах господарської справи № 911/1388/16 (т.1 арк.52). Суд зазначене клопотання відхилив, оскільки, як витікало із матеріалів справи, апеляційна скарги була призначена, розглянута Київським апеляційним господарським судом на 10.04.2017 та відмовлено у задоволені апеляційної скарги. Таким чином, на день розгляду та винесення рішення 28.04.2017 апеляційна скарга, яка подавалась відповідачем в межах господарської справи № 911/1388/16 розглянута з винесенням судового акту та не перешкоджає розглянути дану справу по суті.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом. Так як ухвала про порушення справи та призначення її до розгляду судом направлена кожному із сторін за належною адресою, то суд вважає, що сторони у справі повідомлені належним чином.

Справа розглядалася у режимі відеоконференції за клопотанням позивача. На останнє судове у режимі відеоконференції 28.04.2017 позивач не забезпечив явку свого представника. З урахуванням закінчення процесуальних строків, визначених ст.69 ГПК України для розгляду справи, суд розглянув справу за правилами ст. 75 ГПК України без представників сторін за наявними матеріалами.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Київської області від 10.06.2016 у справі №; 911/1388/16 за п.2 резолютивної частини солідарно стягнуто з ТОВ " Трейдсервісгруп" та фермерського господарства "Вікторія" на користь ТОВ " Компанія "Ніко-Тайс" 20 000 грн. штрафу. Також за п.3 рішення стягнуто з фермерського господарства "Вікторія" 157 186 грн.44 коп. штрафу, 5 322 грн. витрат на послуги адвоката та 2 357 грн.80 коп. судового збору. За п.4 резолютивної частини рішення стягнуто з з ТОВ " Трейдсервісгруп" на користь ТОВ " Компанія "Ніко-Тайс" 677 грн. 25 коп. витрат на послуги адвоката та 300 грн. судового збору.

Рішення набрало законної сили. Судом видані відповідні накази.

Постановою ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області від 07 липня 2016 року відкрито виконавче провадження №51600492 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16 про стягнення із Фермерського господарства „ВІКТОРІЯ" (74020, Херсонська область, Високопільський район, село Миколаївка, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 офіс 23; ) 20000 гривень 00 копійок штрафу.

Постановою ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області від 07 липня 2016 року відкрито виконавче провадження №51600361 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16 про стягнення із Фермерського господарства „ВІКТОРІЯ" (74020, Херсонська область, Високопільський район, село Миколаївка, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 офіс 23; ) 157 186 гривень 44 копійки штрафу, 5 322 гривні 75 копійок витрат на послуги адвоката та 2 357 гривень 80 копійок судового збору, всього - 164 866 гривень 99 копійок.

13.09.2016 року ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» в межах вищезгаданих виконавчих проваджень звернулось до господарського суду Київської області зі скаргою на бездіяльність ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області у виконавчому провадженні №51600492 та №51600361 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05 січня 2017 року у справі №911/1388/16, скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області у виконавчому провадженні №51600492 та №51600361 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16 задоволено частково та визнано бездіяльність ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області у виконавчому провадженні №51600492 та №51600361 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16, протиправною та незаконною.

Зокрема, Ухвалою Господарського суду Київської області від 05 січня 2017 року у справі №911/1388/16 встановлено, що ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області у виконавчому провадженні №51600492 та №51600361 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року із врахуванням необхідності першочергово здійснювати заходи щодо виявлення та арешту коштів на рахунків Боржника та враховуючи специфіку господарювання Боржника, наявності у Боржника значного обсягу земель у обробітку (наявного на ній майна - вирощеної сільгосппродукції) не вжито належних, своєчасних та об'єктивних заходів виконавчого провадження із метою виконання наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року у порядку та у строки, визначені законодавством.

Апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Київської області від 05 січня 2017 року у справі №911/1388/16 Київським апеляційним господарським судом залишена без задоволення.

Таким чином, ухвала Господарського суду Київської області від 05 січня 2017 року у справі №911/1388/16 є такою, що на день винесення рішення у с праві має законну силу.

На день звернення позивача до суду накази Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16 не виконані. Невиконання ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області зобов'язань за законом та невиконання наказів, виданих за рішенням суду у виконавчому порядку стало підставою звернення ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» до суду для захисту свого порушеного права на вільне володіння своїм майном (в тому числі власними грошовими коштами) та примусового стягнення нарахованих грошових сум за порушення грошового зобов'язання.

ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» у позові зазначає, що предметом позовних вимог є стягнення збитків (упущеної вигоди від неотримання грошових коштів, належних до стягнення та перерахування Позивачу) Позивача, у зв'язку невиконанням наказів Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16. Як зазначає позивач збитки склалися у зв'язку із недотриманням та порушенням Відповідачем норм та положень Закону України «Про виконавче провадження». Свої вимоги позивач обґрунтовує нормами ст. 8,9,56 Конституції України Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 11, 1174, 173, 82 ЦК України, ст.25 Бюджетного кодексу України, постановою Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.11.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», нормами Конвенції захисту прав людини, судовою практикою Європейського суду з прав людини, нормами Господарського-процесуального кодексу України.

Позивач вважає, що є всі необхідні умови притягнення до відповідальності відповідача щодо відшкодування шкоди (збитків) позивачу, зокрема через бездіяльність ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області, що суперечать приписам Закону України "Про виконавче провадження";

- є наявними понесення збитків (неотримання грошових коштів), які виразились у неотриманні в строки при виконанні вказівок закону на вчинення ряду виконавчих дій позивачем грошових коштів у виконавчому провадженні №51600492 та №51600361 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16, у зв'язку із підтвердженою бездіяльністю ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області;

- безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області під час виконання судового рішення та заподіянні зазначених збитків у вигляді неотримання позивачем грошових коштів у визначеному в рішенні розмірі - порушення норм та положень Закону України «Про виконавче провадження», зокрема та не обмежуючись, ст.. ст.. 11, 27, 30, 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження»;

- не спростована вина ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області у порушенні приписів Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області у виконавчому провадженні №51600492 та №51600361 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16 - ухвала від 05.01.2017 року набрала законної сили, та не скасована.

В ході розгляду справи на попередніх засіданнях позивач доводив, що заборгованість згідно наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року по справі №911/1388/16 не погашена у зв'язку із бездіяльністю ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області при майновій можливості у ФГ „ВІКТОРІЯ" виконати рішення за рахунок наявного у останнього майна. Позивач доводив, що він є належним та законним кредитором ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області щодо отримання нарахування та отримання сум 3%-річних та інфляційних втрат, в якості понесених втрат (збитків) у сумі 20 тис. грн. та існування шкоди за рахунок неправомірних та протиправних дій ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області.

Також позивач просить врахувати, що заборгованість згідно наказу Господарського суду Київської області від 21 травня 2015 року по справі №911/5431/14 також не погашена при існування майнової можливості у Боржника, Позивач також є належним та законним кредитором ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області щодо отримання коштів у сумі 184 866 гривень 99 копійок.

Також позивач просить застосувати норми статті 35 ГПК України щодо встановлення бездіяльності ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області у виконавчому провадженні №51600492 та №51600361 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 30 червня 2016 року в строк, оскільки зазначені факти були досліджені ухвалою Господарського суду Київської області від 05.01.2017 у справі № 911/1388/16

Позивач звертає увагу, що, зокрема, арешт коштів Боржника мав відбутись не пізніше 15 липня 2016 року - 22 липня 2016 року після відкриття виконавчих проваджень, тобто закінчення семиденного терміну для добровільного виконання - 14.07.2016 року, за час виконавчих проваджень відповідачем не проведено виявлення та встановлення рахунків Боржника, де в період із липня по вересень 2016 року - період зібрання врожаю, здійснення його реалізації, отриманням доходу на поточні рахунки, містилися кошти Боржника, належні та достатні для задоволення вимог Стягувача.

На думку позивача, посилання ОСОБА_1 РВДВС ГТУЮ у Херсонській області на існування арешту, накладеного відповідно до Постанови від 03.03.2016 року правомірно та об'єктивно Господарським судом Київської області у справі №911/1388/16 не було взято до уваги, оскільки, по-перше, такий арешт був вчинений ще до початку примусового виконання наказів суду у справі №911/1388/16, по-друге, арешт обмежувався сумою лише 3 153,03 грн., тоді як сума стягнення згідно наказів суду у справі №911/1388/16 становить 184 866,99 грн.

Суд розглянувши справу по суті дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, у зв'язку з чим, відмовляє у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Стаття 56 Конституція України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до змісту ст. 115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистих немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", їх виконавчі органи посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

При зверненні до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця заявник зобов'язаний доказувати факт порушення закону внаслідок чого порушено його права та свободи у виконавчому проваджені, посилатися на норму Закону, яку порушено.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності передбаченим законом умов. Їх сукупність створює склад цивільного порушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків утворюють елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторони. Суб'єкт - боржник, об'єктивна сторона - правовідношення по зобов'язанням, об'єкт - правопорушення, суб'єктивна сторона - вина. Відсутність хоча б одного елементу звільняє боржника від відповідальності за невиконання взятих зобов'язань.

Суд прийшов до висновку, що доводи позивача про бездіяльність державного виконавця, яка спричинила йому матеріальну шкоду, суд не приймає до уваги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

За статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону.

Згідно приписів статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 32 названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Суд у відповідності до ст.35 ГПК України погоджується з доводами позивача, що слід прийняти до уваги як доведені факти бездіяльності відповідача у виконавчих провадженнях № 51600492 та № 51600361 щодо примусового виконання наказів господарського суду Київської області від 30.06.2016 у справі № 911/1388/16, котра виразилась у не виявленні і не накладенні арешту на кошти боржника, які містяться у банківських установах, у касі боржника, у володінні та користуванні інших осіб, незаконною та протиправною ( т.1 арк.30-34).

Таким чином, позивач довів факт порушення державною виконавчою службою при здійсненні виконавчих дій у вигляді бездіяльності норм Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчих провадженнях № 51600492 та № 51600361.

В ході розгляду справи сторони не надали доказів закінчення виконавчих проваджень № 51600492 та № 51600361.

Таким чином, оскільки відповідач не закінчив вчиняти виконавчі дії в межах виконавчих проваджень стверджувати, що сума стягнення за наказом - 184866 грн. 99 коп. є збитками передчасно.

Для стягнення зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

При таких обставинах, суд вважає, що позивачем не доведено розмір збитків як об'єкту правопорушень.

Умовами для застосування позадоговірної відповідальності за статтею 1174 ЦК України є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв'язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками.

Грошовий вираз майнової шкоди називають ще збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК, збитками є:

1) втрати, яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З аналізу вищенаведених норм матеріального права можна зробити висновок, що зазначене позивачем, а саме суми, які були визначені за судовими наказами, в якості матеріальної шкоди не є шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. Однак, встановлення порушень з боку органу виконавчої служби при здійснені своїх повноважень щодо стягнення суми боргу з боржника за судовим наказом не є свідченням, що не боржник за наказом, а саме орган виконавчої служби завдав позивачеві збитки.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України).

Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 ЦК України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Слід відмітити, що ухвалою господарського суду Київської області від 05.01.2017р. у справі № 911/1388/16, на яку позивач посилається як доказ заподіяння шкоди, визнано протиправною зазначену в мотивувальній частині цієї ухвали бездіяльність ОСОБА_1 районного ВДВС ГТУЮ Херсонської області у виконавчому провадженні з виконання наказів суду № 911/1388/16.

У мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено, що ОСОБА_1 районного ВДВС ГТУЮ Херсонської області не повністю реалізував свої повноваження, не застосував усіх можливих (передбачених законом) заходів для досягнення необхідного позитивного результату.

Суд дійшов до висновку, що з урахуванням продовження вчинення виконавчих дій в межах вищезазначених виконавчих проваджень виконавчою службою після порушення провадження 07.07.2016, вважати ухвалу Господарського суду Київської області від 05.01.2017 у справі № 911/1388/16 як доказ вини відповідача у заподіянні шкоди є передчасним.

Крім того, позивач не надав доказів завдання державним виконавцем матеріальної шкоди саме йому, оскільки стягувана на користь позивача сума - 184866 грн. 99 коп. за своєю правовою природою не є шкодою, заподіяною державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, а є сумою заборгованості, що має бути стягнута з боржників - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та фермерського господарства "Вікторія" на користь позивача відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2016 у справі № 911/1388/16. Стягнення цієї суми з державного бюджету фактично означає заміну сторони виконавчого провадження та покладення на державний бюджет відповідальності за зобов'язаннями ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та фермерського господарства " Вікторія".

Таким чином, позивачем і не доведено факт заподіяння збитків, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_1 районного ВДВС ГТУЮ у Херсонській області та наслідками, зазначеними позивачем у позові, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 05.05.2017

Суддя Л.М. Немченко