ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа № 911/720/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про зобов'язання повернути майно

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

Позивача - Кабанов В.І (довіреність № 57 від 22.03.2017 року);

Відповідача - ОСОБА_3 (довіреність б/н від 09.04.2027 року).

обставини справи:

До Господарського суду Київської області подано позов Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання повернути майно.

Провадження у справі № 911/720/17 порушено ухвалою від 15.03.2017 року та призначено розгляд справи на 10.04.2017 року.

В судовому засіданні 10.04.2017 року відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечував. У зв'язку з чим, в судовому засіданні 10.04.2017 року оголошувалась перерва до 24.04.2017 року.

В судовому засіданні 24.04.2017 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 02.01.2014 року між Підприємством споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) було укладено Договір № 247 про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки (надалі разом - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору №247 про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки позивач надав, а відповідач отримав торгове місце НОМЕР_2, загальною площею 6,00 кв.м на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25. На торговому місці розміщується металевий контейнер підприємця (відповідача), який є його власністю.

Згідно з п. 2.1., п. 3.1. Договору торгове місце надається для здійснення роздрібної торгівлі на такий термін: із 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

Згідно з п. 3.2. Договору визначено, якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвання, даний договір продовжується на той же самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені.

Строк дії Договору на 2015 та 2016 роки було продовжено за мовчазною згодою сторін, тобто жодна із сторін не висловила заперечень проти продовження строку дії Договору та, відповідно, в останнє строк дії Договору спливав 31.12.2016 року.

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Оскільки, строк дії Договору спливав 31.12.2016 року, 01.12.2016 року, тобто в місячний термін до закінчення дії договору позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про розірвання (припинення) Договору, яке було отримане відповідачем 16.12.2016 року.

Згідно з п. 7.1. Договору по закінченню терміну дії договору підприємець зобов'язаний протягом 5-ти днів повернути торгове місце підприємству або переукласти договір. Таким чином, відповідач зобов'язаний був повернути торгове місце до 05.01.2017 року.

Проте, після отримання зазначеного повідомлення та закінчення 31.12.2016 року дії Договору, відповідач вимогу про звільнення торгівельного місця не виконав, протягом 5-ти днів не повернув торгове місце позивачу та продовжив безпідставне користування торговим місцем.

У зв'язку з чим, вважаючи закінченою дію Договору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про зобов'язання відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути торгове місце НОМЕР_2 загальною площею 6,00 кв.м на промисловому ринку Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації за адресою: м. Миронівка, вул 40-ка річчя Перемоги, 25, звільнивши його від металевого контейнера.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. При цьому, згідно ст. 284 Господарського кодексу України, строк оренди є істотною умовою договору оренди. Згідно ч.2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди передбачені також ст.764 Цивільного кодексу України, та нормою частини четвертої ст. 284 Господарського кодексу України.

У відповідності до зазначених норм, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Сторони в п. 3.2 Договору чітко погодили, що якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір розірвання, даний договір продовжується на той же самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені.

Таким чином, в разі, якщо одна зі сторін в термін одного місяця до закінчення дії Договору заявить про намір його розірвати, відповідний Договір вважається припиненим з закінченням строку, на який його було укладено (пролонговано).

Згідно з ч.2 ст.291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, виходячи з загальних засад цивільного та господарського законодавства договір є строковою домовленістю сторін, який породжує взаємні права та обов'язки в період його дії. Можливість продовження дії договору не є безумовною і фактично свідчить про необхідність узгодження сторонами волевиявлення щодо укладення такого самого договору на новий строк.

При цьому, в разі закінчення дії договору, якщо одна зі сторін заперечує проти укладення (продовження) дії договору на новий строк на тих самих умовах, відповідна сторона вправі припинити дію договору в порядку, визначеному законодавством чи умовами договору (в даному випадку шляхом повідомлення в порядку п. 3.2. про розірвання Договору за місяць до його закінчення) і це не ввжається односторонньою відмовою.

Позивач з дотриманням умов Договору своєчасно повідомив відповідача про припинення Договору оренди (та враховуючи переважне право відповідача на укладення нового договору, згідно з п. 6.1. Договору, направив пропозицію відповідачу) що з огляду на приписи п. 3.2. Договору дає підстави дійти висновку про те, що 31.12.2016 року строк дії Договору закінчився і з 01.01.2017 року між сторонами припинились відносини за Договором оренди торговово місця № 247.

Однак, станом на 10.03.2017 року відповідач, продовжує користування орендованим майном після закінчення строку дії Договору № 247.

У зв'язку з тим, що Договір не був пролонгований на новий строк, для відповідача настала подія, що зобов'язує його звільнити орендоване майно.

Враховуючи невиконання відповідачем вимоги про звільнення торгового місця, позивач звернувся до суду з позовною заявою про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме: повернути торгове місце НОМЕР_2, загальною площею 6,00 м.кв. на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25, звільнивши його від металевого контейнера.

Відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечував, зазначив, що позовні вимоги про зобов'язання повернути торгове місце шляхом звільнення його від металевого контейнера суперечать нормам ст.ст. 29, 181 Господарського кодексу України, Законам України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції», статті 42 Конституції України.

Зокрема, відповідач зазначив, що Миронівський ринок зловживає своїм монопольним становищем на ринку комплексних послуг з надання в оренду торгівельних місць (торгової площі) на ринках для торгівлі промисловими товарами у м. Миронівка Київської області.

Відповідач зазначив, що тривалий час користується торгівельним місцем на ринку, розмістивши там належні йому контейнери, та своєчасно сплачує орендні платежі.

Також, відповідач посилається на п. 6.1 Договору від 02.01.2014 року, який передбачає переважне право на продовження дії цього Договору, про що повідомлялось позивача у відповідь на вимогу про розірвання Договору.

Відповідач зазначає, що адміністрацією ринку після отримання листа про продовження дії Договору згідно з п. 6.1., надіслано відповідачу для підписання новий Договір за № 06 від 02.01.2017 року про надання місця НОМЕР_2 для торгівлі на Миронівському ринку.

Вказаний договір було підписано відповідачем із застереженнями та разом з протоколом розбіжностей повернуто позивачу листом від 11.02.2017 року.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач також зазначає, що договір оренди торгового міся відноситься до договорів, укладення яких є обов'язковим для сторін на підставі закону, оскільки сторона - виконавець за договором (позивач) в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), тому в разі не передання спору на врегулювання до суду, пропозиції відповідача є прийнятим і договір вважається укладеним з врахуванням його умов.

Зокрема, відповідач зазначив, що він разом з групою підприємців, які орендують торгівельні місця на ринку звертались до Антимонопольного комітету України із заявою від 06.02.2016 року на неправомірні дії адміністрації Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації щодо необгрунтованого та неправомірного завищення підприємством розміру орендної ставки (плати) за рахунок суттєвого заниження розмірів торгівельних площ торгових місць промислового ринку та за рахунок необгрунтованого завищення витрат на обслуговування торгових місць промислового ринку.

Відповідач у відзиві стверджує, що Рішенням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.11.2016 року у справі № 966/23-р-02-05-1б встановлено, що Підприємство споживчої кооперації «Миронівський ринок» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексних послуг з надання в оренду торгівельних місць (торгової площі) на ринках для торгівлі промисловими товарами у м. Миронівка Київської області. Антимонопольний комітет України зобов'язав Миронівський ринок здійснити перерахунок вартості послуги з надання та утримання одного торгового місця для розміщення, цілодобового зберігання та продажу товарів з палаток та контейнерів за період з 01.09.2015 року по 12.04.2016 року підприємцям, які орендували торгові місця (торгові площі) на промисловому ринку виходячи з економічно обґрунтованої ціни вартості послуги з надання та утримання одного торгівельного місця 42.08 грн./міс. за 1 кв.м.

За твердженням відповідача на даний час монопольне (домінуюче) становище Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації залишилось незмінним, що підтверджується довідкою за № 10/31-5 від 27.02.2017 року, наданою Миронівською районною державною адміністрацією та довідкою за № 02-38/855 від 24.03.2017 наданою Миронівською міською радою, відповідно до яких структура ринку щодо надання послуг передачі в оренду торгових місць в м. Миронівка із часу проведення перевірки Антимонопольним комітетом не змінилась.

Також відповідач визнав, що металевий контейнер належить йому, однак має суцільну структуру з контейнерами сусідніх підприємців, тому не можливо виконати його демонтаж.

Дослідивши матеріали справи та викладені у відзиві обставини, судом встановлено, що відповідно до повідомлення від 01.12.2016 року № 660, направленого Підприємством споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, позивач повідомив підприємця про намір розірвати Договір від 02.01.2014 року № 247 у зв'язку із закінченням терміну, на який його було укладено.

Враховуючи, що відповідно до приписів частини першої статті 285 Господарського кодексу України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди (вказане право підприємця також було зафіксовано в п. 6.1 Договору від 02.01.2014 року № 247), Підприємство споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації 22.12.2016 року направило Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 пропозицію про укладення з 02.01.2017 року нового договору про надання місця для торгівлі.

Вказана пропозиція (у вигляді підписаного з боку позивача Договору № 06) містила змінені, порівняно з Договором від 02.01.2014 року № 247 умови договору, необхідність узгодження яких і стала підставою для укладення нового договору. До пропозиції про укладання Договору № 06 позивачем був приєднаний підписаний з боку ПСК «Миронівський ринок» акт приймання-передачі торгового місця.

Таким чином, позивачем дотримано встановлений Договором № 247 та чинним законодавством порядок припинення Договору у зв'язку з закінченням строку його дії 31.12.2016 року. Відповідно з 01.01.2017 року Договір № 247 припинив свою дію.

Також, позивачем забезпечено переважне право відповідача на подальшу оренду торгового місця шляхом надіслання йому проекту Договору № 06 (пропозиції про укладення договору оренди торгового місця) на нових умовах, що також відповідає принципу свободи договору та вільного волевиявлення сторін, і врегулювання питань укладення такого договору має відбуватись на загальних умовах за правилами укладення договорів згідно з нормами цивільного та господарського законодавства.

З огляду на викладене відсутні підстави стверджувати, що позивач чинить відповідачу перешкоди у доступі на ринок. Розбіжності в умовах Договору №06 переважно стосувались збільшення адміністрацією ринку орендної плати за торгове місце з 46 грн. за 1 кв.м. до 54 грн. за 1 кв.м. Тобто саме відповідач не погодився з запропонованими позивачем умовами договору на новий строк.

Протокол розбіжностей до Договору № 06 було датовано відповідачем 11.02.2017 року і отримано позивачем 21.02.2017 року. 10.03.2017 року позивач надав відповідачу відповідь про відхилення пропозицій відповідача як неприйнятних для орендодавця та недосягнення згоди щодо істотних умов Догвоору № 06 від 02.01.2017 року.

Тобто позивач, з дотриманням ст. 181 Господарського кодексу України розглянув зауваження та пропозиції відповідача і відхилив їх.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Частиною 5 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Частиною 7 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Згідно з ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Враховуючи вимоги наведеної статті 181 Господарського кодексу України, судом встановлено, що відповідачем не доведено дотримання встановленого ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України строку та порядку надіслання протоколу розбіжностей в двадцятиденний строк. Відповідні обставини відповідачем взагалі не обґрунтовані та не підтверджені. В той же час, відповідач стверджує, що оримав проект Догвору № 06 у відповідь на вимогу про застосування переважного права на укладення договору на новий строк, яка надсилалась у листопаді 2016 року, пропозиція позивача датована 22.12.2016 року, а протокол розбіжностей складено лише 11.02.2017 року, тобто з пропуском встановленого ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України строку.

Згідно зі ст. 645 Цивільного кодексу України якщо відповідь про прийняття пропозиції укласти договір одержано із запізненням, особа, яка зробила пропозицію, звільняється від відповідних зобов'язань.

Якщо відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено своєчасно, але одержано із запізненням, особа, яка зробила пропозицію укласти договір, звільняється від відповідних зобов'язань, якщо вона негайно повідомила особу, якій було направлено пропозицію, про одержання відповіді із запізненням.

Відповідь, одержана із запізненням, є новою пропозицією.

Також, судом встановлено, що позивач з дотриманням встановленого ст. 181 Господарського кодексу України двадцятиденного строку розглянув надісланий відповідачем протокол розбіжностей та надав відповідь про неприйняття пропозицій.

Щодо посилання відповідача на ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, необхідно враховувати, що відповідна норма конкретизує наведені в ч. 5 відповідної статті обставини. Зокрема, передбачає, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Тобто у відповідній ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України не визначено безумовного обов'язку сторони передавати переддоговірний спір на вирішення суду. Відповідна норма ч. 7 на відміну від ч. 5 передбачає, що наслідком не врегулювання спору є укладення договору в редакції протоколу розбіжностей.

Однак, відповідач не висловив згоди та не зазначав про необхідність подальшого врегулювання спору в судовому порядку.

Крім того, безпідставним є посилання відповідача на ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України у зв'язку з тим, що позивач є підприємством, яке в установленому порядку визнано монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг).

Зокрема, Рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, на яке посилається відповідач не свідчить про визнання позивача монополістом, оскільки встановлює події минулого і встановлення обставин монопольного становища Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації стосується періоду з 01.01.2015 року по 01.09.2016 року і відповідні обставини встановлювались і мали значення для розгляду скарги, по суті відповідне питання щодо монопольного становища позивача не вирішувалось.

Таким чином, сторонами у встановленому законодавством порядку не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору № 06, тому такий Договір є неукладеним.

10.03.2017 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення від 10.03.2017 № 145 про те, що Договір № 06 про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки є неукладеним.

Позивач також зазначив, що ним на адресу відповідача неодноразово надсилались письмові вимоги про необхідність звільнити (повернути орендодавцю) торгове місце. Зокрема, у повідомленні від 01.12.2016 року № 660 (звільнити торгове місце протягом п'яти днів з моменту припинення договору); листі від 27.01.2017 року № 49 (звільнити торгове місце у зв'язку із закінченням строку дії договору від 02.01.2014 року № 247).

Актом від 19.03.2017 року, складеним комісією у складі посадових осіб позивача (директора, головного бухгалтера, завідуючого господарством, економіста та контролера-касира), а також депутата Миронівської міської ради VII скликання зафіксовано, що торгівельні місця НОМЕР_2 та № 210 станом на момент складання акта використовуються відповідачем (на вказаних торгових місцях розташовані металеві контейнери, які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1).

Крім того, позивач пояснив, що у січні, лютому та березні 2017 року на банківський рахунок Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації від Фізичнії особи-підприємця ОСОБА_1 надходили грошові кошти в рахунок орендних платежів і враховуючи, що господарські відносини між сторонами припинились з 01.01.2017 року, кошти сплачені за відповідний період є безпідставно набутими і підлягають поверненню платнику. Про необхідність повернення коштів та їх отримання в бухгалтерії ПСК «Миронівський ринок» позивач повідомляв відповідача листами від 01.02.2017 року № 78, 21.02.2017 року № 124, 20.03.2017 року № 155.

Посилання відповідача на обставини, які стосуються земельних відносин, не приймаються судом, оскільки предметом спірного договору є оренда торгового місця.

Посилання відповідача на неможливість демонтажу контейнера не звільняє його від необхідності вконання вимог ст. 785 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) повернути Підприємству споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 2, код 01560824) торгове місце НОМЕР_2 загальною площею 6,00 кв.м на промисловому ринку Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації за адресою: м. Миронівка, вул 40-річчя Перемоги, 25, звільнивши його від металевого контейнера.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 2, код 01560824) 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.05.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін