ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р.Справа № 922/507/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 36000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1; поштова адреса: 36007, АДРЕСА_2;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Слобода», 61001, м. Харків, майдан Повстання, 7/8, ;

про стягнення 32237,06 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 03.02.2016);

відповідача - Прокопєва К.Є. (довіреність №2/2017 вд 01.02.2017).

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Слобода" про стягнення 32237,06 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг з фасування продукції №121У від 01.02.2016 щодо нездійснення фасування продукції в пакети, які були передані відповідачу 25.04.2016, що підтверджується накладною на переміщення №1324 від 25.04.2016. Здійснюючи правове обґрунтування посилається на ст.ст. 181, 193, 224 Господарського кодексу України, ст.ст. 610, 612, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.02.2017 порушено провадження у справі.

Суд перейшов до розгляду справи по суті 01.03.2017.

Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ "ТПК "Слобода" було укладено договір про надання послуг з фасування продукції №121У від 01.02.2016, відповідно до якого замовник передає продукцію для фасування та упаковку, а виконавець зобов'язаний надати послуги з фасування продукції. У п.2.2 договору сторони домовились, що замовник надає виконавцю упаковку, купівлю якої замовник здійснив самостійно. Пакети у кількості 39359 шт. були передані виконавцю 25.04.2016, що підтверджується накладною на переміщення №1324 від 25.04.2016. Проте в порушення умов договору ТОВ "ТПК "Слобода" не здійснив фасування продукції в пакети на суму 32237,06 грн. У зв'язку із чим відповідачу було направлено претензію №2368 від 16.11.2016 з проханням запакувати продукцію в пакети у кількості 39369 шт. або повернути кошти, проте ТОВ "ТПК "Слобода" надало відповідь, що не має можливості виконати свої зобов'язання.

Розгляд справи неодноразово відкладався, останній раз ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2017 на 24.04.2017 о 12:00 год. Цією ж ухвалою було продовжено розгляд справи на 15 днів, до 24.04.2017 включно.

Представник позивача у судовому засіданні 24.04.2017 надала суду копію специфікації №4 від 05.05.2016 до договору про надання послуг №121У з фасування продукції від 01.02.2016. Вказаний документ долучено судом до матеріалів справи у судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила задовольнити повністю. Пояснила, що відповідач не надав відповіді на лист від 29.03.2017 та не повернув пакети у кількості 39359 штук на суму 32237,06 грн.

Відповідач у письмових поясненнях щодо позову (вх. №9470 від 20.03.2017), а його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що ТОВ ТПК «Слобода» не порушувало умов договору про надання послуг №121У з фасування продукції від 01.02.2016. Вказав, що згідно із п.3.1. цього договору виконання послуг здійснюється виконавцем відповідно до письмових заявок замовника. Відповідно до п.3.3. цього договору строк фасування кожної партії продукції визначається виконавцем самостійно в залежності від об'єму поставленого замовником борошна, а також об'ємів готової продукції відповідно до чого виконавцем складається графік надання послуг, який підписується представником замовника та скріплюється його печаткою. Графік надання послуг є невід'ємною частиною цього договору. Наголосив, що від позивача до відповідача з моменту передачі пакетів за накладною не надходило письмових заявок на фасування продукції, як передбачено п.3.1. договору, що позбавило виконавця скласти відповідний графік надання послуг, який є невід'ємною частиною договору згідно із п.3.3. договору та погодити його із замовником. Вважає, що вказані порушення зобов'язання з боку замовника ФО-П ОСОБА_1 призвели до того, що відповідач не може приступити до виконання взятих на себе зобов'язань при тому, що строк виконання не було погоджено сторонами, що перешкоджає належному виконанню договору, а тому відповідач не несе відповідальності за порушення зобов'язання, так як порушень з його боку вчинено не було.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому доходить висновку про можливість розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

01 лютого 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Слобода» (далі - виконавець) укладено договір про надання послуг №121У з фасування продукції (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги з фасування борошна (далі послуги), а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Сторони домовились, що виконавець здійснює виконання послуг з фасування борошна, яке замовник закупає самостійно. Для виконання цього договору замовник надає виконавцю упаковку, закупівлю якої замовник здійснює самостійно (п.2.1., 2.2. договору).

Згідно із п.3.1. договору виконання послуг здійснюється виконавцем відповідно до письмових заявок замовника.

У п.3.2., 3.3. договору зазначено, що строк фасування кожної партії продукції визначається виконавцем самостійно в залежності від об'єму поставленого замовником борошна, а також об'ємів готової продукції (1, 2, 3 або 5 кг), відповідно до чого виконавцем складається графік надання послуг, який підписується представником замовника та скріплюється його печаткою. Графік надання послуг є невід'ємною частиною цього договору.

Пункт 4 договору місить обов'язки сторін. Так, виконавець зобов'язаний у разі виникнення обставин, які перешкоджають належному виконанню своїх зобов'язань за цим договором негайно повідомити про це замовника; вживати будь-яких інших необхідних заходів, потрібних для належного виконання своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п.5.1. договору тарифи послуг виконавця визначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 6.1. договору визначено, що у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Як вбачається із матеріалів справи 05 травня 2016 року замовник та виконавець уклали специфікацію №4 до договору про надання послуг з фасування продукції, п.2 якої передбачено, що замовник поставляє борошно з метою фасування його у пакети для роздрібної торгівлі відповідно до наступного графіку: дата поставки борошна 05 травня 2016 року, об'єм поставки борошна 22000 кг, планова дата виконання робіт по фасуванню 16 травня 2016 року.

Згідно із специфікацією №4 від 05.05.2016 вартість фасованої партії з ПДВ складає 7426,20 грн.

Відповідно до накладної на переміщення №1324 від 25 квітня 2016 року позивач відвантажив, а відповідач отримав пакети для фасування продукції у кількості 39359 штук на суму 32237,06 грн.

Листом від 19.05.2016 вих. №961 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути вагове борошно у кількості 22 тони, поставлене згідно із накладною №753 від 05.05.2016 та товарно-транспортної накладної №5 від 05.05.2016, а також пакувальні матеріали -пакети паперові у кількості 39378 штук у зв'язку із силовим захопленням виробничих потужностей ТОВ «ТПК «Слобода» та для попередження недоотримання прибутку, втрати клієнтів та іміджу компанії.

У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив позивача 23.05.2016 про можливість виконати замовлення по специфікації №4 від 05.05.2016. Проте у зв'язку із тим, що паперові пакети, надані для фасування муки, знаходяться на захопленому виробництві, просили надіслати необхідну кількість пакетів для виконання замовлення. Крім того, обіцяв у разі вирішення конфлікту повернути раніше отримані пакувальні матеріали або використати їх для виконання наступних замовлень.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов'язання щодо здійснення фасування борошна у надані пакети не здійснив, на надіслану позивачем претензію від 16.11.2016 №2368 не відреагував, пакети для фасування продукції у кількості 39359 штук на суму 32237,06 грн. не повернув, в зв'язку з чим позивач і звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою договір про надання послуг №121У з фасування продукції від 01.02.2016 є договором підряду, за яким відповідно до ст. 837 ЦК України одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем на виконання умов договору з надання послуг №121У з фасування продукції від 01.02.2016 позивач надав відповідачеві 05 травня 2016 року 22 тони борошна та 39378 штук пакетів на суму 32237,06 грн. для фасування борошна, що підтверджується специфікацією №4 від 05.05.2016 та накладною на переміщення №1324 від 25.04.2016.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із специфікацією №4 від 05.05.2016 до договору виконавцем встановлено планову дату виконання робіт з фасування продукції, а саме 16 травня 2016 року.

Як сверджує позивач та не заперечує відповідач, останній усно повідомив про неможливість виконання робіт з фасування продукції у надані позивачем пакети у кількості 39378 штук, у зв'язку із захопленням складу, на якому вони знаходяться.

19.05.2016 позивач направив відповідачу листа вих. №961 з проханням повернути у найкоротші терміни вагове борошно у кількості 22 тони та пакети паперові у кількості 39378 штук, так як ФО-П ОСОБА_1 стало відомо про захоплення виробничих потужностей ТОВ «ТПК «Слобода».

В свою чергу відповідач листом від 23.05.2016 вих. №23051/16Н повідомив позивача про можливість виконання замовлення по специфікації №4 від 05.05.2016, а також про необхідність направлення пакетів для його виконання, так як вже надані пакети для фасування муки знаходяться на захопленому виробництві, які обіцяв повернути після вирішення конфлікту.

Згідно із ч.1, 2 ст. 840 ЦК України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Статтею 842 ЦК України передбачено, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження (псування) матеріалу до настання строку здачі підрядником визначеної договором підряду роботи несе сторона, яка надала матеріал, а після настання цього строку - сторона, яка пропустила строк, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач 16.11.2016 направив відповідачеві претензію вих. №2368, в якій повідомив, що відповідно до акту звірки залишків матеріалів від 31.10.2016 за виконавцем існує заборгованість за поставлені, але не використані товари для виконання умов договору пакети у кількості 39359 штук на загальну суму 26864 грн., яку просив відшкодувати протягом 10 днів з моменту отримання претензії шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника.

Як вбачається із матеріалів справи та визнає відповідач пакети для фасування борошна у кількості 39359 штук знаходяться у ТОВ «ТПК «Слобода» та не повернуті ФО-П ОСОБА_1

Щодо тверджень відповідача про відсутність будь-яких порушень зобов'язання з його боку, так як позивачем не було направлено письмових заявок, що позбавило ТОВ «ТПК «Слобода» можливості скласти графік з фасування продукції, то вони спростовуються наявними у матеріалах справи специфікацією №4 від 05.05.2016, в якій визначено дату фасування продукції - 16.05.2016, що погоджена сторонами, про що свідчать їх підписи на специфікації, листом відповідача від 23.05.2016 вих. №23051/16Н про зобов'язання виконати фасування продукції за специфікацією №4 від 05.05.2016 до договору та повернути надані пакети. Крім того, суд зазначає, що з умов договору №121У від 01.02.2016 вбачається, що письмові заявки та графік надання послуг є двосторонніми документами, тобто вимагають надання згоди обома стронами та скріплення їх підписами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Частиною 1 ст.623 ГК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи відповідач у порушення умов договору №121У від 01.02.2016 не здійснив фасування борошна у надані йому пакети у кількості 39359 штук на загальну суму 32237,06 грн., водночас в порушення положень ст.840 ЦК України не повернув невикористані пакети у кількості 39359 штук на суму 32237,06 грн. позивачу.

Тобто судом встановлено, що дії відповідача щодо порушення господарського зобов'язання є неправомірними та спричинили понесення позивачем втрат, що відобразились у вартості наданих для фасування продукції пакетів на суму 32237,06 грн., а відтак, наявний причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача.

Умовою відповідальності за правопорушення є вина заподіювача збитків, тобто винною дією є невиконання, відмова від виконання або неналежне виконання зобов'язань. Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт наявності протиправної поведінки боржника, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

В порушення вимог ч.1 ст.33 ГПК України відповідачем не доведено відсутності своєї вини у неповерненні позивачу пакетів на суму 32237,06 грн.

Таким чином, встановивши в діях відповідача наявність всіх обов'язкових елементів складу правопорушення, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 49 ГПК України та покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600, 00 грн. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 4-5, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Слобода» (61001, м. Харків, майдан Повстання, 7/8, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 32237,06 грн. та 1600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.05.2017 р.

Суддя Н.А. Новікова