ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.05.2017 Справа №905/645/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Донецький експертно-технічний центр Держпраці", м.Мирноград Донецької області, ,

до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

про стягнення 40030,98 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Божко О.О. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Донецький експертно-технічний центр Держпраці", м.Мирноград Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №239 від 02.03.2017р. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення грошових коштів в сумі 40030,98 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/645/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 21.03.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/645/17.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на досягнення згоди із відповідачем на виконання останнім проектно-вишукувальних робіт по землевпорядкуванню та виготовленню технічної документації, проведення технічної інвентаризації земельної ділянки бази відпочинку «Нептун», що розташована в с.Ялта Першотравневого району Донецької області, на підтвердження домовленостей на умовах попередньої оплати, на підставі рахунків, сплачено грошові кошти, проте роботи не виконані і за станом на теперішній час, внаслідок чого відповідач неправомірно утримує перераховані грошові кошти у загальному розмірі 40030,98 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав у копіях: реєстр оплат від 18.08.2015р., лист Державного підприємства "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" №170 від 14.02.2017р., фіскальний чек №б/н від 15.02.2017р., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21.12.2016р. щодо позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.15, 16, 526, 530, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 54 Господарського процесуального кодексу України.

12.04.2017р. позивачем на електронну адресу суду надіслано копію клопотання вих.№378 від 12.04.2017р. про поновлення строку позовної давності вимог, заявлених ДП "Донецький ЕТЦ" в позовній заяві в справі №905/645/17 та у якому висловлено прохання провести розгляд даної справи, призначений на 13.04.2017р. на 11:30 год. без участі представника позивача.

До означеного клопотання додано копію сертифікату (висновку) №1100 Торгово - промислової палати України №4091/05 - 4 від 23.10.2014р. про форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили).

У задоволенні клопотання позивача у частині проведення розгляду справи без участі його представника судом відмовлено, про що відображено в ухвалі господарського суду Донецької області від 13.04.2017р.

19.04.2017р. через канцелярію суду отримано оригінал клопотання №378 від 12.04.2017р. з додатком.

11.05.2017р. представником позивача представлено пояснення №б/н від 10.05.2017р., за змістом яких повідомлено про неможливість надання договорів про які йдеться мова у документах, підтверджуючих перерахування грошових коштів, а саме №13 від 21.02.2014р. та №72 від 30.10.2014р., за даними бухгалтерського обліку та реєстру договорів екземпляри даних договорів відсутні у наявності, що, за висновками позивача, свідчить про те, що оригінали підписаних договорів та той час належним чином оформлені не були, або не передані до ЕТЦ; рахунки, ні підставі яких було здійснено перерахування грошових коштів позивач також надати не має можливості, оскільки ці документи залишено у м.Донецьк, за попереднім місцем реєстрації підприємства, та доступу до них не має.

Представник позивача у судовому засідання 11.05.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі та підтвердив доводи, викладені у наданих поясненнях.

Представник відповідача у судове засідання 11.05.2017р. не з'явився, витребувані судом документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості сторін для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв'язку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами частин першої, другої статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Господарські зобов'язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Згідно до положень статті 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення поняття розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 849 Цивільного кодексу України Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Як вбачається з представленого суду реєстру оплат, відображено:

28.02.2014р. платіж у сумі 25030,98 грн., кореспондент ФОП ОСОБА_1, призначення за проектно-вишукувальні роботи з землеустрою за відведеними земельними ділянками б/в «Нептун» пгт Ялта згідно рахунку №б/н від 25.02.2014р. договір №13 від 21.02.2014р. сума договору 25 030,98без ПДВ;

10.11.2014р. платіж у сумі 15000,00 грн., кореспондент ФОП ОСОБА_1, призначення за технічну документацію по проведенню технічної інвентаризації земельної ділянки згідно рахунка №б/н від 30.10.2014р., згідно договору №72 від 30.10.2014р. без ПДВ, сума договору 15000,00грн.

За змістом листа №170 від 14.02.2017р. позивач звернувся до відповідача, як до спеціаліста-землевпорядника, якому перераховано вищеозначені суми, з пропозицією в найкоротший термін продовжити співпрацю з його підприємством та завершити процедуру оформлення постійного користування земельною ділянкою, що перебуває на праві власності в ЕТЦ, в іншому випадку просить повернути отримані кошти, як безпідставно набуті, у відповідності до вимог Цивільного кодексу України і перерахувати їх на визначений відповідний рахунок.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач позиціонує встановлення правовідносини із відповідачем не шляхом укладення договору підряду у формі єдиного документа, а конклюдентно, шляхом вчинення дій, які виразилися у фактичному проведенні попередньої оплати, на підставі виставлених останнім рахунків від 25.02.2014р. та від 30.10.2014р., на загальну суму 40 030,98 грн.

Виходячи зі змісту позовної заяви, оскільки роботи не було виконано відповідачем, позивач звернувся до нього з вищеозначеною вимогою в порядку ст.530 Цивільного кодексу України.

За твердженнями позивача, з огляду на те, що роботи не виконано, сплачені ним кошти, як попередня оплата за роботи, які повинні бути виконані, підлягають поверненню, як безпідставно набуті відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, з інформації, що містять представлені реєстри вбачається встановлення правовідносин не конклюдентно в порядку ст.181 Господарського кодексу України, а в межах договорів №13 від 21.02.2014р. та №72 від 30.10.2014р..

Проте, у супереч приписів процесуального законодавства, дані документи суду не представлено, як і рахунки, посилання на які містить призначення приведених платежів.

Одночасно з представлених реєстрів оплат не можна встановити платника, як і рахунку, з якого ці оплати проведено.

Інших доказів суду не представлено.

Твердження позивача про неможливість надання договорів про які йдеться мова у документах, підтверджуючих перерахування грошових коштів, а саме №13 від 21.02.2014р. та №72 від 30.10.2014р., за даними бухгалтерського обліку та реєстру договорів екземпляри даних договорів відсутні у наявності, що, за висновками позивача, свідчить про те, що оригінали підписаних договорів та той час належним чином оформлені не були, або не передані до ЕТЦ, не підтверджено жодним чином. Ненадано ані даних бухгалтерського обліку, ані відповідних реєстрів тощо.

З огляду на викладене. по-перше, не можна обґрунтовано дійти висновку про здійснення перелічених оплат саме позивачем, по-друге однозначно вважати правовідносини, такими, що виникли з конклюдентних дій та строк виконання зобов'язань, які виникли внаслідок їх вчинення, таким, що настає у порядку ст.530 Цивільного кодексу України.

Також, суд вважає за потрібне зазначити про таке.

За положенням статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Тобто, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття майна однією особою за рахунок іншої особи.

Відсутність правової підстави означає, що майно набуте особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом чи правочином.

Незалежно від форми укладення правочину, його правовим наслідком є виникнення правовідносин сторін, що регулюються нормами зобов'язального права та мають договірний характер. Таким чином, кошти, які сплачено у якості попередньої оплати за роботи, обумовлені правочином та котрі повинні бути виконані, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України.

Отже, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч.1, 2 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти у зв'язку з невиконанням підрядником умов договору. (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові №922/1136/13 від 14.10.2014 року та Вищий господарський суд України у постанові від 03.02.2016р. по справі №910/19990/15).

Згідно ст.82 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Окрім того, відповідно до норм законодавства предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними нормами права.

Між тим, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються з вимогами частини першої статті 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У силу ч.4 ст.849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

За таких обставин доводи позивача, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у зв'язку з невиконанням робіт у розумінні положень статті 1212 ЦК України, визнаються судом неспроможними.

Враховуючи встановлені фактичні обстави по справі, оцінивши і співставивши надані докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на позивача.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Донецький експертно-технічний центр Держпраці", м.Мирноград Донецької області, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення грошових коштів в сумі 40030,98 грн., відмовити.

2. В судовому засіданні 11.05.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

4. Повний текст рішення складено та підписано 16.05.2017р.

Суддя О.В. Кротінова