ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 911/641/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро», м.Монастирище

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм», с.Світанок

про стягнення 2273001,06 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм» (далі відповідач) про стягнення 2273001,06 грн.

Провадження у справі №911/641/17 порушено відповідно до ухвали суду від 10.03.2017 року та призначено справу до розгляду на 04.04.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.04.2017 року подав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 18.04.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.04.2017 року подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Також, у судовому засіданні 18.04.2017 року відповідачем у справі подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» про визнання договору поставки недійсним.

Частиною 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Статтею 60 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Враховуючи, що відповідач подав зустрічний позов 18.04.2017 року, в той час, як розгляд справи фактично розпочався у судовому засіданні 04.04.2017 року і відповідно до протоколу судового засідання від 04.04.2017 року у судовому засіданні досліджено матеріали справи та докази подані учасниками судового процесу, обговорено обставини справи, розяснено права та обовязки на підставі ст. 22 ГПК України та зазначено, про початок розгляду справи по суті, у суду відсутні підстави для прийняття зустрічного позову.

За таких обставин, з огляду на ч. 5 ст. 22, ст. 60 Господарського процесуального кодексу України у суду відсутні підстави для прийняття зустрічного позову, оскільки його подано після початку розгляду справи по суті. При цьому, відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) не обґрунтовано поважність причин пропуску встановленого ст.22, 60 Господарського процесуального кодексу України строку для подання зустрічного позову.

В судовому засіданні 18.04.2017 року суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм» у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» про визнання договору поставки недійсним (що не перешкоджає заявнику подати відповідний позов до суду в загальному порядку). Розгляд справи відкладався до 11.05.2017 року.

В судовому засіданні 11.05.2017 року позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач проти позову заперечував.

Також, в судовому засіданні 11.05.2017 року відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду у даній справі від 18.04.2017 року про відмову у прийнятті зустрічного позову. Відповідне клопотання було відхилено судом, оскільки ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наведені обставини не визначає підставами для зупинення провадження у справі. Крім того, заявником не надано доказів прийняття та призначення до розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 15.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕДНА-АГРО» (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм» (відповідач, Покупець) був укладений ОСОБА_3 поставки ЗЗР в кредит 2016 № О14-ПО (далі - ОСОБА_3 поставки).

Згідно з п. 1.1. Договору поставки Постачальник зобовязується продати та поставити Покупцеві засоби захисту рослин (далі - товар), а Покупець зобовязується приймати зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим Договором порядку.

Згідно з п. 2.2.1 Покупець зобовязаний оплатити товар в строки та на умовах, передбачених договором та/або Специфікаціями до нього шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до умов п. 1.2. Договору асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки оплати, характеристики товару, визначаються Сторонами на підставі замовлення Покупця та виходячи з наявності товару на складі Постачальника й вказуються у відповідній Специфікації та видаткових накладних, що додається до договору та є його невідємними частинами.

Сторонами укладено Специфікацію № 1/1 від 17.03.2016 року та Специфікацію №2/2 від 17.03.2016 року, в яких визначено товар, вартість та термін (строки) його оплати.

Позивач зазначає, що зобовязання щодо поставки ним виконані повністю. На виконання умов Договору та згідно з видатковими накладними №2132 від 14.04.2016 року, №2581 від 22.04.2016 року, №2918 від 29.04.2016 року, №3274 від 13.05.2016 року, №4107 від 10.06.2016 року, №4108 від 10.06.2016 року, №4172 від 14.06.2016 року, №4304 від 23.06.2016 року за довіреностями відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей № 03 від 11.04.2016 року, №03 від 22.04.2016 року, № 4 від 29.04.2016 року, №2 від 22.04.2016 року, №257755 від 01.06.2016 року, №6 від 15.06.2016 року, №627022 від 23.06.2016 року позивачем поставлено відповідачу та отримано уповноваженими представниками відповідача товар на загальну суму 1 859 084,24 грн. Відповідні обставини відповідачем по суті не заперечені та не спростовані.

Згідно з п. 4.1. (п. 2.2.1) Договору поставки сторони встановили, що Покупець зобовязується здійснити оплату за Товар у строки (терміни) встановлені в Специфікаціях до цього Договору, яка є невідємною частиною даного Договору.

Відповідно до Специфікації № 1/1 та № 2/2 від 17.03.2016 року відповідач мав оплатити загальну вартість Товару, зазначену в Специфікаціях в порядку, який передбачає відстрочення платежів, а саме: в строк до 25.03.2016 року сплатити позивачу 464 771,06 грн.; в строк до 30.09.2016 року сплатити 1 394 313,18 грн.

Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення строків виконання грошових зобовязань, товар оплатив частково з порушеннями термінів оплати. В строк до 25.03.2016 року грошові кошти в сумі 464 771,06 грн. та в строк до 30.09.2016 року грошові кошти в сумі 1 394 313,18 грн., не сплатив. Відповідні обставини підтверджуються банківськими виписками по рахунку позивача (з зазначенням періодів фактичного часткового надходження грошових коштів).

Крім порушення строків оплати товару, станом на момент звернення до суду відповідачем залишився не оплаченим товар на суму 1 361 200,99 грн. Відповідачем не надано доказів повної оплати товару.

Позивач також зазначає, що з метою досудового врегулювання спору неодноразово направляв відповідачу листи з вимогами оплатити товар, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

У звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1361200,99 грн. основного боргу, також у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, просить стягнути 213545,37 грн. пені, 371816,84 грн. штрафу в розмірі 20%, 217465,18 грн. 30% річних та 108972,68 грн. інфляційних.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач подав відзив на позов, в якому вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Зазаначив, що згідно з п. 1.2. Догововру асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки оплати та характеристика товар вказується у відповідних Специфікаціях та видаткових накладних, які складають невідємну частину Договору.

Однак, за твердженням відповідача ОСОБА_3 з боку Постачальника підписаний директором ОСОБА_4, який не був наділений повноваженнями підписувати договір на таку значну суму.

Таким чином, відповідач стверджує, що підписання Договору відбулось зі сторони Постачальника з порушенням ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, що з огляду на ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України є підставою для визнання такого Договору недійсним і згідно зі ст. 216 Цивільного кодексу України він не створює юридичних наслідків, крім повязаних з недійсністю договору.

Вимогу про недійсність Договору відповідач також заявляв в зустрічному позові, в прийнятті якого до спільного розгляду з первісним судом було відмовлено у звязку з необґрунтованим пропуском строку на його подання.

Крім того, суд зазначає, що відмова в прийнятті зустрічного позову про визнання недійсним Договору для одночасного розгляду з первісним, не перешкоджає зверненню з відповідним позовом в загальному порядку та вирішення питання по суті, і результати розгляду такого спору в частині, що впливає на результат вирішення спору у даній справі можуть бути нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладені у відзиві обставини, вирішальне значення для справи має факт поставки товару, який не залежить від чинності Договору. В частині, що стосується даного спору мають значення умови Договору щодо строків оплати та відповідальності сторін.

Питання укладення Договору представником з перевищенням повноважень регулюється нормою ст. 241 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, саме лише укладення Договору з перевищенням повноважень не є безумовною підставою недійсності правочину.

Крім того, є безпідставним посилання відповідача, який підписав ОСОБА_3 без зауважень, відповідно погодив всі його умови щодо строків та відповідальності, прийняв здійснене на підставі такого Договору виконання (поставки), на недостатність повноважень на підписання у представника позивача, оскільки відповідні обставини не стосуються прав та обовязків відповідача.

Як зазначив позивач в своїх поясненнях на відзив відповідача та надав підтверджуючі докази, що директор ТОВ «Седна-Агро» ОСОБА_4 згідно Протоколу загальних зборів учасників № 100/2 від 11.03.2016 року був наділений повноваженнями на укладення договорів (поставки, купівлі-продажу, тощо) на суму вищу ніж один мільйон гривень.

Також, суд враховує, що за загальним правилом, встановленим в ст. 692 Цивільного кодексу України, товар має бути оплачений після його отримання, тобто набагато раніше, ніж погоджено сторонами в Договорі, яким передбачено відстрочення платежів.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи наявні докази фактичної передачі товару та його прийняття відповідачем, що ним не заперечено та не спростовано, відповідний товар має бути оплачено у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору. Відтак, м матеріалами справи підтверджується сума основного боргу відповідача.

При цьому, за наведених обставин щодо доведеності факту поставки товару, визнання недійсним договору не звільніє Покупця від обовязку оплати товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1. Договору поставки сторони передбачили, що у випадку порушення своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобовязань є невиконання або неналежне виконання стороною умов, визначених змістом зобовязань вказаних в цьому Договорі та/або законодавстві України.

Пунктом 7.9. Договору поставки сторони встановили, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим Договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції (в тому числі неустойка) за прострочення виконання зобовязань за цим Договором нараховуються до моменту належного та повного виконання відповідного зобовязання в межах строку загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення штрафних санкцій (в тому числі неустойки) за цим Договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, Кредитор за зобовязанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за цим Договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 7.3. Договору у разі прострочення строків оплати товару відповідно до п. 4.1. Договору та Специфікаціях, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобовязань та припиняється в день виконання винною стороною зобовязань за договором, забезпечених санкцією.

Пунктом 7.5. Договору поставки передбачений штраф у розмірі 20 % від суми несплаченої вартості товару у разі порушення Покупцем строків оплати за товар (його партію), встановлених договором та/або Специфікаціями.

Пунктом 7.6. Договору поставки передбачено, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобовязання, Покупець зобовязується сплатити суму боргу та 30 % річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня нарахована на прострочені суми за періоди фактичного прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Штраф правомірно нарахований на суми заборгованості, прострочка по яким тривала понад 30 днів і в погодженому в Договорі розмірі.

Як передбачено п. 4 ОСОБА_5 господарського суду від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 року та постанова Вищого господарського суду України від 12.06.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 №42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позову, пеня нарахована в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочки з 25.03.2016 року по 01.03.2017 року (з врахування настання строків платежів по кожній з сум та врахуванням часткових сплат), що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Таким чином, вимога про стягнення пені в загальній сумі 213 545,37 грн. підлягає задоволенню.

Позивач розрахував штраф виходячи з суми заборгованості, яка рахувалась за відповідачем станом на 25.03.2016 року (464 771,06 грн.) та станом на 30.09.2016 року (1 394 313,18 грн.), за розрахунком позивача штраф складає 92 954,21 грн. та 278 862,63 грн. відповідно, в загальній сумі 371 816, 84 грн.

Таким чином, штраф нарахований у відповідності до вимог законодавства та фактичних обставин справи. Таким чином, вимога про стягнення штрафу в загальній сумі 371 816, 84 грн. підлягає задоволенню

Умовами Договору сторони погодили інший розмір наведених в ст. 625 Цивільного кодексу України річних, а саме в розмірі 30%.

За розрахунком позивача 30 % річних від простроченої суми за період з 25.03.2016 року по 01.03.2017 року (з врахування настання строків платежів по кожній з сум та врахуванням часткових сплат), складає 217 465,18 грн., інфляційні за аналогічний період складають108 972,68 грн., що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Таким чином, вимоги про стягнення 217 465,18 грн. річних та 108 972,68 грн. інфляційних правомірні і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм» (08472, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Світанок, вул. Леніна, 5/4, код 39217460) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (19100, Черкаська обл., м. Монастирище, вул. Соборна (Леніна), 3, код 33143,99 грн. основного боргу, 213545,37 грн. пені, 371816,84 грн. штрафу, 217465,18 грн. 30% річних, 108972,68 грн. інфляційних та 34 095,02 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 17.05.2017 р.