ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. Справа № 917/1907/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1165 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 07.02.17 р. у справі № 917/1907/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кременчук,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Сула", Полтавська область, Глобинський район, с. Шушвалівка

про стягнення 42152 грн. основного боргу, 4548,63 грн. пені, 1200,62 грн. 3% річних та 4257,36 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1. звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - ТОВ "Агро-Сула" заборгованість за договором підряду № 020/А на виконання робіт в розмірі 52158,61 грн., з яких: 42152,00 грн. - основного боргу, 4548,63 грн. пені, 1200,62 грн. 3% річних та 4257,36 грн. інфляційних втрат з підстав порушення ТОВ "Агро-Сула" договірних зобов'язань, зокрема, щодо своєчасної оплати виконаних робіт.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.02.2017 р. у справі № 917/1907/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою "Агро-Сула" (39041, Полтавська область, Глобинський район, с. Шушвалівка, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (39600, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 52158,61 грн., з яких: 42152,00 грн. основного боргу; 4548,63 грн. пені; 1200,62 грн. - 3% річних, 4257,36 грн. інфляційних втрат, 1378,00 грн. судового збору.

Рішення мотивоване з тих підстав, що факт порушення відповідачем договірних зобов'язань перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, не спростований відповідачем, та ін.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, позовні вимоги залишити без задоволення, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі. Зокрема, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експертного будівельного - технічного дослідження № 8-17 від 04.02.2017 р. чим порушив під. 2.1. п. 2 постанови пленуму Вищого господарського процесуального кодексу України 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України», та ін.

Від представника позивача надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких він просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у поясненнях та ін.

03.05.2017 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття у призначене судове засідання його представника.

Зазначене клопотання залишене без задоволення, оскільки відповідач не надав обґрунтованих доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 09.07.2015 р. між ФОП ОСОБА_1 (підрядник) та ТОВ "Агро-Сула" (замовник) укладений договір підряду № 020/А на виконання робіт.

Відповідно до умов договору, підрядник зобов'язався за завданням замовника виконати ремонтно-будівельні роботи на території ТОВ "Агро-Сула" за адресою: вул. Космонавтів, б. 9, м. Глобине, Полтавської області, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, замовник зобов'язався прийняти та оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 2.1 договору, підрядник починає роботи на наступний день з моменту підписання договору та зобов'язаний виконати їх у термін до 31.12.2015 р.

Відповідно до п. 3.1 договору, об'єм виконаних робіт та їх остаточна вартість визначається у актах здачі - приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата здійснюється на наступних умовах: по факту виконання робіт не пізніше п'яти календарних днів після завершення робіт та підписання акту приймання-передачі, перерахувавши певну суму в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Виконавця, на підставі виставленого рахунку - фактури.

Сторони також, затвердили локальний кошторис на будівельні роботи та визначили загальну вартість робіт в розмірі 106152,00 грн. (а. с. 19).

На виконання умов договору позивач виконав роботи з улаштування акустичних систем, облицювання стін, облицювання стелі, монтажу металевих воріт за адресою: м. Глобине, вул. Космонавтів, буд. 9, що підтверджується актом від 27.11.2015 р. приймання - передачі підписаним з боку відповідача без зауважень та застережень. Також в акті зазначено, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт "Допоміжного корпусу" не має.

Позивач зазначає, що 27.11.2015 р. вручив відповідачу рахунок на оплату № 94 на суму 106152,00 грн.

Оплата відповідачем здійснена частково на суму 64000,00 грн., що підтверджується актом звірки, підписаним сторонами. Залишок боргу становить 42152,00 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що факт наявності порушення відповідачем договірних зобов'язань перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, не спростований відповідачем, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як свідчать матеріали справи позивач виконав роботи з улаштування акустичних систем, облицювання стін, облицювання стелі, монтажу металевих воріт за адресою: м. Глобине, вул. Космонавтів, буд. 9., що підтверджується актом від 27.11.2015 р., підписаним сторонами без зауважень та заперечень.

Проте, оплата відповідачем виконаних робіт здійснена частково на суму 64000,00 грн., залишок боргу в сумі 42152,00 грн. не сплачений.

До матеріалів справи сторони додали також інші акти приймання - передачі робіт за договором від 09.07.2015 р. та відповідні документи на підтвердження певних правовідносин.

Проте, підставою позову позивач зазначив невиконання відповідачем зобов'язання з оплати роботи, визначені саме актом від 27.11.2015 р.

Таким чином, факт наявності порушення відповідачем договірних зобов'язань перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати замовник сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

Наданий позивачем розрахунок пені відповідає вимогам законодавства та підлягає стягненню розмірі 4548,63 грн. за період з 22.04.2016 р.-03.05.2016 р. та з 04.12.2015 р. - 21.04.2016 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 4 257,36 грн. та 3 % річних в сумі 1200,62 грн. за період січень 2016 року - жовтень 2016 року відповідає вимогам законодавства та здійснено з урахуванням встановленого та опублікованого індексу інфляції за зазначений період.

Разом з тим, посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправомірне неприйняття господарським судом першої інстанції в якості висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 8-17 від 04.02.2017 р., складеного судовим експертом ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що в висновку експерт зазначив про невідповідність ремонто-будівельних робіт з влаштування підвісної стелі у приміщеннях «Допоміжного корпусу», розташованого на території ТОВ «Агро-Сула» в м. Глобине Полтавської області по вул. Космонавтів, 9 вимогам будівельних норм та правил.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", роз'яснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші способи доказування.Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Натомість в даному випадку у матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу, вартості та якості виконаних позивачем за дговором робіт, які не є взаємно суперечливими.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.У разі відмови від підписання однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч. 2 цієї статті, замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Як зазначено вище та свідчать матеріали справи акт приймання-передачі виконаних робіт від 27.11.2015 р. підписаний сторонами без зауважень та застережень, відповідно до вищенаведених норм, він як замовник не має право посилатися на відступи від умов договору або недоліки у виконаних за цим актом роботах, у зв'язку з чим цей акт вважається належним та допустимим доказом виконання позивачем робіт у відповідності до умов договору і підстави для призначення у справі відповідної судової експертизи відсутні.

Крім того, наданий відповідачем висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 8-17 від 04.02.2017 р., складений судовим експертом ОСОБА_2 не є таким засобом доказування як висновок експерта, оскільки, як роз'яснено в абз. 5 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи, в той час як зазначено вище судова експертиза у даній справі не призначалась ухвалою суду, через відсутність підстав для цього.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 07.02.17 р. у справі № 917/1907/16 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.02.17 р. у справі № 917/1907/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.