ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 справа № 913/467/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, довіреність №01/44-947Д від 21.12.2016р. не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок", м.Київ
на ухвалу господарського суду Луганської області
від28.02.2017р.
у справі№ 913/467/14 (суддя Шеліхіна Р.М.)
за позовомДержавного підприємства "Енергоринок", м.Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", м.Луганськ
простягнення 304390117,56грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.05.2014р. у справі №913/467/14 затверджено мирову угоду, укладену 25.04.2014р. між Державним підприємством Енергоринок, м.Київ (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання, м.Луганськ (відповідач), згідно якої останній зобов'язаний сплатити борг в сумі 294998128,72грн. з розстрочкою погашення заборгованості та визначено графік сплати (дата кінцевого платежу - до 31.12.2016р.).

Товариство з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання звернулося до господарського суду Луганської області з заявою про розстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області від 05.05.2014р. у справі №913/467/14 в частині зобовязань щодо сплати грошових коштів у сумі 127053910,26грн. на 10 (десять) років, зі щомісячним платежем до останнього числа місяця відповідного періоду оплати за наступним графіком: з лютого 2017р. по січень 2019р. (24 місяця) включно по 100000,00грн., з яких 50000,00грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 25000,00грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 25000,00грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних; з лютого 2019р. по грудень 2026р. (95 місяців) включно по 1312145,00грн., з яких 1283482,00грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 2235,00грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 26428,00грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних; у січні 2027р. платіж становить 135,26грн., з яких 85,37грн. з призначенням платежу - в погашення основного боргу, 11,28грн. з призначенням платежу - в погашення індексу інфляції та 38,61грн. з призначенням платежу - в погашення 3% річних.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.02.2017р. у справі №913/467/14, на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання про розстрочку виконання рішення ухвали від 05.05.2014р. про затвердження мирової угоди в частині залишку несплачених грошових коштів (127053910,26грн.) було задоволено в повному обсязі.

Державне підприємство Енергоринок з прийнятою ухвалою суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Луганської області скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання про розстрочку виконання рішення.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи. Зазначає, що судом при винесенні ухвали порушено ст.1, 11 Закону України Про виконавче провадження, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.4-7, 32-34, 43, 78, 121 ГПК України.

Так, позивач посилається на те, що ухвала суду про затвердження мирової угоди не може бути предметом розстрочки, в тому числі в порядку ст.121 ГПК України, оскільки відсутній предмет розстрочки (присудження господарським судом до стягнення грошових коштів). Крім того, звертає увагу, що внесення в подальшому змін чи доповнень до укладеної й затвердженої судом мирової угоди чинним законодавством не передбачено.

Разом з тим, скаржник стверджує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, питання можливості або неможливості його виконання, доцільності або недоцільності зміни порядку і строків виконання рішення, звернення до суду з заявою про надання відстрочки або розстрочки його виконання, повинні вирішуватися виключно державним виконавцем, враховуючи приписи ст.1, 11 Закону України Про виконавче провадження, оскільки саме державним виконавцем вживаються заходи примусового виконання рішень суду і він обізнаний та в його компетенції надання оцінки можливості або неможливості (ускладнення) виконання рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач також зазначає, що, надаючи розстрочку виконання рішення, суд першої інстанції не врахував матеріальний стан стягувача та негативні наслідки розстрочки для нього, не надав належної оцінки наявності інфляційних процесів в економіці держави, знеціненню грошових коштів.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. (головуючий Склярук О.І., судді Геза Т.Д., Дучал Н.М.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.04.2017р.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією розглянутий та долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.04.2017р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, заявив клопотання про продовження процесуального строку розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.04.2017р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", продовжено строк розгляду апеляційної скарги на пятнадцять днів та відкладено розгляд апеляційної скарги на 11.05.2017р.

У звязку з перебуванням у відпустці на день розгляду справи головуючого судді Склярук О.І., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.

Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2017р. просив скасувати ухвалу господарського суду Луганської області та відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання про розстрочку виконання рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позиція відповідача викладена безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу, він не посилався на необхідність надання додаткових доказів, а його явка судом не була визнана обовязковою, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання за наявними матеріалами справи.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно частини 5 статті 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.05.2014р. затверджено мирову угоду, укладену 25.04.2014р. між Державним підприємством Енергоринок та Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання, за умовами якої відповідач зобов'язаний сплатити борг в сумі 294998128,72грн., зокрема, 289930875,37грн. основного боргу за електроенергію, 1049267,66грн. інфляційних, 3924905,69грн. 3% річних, 10000,00грн. штрафу, 10000,00грн. пені, 73080,00грн. судового збору з розстрочкою зі сплатою кінцевого платежу до 31.12.2016р..

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, на виконання рішення, станом на 31.01.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання у добровільному порядку було сплачено на користь Державного підприємства Енергоринок - основний борг у загальному розмірі 166800000,00грн., у тому числі: за 2014р. - на суму 56800000,00грн.; за 2015р. - на суму 86000000,00грн.; за 2016р. - на суму 24000000,00грн.; штрафні санкції за 2014р. у загальному розмірі 1144218,46грн.

Отже, загальна заборгованість відповідача становить 127053910,26грн., про що разом з іншим свідчать наявні в матеріалах справи акт звірки розрахунків між сторонами за продану з оптового ринку електричної енергії електроенергію станом на 01.07.2016р. та акт звірки розрахунків між сторонами по визнаних інфляційних, 3% річних, штрафних санкціях та судових витратах станом на 01.07.2016р.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції з заявою про розстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області - ухвали від 05.05.2014р. про затвердження мирової угоди у справі №913/467/14 в частині зобовязань щодо сплати грошових коштів у сумі 127053910,26грн. на 10 років.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим, за заявою сторони, господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що ухвала суду про затвердження мирової угоди не може бути предметом розстрочки, в тому числі в порядку ст.121 ГПК України, оскільки відсутній предмет розстрочки (присудження господарським судом до стягнення грошових коштів). Крім того, звертає увагу, що внесення в подальшому змін чи доповнень до укладеної й затвердженої судом мирової угоди чинним законодавством не передбачено.

Разом з тим, як було вірно зазначено судом першої інстанції, без затвердження мирової угоди господарським судом вона не має статусу виконавчого документу і не може бути предявлена до примусового виконання в органи виконавчої служби. До примусового виконання в органи виконання судових рішень предявляється акт судової влади (судовий документ) - ухвала господарського суду, постановлена при судовому розгляді справи за участю представників сторін. Ухвала суду про затвердження мирової угоди містить всі ознаки виконавчого документу, встановлені приписами ст.4 Закону України Про виконавче провадження.

Отже, ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди, яка підлягає виконанню в примусовому порядку уповноваженими органами, як і судове рішення про вирішення спору по суті, підлягає розгляду в порядку приписів ст.121 ГПК України за заявою сторони. За підсумками розгляду такої заяви заяви суд виносить ухвалу, а не вносить зміни в текст мирової угоди, як зазначає апелянт.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області від 05.05.2014р. у справі №913/467/14 в частині зобовязань щодо сплати грошових коштів у сумі 127053910,26грн. на 10 років.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України господарський суд на підставі статті 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.2 зазначеної постанови передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Наведені вище норми свідчать, що ГПК України не визначає переліку обставин, наявність яких унеможливлює виконання рішення суду або ускладнює його виконання, у звязку з чим суд зобовязаний оцінити ті обставини, на які посилається заявник, та докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст.43 ГПК України.

Таким чином, для застосування передбачених ст.121 ГПК України заходів, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Фінансовий стан підприємства - це сукупність показників, які відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні і потенційні фінансові можливості підприємства. Незадовільний фінансовий стан характеризується незадовільною платіжною готовністю, простроченою заборгованістю перед бюджетом, постачальником і банком, недостатньо стійкою потенційною фінансовою базою в зв'язку з несприятливими тенденціями в виробництві тощо.

З матеріалів справи судом вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання здійснює ліцензійну діяльність з постачання та передачі електричної енергії на всій території Луганської області, а на даний час, в період проведення антитерористичної операції, як на підконтрольній, так і на непідконтрольній органам державної влади України.

З метою оцінки фінансової можливості погашення заборгованості перед Державним підприємством Енергоринок в матеріалах справи наявний Звіт про аналіз фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання за період з січня 2014р. по березень 2016р.

За висновками проведеного аудиторською компанією звіту, фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання за період з січня 2014р. по березень 2016р., станом на 01.04.2016р. не дає можливості відповідачу в повній мірі виконувати свої зобовязання, зокрема, здійснити погашення накопиченої заборгованості перед Державним підприємством Енергоринок.

Перед відповідачем по справі існує заборгованість по розрахункам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (станом на 27.01.2017р. заборгованість склала 48609641,00грн).

Крім того, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р. Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження із змінами, які були внесені постановою Кабінету Міністрів України №368 від 25.05.2016р. Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015р. №263, всі кошти, які надійшли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання в період з 15.06.2016р. до 24.12.2016р., а саме 322454768,66грн., були враховані як кошти на виконання зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання за договором №11572/01 від 31.08.2015р., укладеним між сторонами по справі на купівлю-продаж різниці перетоків електричної електроенергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану (продавець в договорі позивач, покупець відповідач).

Алгоритми розрахунків відповідача за спожиту електроенергію, в результаті яких відповідач позбавлений можливості використовувати власні кошти на свої потреби, підтверджуються постановами НКРЕКП з додатками про алгоритм розрахунків та відповідним листуванням з приводу цих постанов. Відповідно до постанови НКРЕКП №2659 від 29.10.2015р. з Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання може бути стягнута у будь-який момент за окремим рішенням Ради оптового ринку електричної енергії України додаткова кредиторська заборгованість перед Державним підприємством Енергоринок в сумі 173935,98тис.грн.

Частиною 2 ст.10 Закону України Про природні монополії передбачено, що суб'єкти природних монополій не можуть вчиняти дії, які призводять або можуть призвести до неможливості виробництва (реалізації) товарів, щодо яких здійснюється регулювання відповідно до цього закону, або до заміни їх іншими товарами, не однаковими за споживчими характеристиками. Станом на 01.01.2017р. у Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання існує значна дебіторська заборгованість по споживачам, яких заборонено відключати від електропостачання відповідними галузевими законами, зокрема: заборгованість підприємств водопостачання становить 1603044,0тис.грн.; заборгованість підприємств теплозабезпечення складає 347977,0тис.грн.

Однак, будучи субєктом природних монополій, відповідач не може припинити свою діяльність з постачання електричної енергії споживачам Луганської області та, не зважаючи на невиконання ними своєчасних розрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, останнє не може відключити устаткування таких споживачів від джерела енергопостачання.

Заборгованість населення Луганської області перед відповідачем за спожиту електроенергію складає 842215,0тис.грн. Отже, загальна заборгованість усіх споживачів перед заявником за спожиту активну електричну енергію складає 5461883,0тис.грн., що в свою чергу унеможливлює виконання судового рішення.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача (заявника), що на теперішній час у нього відсутні достатні грошові кошти, які можуть бути спрямовані на одночасне і повне погашення заборгованості перед Державним підприємством Енергоринок в межах справи №913/467/14.

Також судова колегія вважає за необхідне зауважити, що 14.04.2014р. набув чинності Указ Президента України від 14.04.2014р. №405/2014, яким відповідно до ст.107, 112 Конституції України введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України.

Зазначеним Указом Президента України було обумовлено проведення антитерористичної операції на сході України, в тому числі в регіоні здійснення ліцензійної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання (частина території Луганської області).

У матеріалах справи містяться докази того, що у 2014р. невідомі озброєні угрупування захопили адміністративну будівлю відповідача (яка розташована за адресою: м.Луганськ, вул.Котельнікова, буд.1), де крім інвентарю, інструментів, приладів, меблів, комп'ютерної та офісної техніки, знаходилися також первинні документи бухгалтерського та податкового обліку за період з 2001р. по 2014р., а також сервери, на яких встановлені нематеріальні активи Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об'єднання, що використовувались для ведення бухгалтерського та податкового обліку.

Сертифікатом Торгово-промислової палати України №691 від 30.09.2014р. про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для відповідача засвідчено настання з 12.08.2014р. форс-мажорних обставин при здійсненні товариством на території Луганської області господарської діяльності щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів, а саме, відповідно пунктів 102.6-102.7 ст.102 Податкового кодексу України про продовження граничних строків для подання податкової звітності.

З огляду на проведення антитерористичної операції, на більшій частині території Луганської області було зупинено роботу багатьох підприємств, організацій, банківських установ та органів місцевої влади Луганської області. На даний час більша частина населення та підприємств Луганської області не перебуває під ефективним контролем органів державної влади України.

Постановою Правління Національного Банку України №466 від 06.08.2014р. Про призупинення здійснення фінансових операцій на території, неконтрольованій українською владою, призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій.

Враховуючи викладене, доводи заявника про те, що підстави та наслідки проведення антитерористичної операції на території Луганської області (тобто, на території здійснення діяльності Товариcтва з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання) призвели до виникнення обставин непереборної сили, за умов існування яких заявник не має можливості здійснювати в повній мірі свою діяльність, виконувати та відповідати за своїми зобовязаннями, є обґрунтованими.

Наявність обставин непереборної сили, які унеможливили сплату коштів Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання на користь Державного підприємства Енергоринок за договором купівлі-продажу електричної енергії №3969/02 від 28.03.2007р., були підтверджені 22.08.2014р. сертифікатом Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини. За змістом цього сертифікату початок дії обставин форс-мажору - 14.04.2014р., дату закінчення терміну дії обставин форс-мажору встановити неможливо.

Крім того, внаслідок проведення бойових дій підприємство зазнало суттєвих збитків та пошкоджень майна. Так, у результаті проведення активної фази антитерористичної операції пошкоджено підстанції, повітряні лінії, трансформаторні підстанції, службові та виробничі приміщення, джерелом фінансування ремонту яких є власні кошти відповідача. На підтвердження зазначеного в матеріалах справи наявні відповідні довідки.

Таким чином, протиправні дії третіх осіб та примусове вилучення майна відповідача на неконтрольованій території свідчить про неможливіть виконання рішення суду без застосування розстрочки.

Судова колегія погоджується з доводами заявника про те, що негайне виконання рішення призведе до зупинки його діяльності, порушення зобовязань перед державним бюджетом України, неможливості купівлі електроенергії, та, відповідно, і до віялових відключень чи повної зупинки її постачання всім споживачам Луганської області, що призведе також до зупинення водопостачання та теплопостачання в Луганській області не тільки підприємств та населення, але й обєктів соціальної інфраструктури (медичних та освітніх закладів), Збройних Сил України.

Проаналізувавши наведені відповідачем (заявником) обставини, якими він мотивує необхідність розстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області від 05.05.2014р. у справі №913/467/14 в частині зобовязань щодо сплати грошових коштів у сумі 127053910,26грн. на 10 років, судова колегія дійшла висновку, що ці обставини є тими конкретними винятковими обставинами, в розумінні ст.121 ГПК України, які ускладнюють одночасне та повне виконання рішення суду і є підставою для надання відповідачу (боржнику) можливості виконання судового рішення частками з певним інтервалом у часі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для надання розстрочки виконання рішення по справі від 05.05.2014р.

Разом з тим, Донецький апеляційний господарський суд також враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку субєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави №83 від 04.03.2015р. Державне підприємство Енергоринок є підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави в сфері паливно-енергетичного комплексу України.

Державне підприємство Енергоринок, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про визнання критеріїв віднесення обєктів державної власності до таких, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави №999 від 03.11.2010р., є також підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, яке забезпечує цілісність обєднаної енергетичної системи України.

Від сталої роботи державного підприємства в значній мірі залежить надійне функціонування усього паливно-енергетичного комплексу держави.

Крім того, позивач змушений отримувати в позику грошові кошти для розрахунків з виробниками електроенергії. Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки, для оплати товарної продукції січня 2017р. квітня 2017р. перед деякими виробниками електроенергії, згідно рішень Ради оптового ринку електричної енергії України, Державним підприємством "Енергоринок залучено ,00грн. кредитних коштів. Спрямування на оплату вугільної продукції у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України №765-р від 24.07.2015р. - ,00грн.

При визначенні періоду розстрочення судовою колегією разом з іншим прийняті до уваги вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, є джерелом права, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі Чіжов проти України (заява №6962/02) позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як виняткові обставини (§40 рішення Європейського суду з прав людини у справі Півень проти України від 29.06.2004р.).

Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається п.1 ст.6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004р.).

Таким чином, приймаючи до уваги доводи сторін, їх матеріальні інтереси та фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, положення законодавства щодо обов'язкового виконання рішень господарського суду, які набрали законної сили, на всій території України, судова колегія зазначає, що господарський суд Луганської області дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для надання відповідачу розстрочки виконання рішення по справі ухвали від 05.05.2014р, якою затверджено мирову угоду в частині зобовязань щодо сплати грошових коштів у сумі 127053910,26грн., строком на 10 років. При цьому, судова колегія зазначає, що визначений судом графік погашення заборгованості є обґрунтованим та арифметично вірним.

Посилання скаржника на те, що після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, звертатися до суду з заявою про надання розстрочки виконання рішення має виключно державний виконавець, судовою колегією не приймається з огляду на невідповідність положенням законодавства.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду Луганської області від 28.02.2017р. у справі №913/467/14. Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок", м.Київ на ухвалу господарського суду Луганської області від 28.02.2017р. у справі №913/467/14 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 28.02.2017р. у справі №913/467/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 1 - позивачу; 2 - відповідачу; 1 - у справу; 1 - ГСЛО; 1 - ДАГС.