ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 травня 2017 р. Справа № 918/243/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Рівнеліфт"

про стягнення в сумі 34 935,76 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2

від відповідача: представник ОСОБА_3

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.04.17 по 10.05.17

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводів з підстав визначених статтею 20 ГПК України не заявлено.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - Позивач або ТОВ "Рівнетеплоенерго") звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" (далі - Відповідач або ПАТ "Рівнеліфт") про стягнення в сумі 34 935,76 грн., з яких: 32 475,58 грн. сума основного боргу, 1698,15 грн. пеня, 163,94 грн. 3% річних, 598,09 грн. збитки від інфляції.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач не виконав належним чином умови укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії від 01 лютого 2016 року № 52 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 07 квітня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/243/17, розгляд якої призначено на 24 квітня 2017 року.

У судовому засіданні 24.04.2017 р. оголошувалась перерва до 10 травня 2017 року.

10 травня 2017 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 10.05.2017р., в яких останній просить зменшити належних до сплати штрафних санкцій із 1 698,76 грн. до 98,76 грн. оскільки залишення розміру штрафних санкцій потягне за собою збільшення розміру заборгованості по заробітній платі Відповідача, що призведе до порушення прав працівників відповідача гарантованих Конституцією України.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечив проти позову в частині основного боргу, однак підтримав подану заяву про зменшення розміру штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив позов задоволити.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

01 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (Товариство) та ОСОБА_1 акціонерним товариством "Рівнеліфт" (Споживач) було укладено Договір № 52 на постачання теплової енергії (надалі - Договір), за умовами якого Товариство зобовязується надавати Споживачеві теплову енергію, а Споживач, в свою чергу, зобовязується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (пункт 1.1. Договору).

За змістом пункту 1.4. Договору, теплова енергія подається Споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Грушевського, 38-А; вул. Київська, 30-А; вул. Костромська, 1-А; вул. О. Теліги, 51-А; вул. Шопена, 7; вул. Шухевича, 2-А.

Відповідно до підпункту 3.2.1. пункту 3.2. Договору Споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку № 1 до договору, не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 5.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

У відповідності до пункту 5.3. Договору факт споживання теплової енергії засвідчується актом виконаних робіт (надання послуг), що підписуються обома сторонами кожного місяця.

Розрахунки Споживача з Товариством за теплову енергію здійснюються щомісячно згідно з показами приладів обліку або, при відсутності приладів обліку, розрахунковим методом у відповідності та з урахуванням всіх платежів/ ставок та порядку оплати, що передбачені затвердженим тарифом та згідно з умовами цього договору. Розрахунковим періодом є період часу, що розпочинається 28 числа попереднього місяця і триває до 27 числа звітного місяця. При цьому Сторони домовилися про таке: У місяці, в якому розпочинається опалювальний період, для розрахунків за теплову енергію, що постачається для опалення, розрахунковий період починає свій перебіг з дати початку опалювального періоду (визначається розпорядженням Рівненського міського голови) та закінчується 27 числа звітного місяця. У місяці, в якому закінчується опалювальний період, для розрахунків за теплову енергію, що постачається для опалення, розрахунковий період закінчується датою закінчення опалювального періоду (визначається розпорядженням Рівненського міського голови). Розрахунки Споживача з Товариством за спожиту теплову енергію можуть здійснюватись в порядку планових платежів з обмеженням терміну до одного місяця (підпункт 5.4.1. та пункт 5.4. Договору).

Пунктом 5.7. Договору передбачено, що в платіжних дорученнях Споживач повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. При наявності боргу за спожиту теплову енергію кошти, що надходять, зараховуються в погашення боргу за теплову енергію, спожиту в минулі періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Згідно з пунктом 5.10. Договору в інформативному порядку Товариством можуть направлятись рахунки Споживачу. В рахунок включається оплата за теплову енергію, пеня та інші фінансові санкції за порушення умов даного Договору, при цьому Споживач самостійно отримує рахунок.

Даний Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами, поширює свою дію на правовідносини, що виникають з 01 лютого 2016 року відповідно ч.3 ст.631 ЦКУ. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією з сторін (п. 9.1 та п. 9.4 Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання умов Договору позивач в період жовтень 2016 року по лютий 2017 року постачав відповідачу теплову енергію, вартість якої останній не оплатив і станом на 21.03.2017 р. заборгованість відповідача перед ТОВ "Рівнетеплоенерго" становить 32 475 грн. 58 коп., що підтверджується рахунками виставленими позивачем відповідачу. (а.с. 19-23).

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за Договором щодо постачання теплової енергії, також свідчить відсутність у матеріалах справи з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У силу вимог ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За п. 23 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 40 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до п. 30 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Після порушення провадження у справі відповідачем було частково погашено суму основного боргу у загальному розмірі 3 118 грн. 95 коп., що підтверджується наданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 359 від 06.04.2017 р. на суму 3 118,95 грн. (арк.с.38).

Таким чином, несплаченими залишилися 29 356 грн. 63 коп. основного боргу. В частині стягнення з відповідача 3 118 грн. 95 коп. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню у зв'язку з відсутністю предмета спору.

За таких обставин, враховуючи, що наявність заборгованості в сумі 29 356 грн. 63 коп. за поставлену в період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року згідно Договору, теплову енергію, підтверджується зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

За несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати спожитої теплової енергії позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 1 698,15 грн., 163,94 грн. 3% річних та 598,09 грн. інфляційних.

Підпунктом 6.3.3. пункту 6.3. Договору передбачено, що Споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також 3 % річних від простроченої суми та сплата основного боргу з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина 1 статті 216 ГК України).

У силу вимог частин 1, 2 статті 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат, прийшов до висновку що наданий позивачем розрахунок є вірним, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 163 грн. 94 коп. (за період з 01.10.2016 по 20.03.2017 року) та 598 грн. 09 коп. інфляційних втрат (за період з 01.11.2016 по 28.02.2017 року), є законними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відтак такими що підлягають до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1 698 грн. 15 коп. пені суд зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, суд враховує вказівку, що міститься в п.2.4 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 року №02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань", в якому зазначається, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, арбітражний суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Представник відповідача подав заяву від 10.05.2017р., в яких просить зменшити належних до сплати штрафних санкцій із 1 698,76 грн. до 98,76 грн. оскільки залишення розміру штрафних санкцій потягне за собою збільшення розміру заборгованості по заробітній платі Відповідача, що призведе до порушення прав працівників відповідача гарантованих Конституцією України. В судовому засіданні представник позивача не заперечує щодо зменшення пені із 1 698,76 грн. до 98,76 грн.

В обгрунтуванні даної заяви представник відповідача надав пояснення в яких зазначає, що дана заборгованість виникла у зв'язку з тим, що основним видом діяльності Відповідача є технічне обслуговування та ремонт ліфтів якими користуються жителі міста Рівне. Оплата за виконані роботи та надані послуги проводиться не напряму населенням, а через житлово - комунальні підприємства. Так як, ЖКП перед Відповідачем має заборгованість 1 625 987,92 грн. існують рішення господарського суду Рівненської області про стягнення даної заборгованості на користь ПАТ "Рівнеліфт", однак Відповідач вимушений укладати із Боржниками мирові угоди про розстрочення сплати боргу, так як пред'явлення виконавчого документу до виконання в повному обсязі могло би привести до порушення соціально - економічних прав жителів міста Рівне та порушення нормального функціонування комунальної системи обласного центру. Оскільки рішення судів ЖКП не виконують, що призвело до неможливості виконання своїх зобов'язань Відповідача у тому числі і з виконання своїх зобов'язань по оплаті праці працівникам Відповідача.

Слід відмітити, що у зв'язку з частковим погашенням заборгованості в процесі розгляду справи загальна сума боргу відповідача по сплаті за надані послуги постачання теплової енергії в гарячій воді становить 29 356 грн. 63 коп. Позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості.

Враховуючи ту обставину, що в процесі розгляду справи відповідачем погашено частину заборгованості, зважаючи на майновий стан відповідача та з огляду на короткостроковість виникнення боргу, суд вважає можливим зменшити розмір пені від заявленої суми 1 698 грн. 15 коп. та стягнути її в сумі 98 грн. 15 коп.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач довів наявність несвоєчасності сплати відповідачем заборгованості з надання послуг по теплопостачанню, а відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково в сумі стягнення з відповідача 29 356 грн. 63 коп. основного боргу, 98 грн. 15 коп. - пені, 598 грн. 09 коп. - інфляційних втрат та 163 грн. 94 коп. - 3% річних. В частині стягнення 3 118 грн. 95 коп. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору. В частині стягнення 1 600 грн. 00 коп. пені в позові слід відмовити.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Відповідача, так як спір виник внаслідок неправильних дій останнього.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" (33005, м. Рівне, вул. Боярка, буд. 40/А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, ОСОБА_4, 27, ) 29 356 (двадцять дев'ять тисяч триста п'ятдесят шість) грн. 63 коп. основного боргу, 98 (дев'яносто вісім) грн. 15 коп. пені, 163 (сто шістдесят три) грн. 94 коп. 3% річних, 598 (п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 09 коп. інфляційних та 1 457 (одну тисячу чотириста п'ятдесят сім ) грн. 12 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" 3 118 грн. 95 коп. основного боргу.

4. В решті позову відмовити в задоволенні.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "15" травня 2017 року.

Суддя Марач В.В.