ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 квітня 2017 р.

Справа № 902/266/17

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В.В. Білоус

ОСОБА_1 Матущак

за участю представників:

позивача : ОСОБА_2адвокат згідно посвідчення

відповідача: не з'явився

Місце розгляду справи : приміщення суду, зал судових засідань №3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КМТ" (21050, м.Вінниця, вул.Магістратська, буд.60)

до:Підприємства "Відас" заснованого на повній власності Кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "VELGEVOS ENTERPRISES LIMITED" (21034, м.Вінниця, вул.Немирівське шосе, буд.26)

про стягнення 4 538 644,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відповідач вимог ухвал суду від 22.03.2017 року про явку в судове засідання повноважного представника, надання додаткових доказів, в тому рахунку відзиву на позовну заяву, контррозрахунку позовних вимог не виконав.

Копія вказаної ухвал направлена відповідачу рекомендованим листом на адресу вказану в позовній заяві. Копія ухвали від 22.03.2017 року вручена відповідачеві 30.03.2017 року, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення вх. № 1963 від 04.04.2017 року. Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із ухвалою відповідачу та, як належне повідомлення останнього про час і місце судового розгляду справи за його участю та небажання відповідача скористатись наданим йому правом надавати свої пояснення в суді.

При цьому, 24.04.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання №б/н від 24.04.2017 р. про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що на дату призначеного першого судового засідання у справі № 902/266/17 відповідач не встиг зібрати та підготувати усі наявні у нього докази, відзив на позов, оскільки це потребує значного часу та представник відповідача не зможе бути присутнім в судовому засіданні, тому для забезпечення принципу змагальності сторін та необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи для повного і всебічного розгляду справи, користуючись правом встановленим ст. 22,77 ГПК України, підприємство Підприємства "Відас" заснованого на повній власності Кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "VELGEVOS ENTERPRISES LIMITED" звернулось до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, призначене на 25.04.2017 року, в межах строків встановлених ст. 69 ГПК України.

Представник позивача заперечив проти клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши дане клопотання дійшов висновку про те, що вказане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату з підстав викладених в цьому клопотанні підлягає відхиленню. Оскільки з огляду на подані в справу докази, суд приходить до висновку про те, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору, тому спір відповідно до положень ст.75 ГПК України підлягає вирішенню за наявними в справі матеріалами.

Окрім того, представником позивача в судовому засідання подано заяву про відмову від позову в частині вимог про стягнення 210,73 грн. 3% річних та просить стягнути з відповідача 97 876,94 грн. 3% річних.

Судом роз'яснено представнику позивача наслідки часткової відмови від позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив про те, що наслідки часткової відмови від позовних вимог йому відомі та зрозумілі.

Суд, приймає відмову позивача від позовних вимог в частині вимог про стягнення 210,73 грн. 3% річних, як таку, що не суперечить закону та матеріалам справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 25.04.2016 р. суд припинив провадження в справі № 902/266/17 щодо позовних вимог в частині вимог про стягнення 210,73 грн. 3% річних та просить стягнути з відповідача 97876,94 грн. 3% річних на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, обєктивно і в сукупності дослідивши надані в справу докази, оглянувши оригінали документів, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, на підставі ст. 11, 16, 525, 526, 530, 610 - 612, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, підлягають частковому задоволенню в сумі 3 400 000,00 грн. основного боргу; 375000,00 грн. пені (за період з 31.03.2016 року по 30.09.2016 року); 97876,94 грн. 3% річних ( за період з 31.03.2016 року по 16.03.2017 року); 443234,62 грн. інфляційних втрат ( за період з 31.03.2016 року по 28.02.2017 року).

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

18 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № К-1512-11-Ф про надання цільової фінансової допомоги.

Відповідно до п.1.1. договору надавач зобов'язується надати отримувачу цільову поворотну фінансову допомогу для потреб господарської діяльності останнього відповідно до статутних цілей діяльності Отримувача, а Отримувач зобов'язується використати цільову поворотну фінансову допомогу за цільовим призначенням і повернути її у визначений даним договором строк.

Цільова поворотна фінансова допомога (надалі «Допомога») - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана отримувачу у користування на визначений строк відповідно до даного договору, яка не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такою Допомогою, та є обов'язковою до повернення ( згідно пункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України) до 31 березня 2016 року. ( п.1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що сума яка надається по цьому договору, становить 4 000 000,00 грн..

Договором передбачено, що Надавач зобов'язується надати Отримувачу визначену п. 2.1. договору Допомогу в повному обсязі до 25 грудня 2015 року. ( п.3.1. договору)

Днем надання Допомоги вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок отримувача ( п.3.3. договору).

Договором встановлено, що допомога надається для поповнення обігових коштів отримувача ( п.4.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору Отримувач зобов'язаний повернути надану допомогу в строк до 31 березня 2016 року.

Між сторонами було погоджено, що за порушення встановленого п.5.1. строку повернення допомоги, Отримувач сплачує Надавачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за сплачується пеня від суми не повернутих своєчасно грошових коштів за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Сплата пені та/або штрафу за цим договором не звільняє Надавача та /або Отримувача від виконання зобов'язань за цим договором, якщо інше не випливає з даного Договору або додаткової угоди між сторонами ( п.п. 7.3.,7.4. Договору).

Відповідно до п.11.1. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх обов'язків по ньому.

Позивач платіжним дорученням №137 від 21 грудня 2015 року перерахував відповідачу 3400000,00 грн., з призначенням платежу цільова поворотна фінансова допомога згідно договору № К-1512-11-Ф від 1812.2015 року.

Відповідач свої зобов'язання щодо повернення коштів наданої фінансової підтримки до подачі позову до суду не виконав.

На момент подачі позову до суду борг відповідача перед позивачем становив 3400000,00 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Зміст договору, взятих в ньому зобов'язань свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із приписів ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимогу позивача про стягнення 3400000, 00 грн. основного боргу та про їх задоволення.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 597322,40 грн. пені (за період з 31.03.2016 року по 30.09.2016 року); 97876,94 грн. 3% річних ( за період з 31.03.2016 року по 16.03.2017 року); 443234,62 грн. інфляційних втрат ( за період з березня 2016 року по лютий 2017 року).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, № 3 річних, інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 97876,94 грн. 3% річних, 443234,62 грн. інфляційних втрат помилок не виявив, а тому заявлені позивачем 97876,94 грн. 3% річних, 443234,62грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню в межах заявлених вимог, як такі що передбачені договором та законом.

Стосовно заявленої до стягнення 597322,40 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення встановленого п.5.1. строку повернення допомоги, Отримувач сплачує Надавачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за сплачується пеня від суми не повернутих своєчасно грошових коштів за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Сплата пені та/або штрафу за цим договором не звільняє Надавача та /або Отримувача від виконання зобов'язань за цим договором, якщо інше не випливає з даного Договору або додаткової угоди між сторонами (п.п.7.3,7.4. договору).

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тому, з огляду на винятковість випадку, з огляду на співвідношення суми боргу та штрафних санкцій пред'явлених позивачем до стягнення, на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України, п.6 ст.3, ч.3 ст.551 ЦК України, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені до суми 375 000,00 грн. В частині стягнення пені в розмірі 222 322,40 грн. слід відмовити.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

З врахуванням викладеного позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача слід стягнути 3 400 000,00 грн. основного боргу; 375000,00 грн. пені (за період з 31.03.2016 року по 30.09.2016 року); 97876,94 грн. 3% річних (за період з 31.03.2016 року по 16.03.2017 року); 443 234,62 грн. інфляційних втрат ( за період з березня 2016 року по лютого 2017 року). В стягненні 222322, 40 грн. пені слід відмовити.

В звязку із доведенням спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати на судовий збір в сумі 68079,67 грн., на підставі ч.2 ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 80, 82 - 84, 115, 116, 117 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Підприємства "Відас" заснованого на повній власності Кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "VELGEVOS ENTERPRISES LIМITED" (21034, м.Вінниця, вул. Немирівське шосе, буд.26; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КМТ" (21050, м.Вінниця, вул. Магістратська, буд.60; код ЄДРПОУ 23104,00 грн. основного боргу; 375000,00 грн. пені; 97876,94 грн. 3% річних; 443234,62 грн. інфляційних втрат; 68079,67 грн. витрат зі сплати судового збору. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

3. В стягненні 222322, 40 грн. пені відмовити.

4.Копію рішення надіслати відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення або надати його повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 24.05.2015 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 03 травня 2017 р. р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21034, м.Вінниця, вул.Немирівське шосе, буд.26)