Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" квітня 2017 р. Справа № 906/188/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребенніковій Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №768-1 від 17.03.2017; ОСОБА_2 - керівник, згідно ОСОБА_2 з ЄДР від 24.02.17р.

від відповідача: ОСОБА_3М дов. №б/н від 28.12.2016, дійсна до 28.12.2017р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Анастасія" (м. Житомир)

до Закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" (м. Житомир)

про стягнення 33465,84 грн.

Приватне підприємство "Анастасія" (м. Житомир) звернулося до суду з позовом про стягнення із Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" 33465, 84 грн. неоплаченої сировини в порядку ст. 1212 ЦК України.

В обґрунтування підстав заявленого позову позивач посилався на те, що згідно умов Договору купівлі-продажу №225 від 24.10.2011р., укладеного з покупцем ТДВ "ЖЛ", відпустив останньому за видатковими накладними №РН-0001492 від 26.11.2015р. та №РН-0001551 від 09.12.2015р. сировину "мигдаль" та "дріжджі SAF" на загальну суму 37 465, 84 грн., за які покупець розрахувався частково. За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з покупця ТДВ "ЖЛ" залишку боргу в сумі 33465,84 грн. Однак ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.11.2016року у справі № 906/1150/16 було припинено провадження з підстав відсутності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань записів про покупця товару ТДВ "ЖЛ". Обставини відсутності записів про покупця товару встановлені у постанові ВСУ від 26.04.2016р. у справі за №21-6536а15. Окрім того, доводить позивач, в силу судових актів ( справа №21-6536а15 та № 806/5231/15) , відбулося зняття з реєстрації , без встановленої процедури ліквідації, покупця товару ТДВ" ЖЛ" та одночасне відновлення реєстрації попередника - ЗАТ "Житомирські ласощі", яке відновило господарську діяльність на базі майнових активів по вул. Щорса, 67 у м. Житомирі. За наведених обставин, покупець товару ПП Анастасія" вважає, що саме ЗАТ "Житомирські ласощі" зобов'язане повернути кошти за продану сировину для харчової промисловості, набуту товариством за відсутності належних підстав.

У позовній заяві позивач визначив в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖЛ" (м. Житомир, ).

Ухвалою суду від 01.03.2017р. порушено провадження у справі та одночасно враховано , що відповідно до ст.ст. 1, 2 та 18 ГПК України учасниками судового процесу можуть бути юридичні особи , однак згідно відомостей з ЄДР запис про ТДВ "ЖЛ" як юридичну особу з кодом не знайдено. За таких обставин , стаття 27 ГПК України судом не застосовувалась.

До початку розгляду справи по суті позивач предмет та підстави позову не змінив, відповідач зустрічного позову не подав.

Представники ПП "Анастасія" позов просили задовольнити.

Представники ЗАТ "Житомирські ласощі" позов не визнали з наступних підстав: в 2010-2011роках ЗАТ "Житомирські ласощі" () було припинено шляхом злиття з ТОВ "Будстайл-ХХІ" та утворено правонаступника - ТДВ "ЖЛ" ( ), якому були передані всі права та обов'язки закритого акціонерного товариства; 27.11.2015року ЗАТ "Житомирські ласощі" відновило свою юридичну діяльність на підставі судових рішень, якими встановлено неправомірність записів в ЄДР щодо припинення ЗАТ "Житомирські ласощі" та державної реєстрації ТДВ "ЖЛ" ; на підставі судових рішень, зокрема у справі № 906/1783/145, відновлене ЗАТ "Житомирські ласощі" було повернуто до такого правового стану, який існував до моменту державної реєстрації припинення ЗАТ та створення ТДВ; з 16.01.2016р. ЗАТ "Житомирські ласощі" відновило виробничу діяльність на виробничих потужностях Житомирської кондитерської фабрики, якими Товариство користувалося до свого припинення в 2011 році; ЗАТ "Житомирські ласощі" не може відповідати за невиконання будь-яких зобов'язань ТДВ "ЖЛ" ( в тому числі грошових) перед третіми особами, оскільки не є правонаступником останнього; оскільки законодавством не передбачено зворотне правонаступництво, між ЗАТ та ТДВ не укладений зворотньо-передаточний акт або розподільчий баланс, який би відображав факт переходу речей від ТДВ до ЗАТ , в тому числі сировини ПП "Анастасія" чи коштів за таку; факт виключення ТДВ "ЖЛ" з ЄДР є загально відомий широкому колу юридичних та фізичних осіб, оскільки події досить гучно були висвітлені в засобах масової інформації; кондикційний спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, однак такі позивачем не доведено (а.с. 53-54).

Спростовуючи заперечення відповідача, позивач наголошує, що немає жодного відношення до корпоративних негараздів між попередником - ЗАТ "Житомирські ласощі" та його наступником - ТДВ "ЖЛ" , та вважає, що попередник- ЗАТ "Житомирські ласощі", створивши наступника ТДВ "ЖЛ", є відповідальним за дії останнього у господарських правовідносинах з третіми особами.

В межах вирішення спору, на підставі ст.4-7 та 43 ГПК України, суд ознайомлювався з матеріалами справи № 906/994/16.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2011року між Приватним підприємством "Анастасія" (продавець) та Товариством з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (покупець) було укладено Договір № 285 про те, що продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити сировину для харчової промисловості (далі -продукція) , номенклатура, асортимент, кількість найменування кожної партії якої визначатимуться згідно заявок покупця, які останній може передавати по телефону чи факсом (далі - Договір № 285).

За умовою Договору № 285 поставка продукції здійснюється на умовах доставки продавцем на склад покупця (а.с. 12).

У п.11.1 Договору № 285 сторони погодили, що останній укладено строком до 31.12.2011року та у разі , якщо за десять календарних днів до закінчення дії цього Договору жодна зі сторін не заявила про свій намір розірвати цей Договір, останній вважається подовжений на наступний календарний рік.

За умовою п.11.6 Договору № 285 сторони зобов'язались не пізніше, як у 3-х денний термін письмово повідомляти одна одну про зміни, що стосуватимуться їх даних, викладених у п.12 цього Договору та надавати підтверджуючі про це документи. При невиконання цієї умови, за всі негативні наслідки відповідає сторона, що допустила таке порушення.

У п.12 Договору № 285 "Юридичні адреси, реквізити, підписи сторін" покупець ТДВ "ЖЛ" ідентифікований в наступний спосіб: 10003, м. Житомир, вул. Щорса, 67, р/р 1854 в ПАТ "БТА Банк" м. Київ МФО 321723, св. ПДВ № 100329531, ІПН 51.

У справі відсутні докази укладення додаткових угод до Договору № 285 після закінчення 2012року на наступні 2013-2015роки.

Як встановлено судом, 26 листопада 2015року ПП "Анастасія" (продавець) відпустило ТДВ "ЖЛ" (покупець) за видатковою накладною № РН-0001492 мигдаль в кількості 90,720 кг на суму 36015,84 грн з ПДВ через представника за довіреністю ТДВ "ЖЛ" № 3596 від 26.11.2015р. (дійсна до 06.12.15р.) - старшого комірника складу сировини ОСОБА_4 (а. с. 14,15).

09 грудня 2015року ПП "Анастасія" (продавець) відпустило ТДВ "ЖЛ" (покупець) за видатковою накладною № РН-00011551 дріжжі SAF в кількості 10 кг на суму 1450,00 грн з ПДВ через представника за довіреністю ТДВ "ЖЛ" № 3630 від 09.12.2015р. (дійсна до 19.12.15р.) - комірника складу сировини ОСОБА_5 (а. с. 13,16).

Судом встановлено, що 28.12.2015року та 25.02.2016року на рахунок ПП "Анастасія" (продавець) від ТДВ "ЖЛ" (покупець, ) надійшли кошти в загальній сумі 4000,00грн через банківську установу ПАТ "Фідобанк" , р/р 5712 в якості оплати за сировину по Договору № 285 ( а.с. 46, 47).

Як визнав відповідач, 27.11.2015року ЗАТ "Житомирські ласощі" відновило свою юридичну діяльність на підставі судових рішень, якими встановлено неправомірність записів в ЄДР щодо припинення ЗАТ "Житомирські ласощі" та державної реєстрації ТДВ "ЖЛ" та з 16.01.2016р. ЗАТ - виробничу діяльність на виробничих потужностях Житомирської кондитерської фабрики, якими Товариство користувалося до свого припинення в 2011 році.

Дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку у сукупності за правилами ст. 4-7 та ст. 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перший протокол Конвенції ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІV "Про міжнародні договори України" застосовується національними судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини поняття власності для ЄСПЛ має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі й не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, § 40, 2001-ІV, та інші «Полтораченко проти України» та інші).

Згідно з ч. 1 статті 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства ( ч.5 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становить, насамперед, право власності.

Водночас відповідач залишає поза увагою зміст ч. 1 ст. 174 ГК України про те, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, внаслідок придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав.

У ч. 4 ст. 147 ГК України гарантується захист права власності та інших майнових прав суб'єкта господарювання способами , зазначеними у статті 20 цього Кодексу, у ст. 16 Цивільного кодексу України та у спосіб, визначений главою 83 ЦК України.

У статті 7 Господарський кодекс України також передбачив, що відносини у сфері господарювання регулюються також іншими нормативно-правовими актами, зокрема, ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Такі зобов'язання є кондикційними.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Як визначено у статті 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Оскільки позивачу неможливо повернути в натурі безпідставно набуте відповідачем майно визначене родовими ознаками, зокрема, сировину, відшкодуванню підлягає його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (постанови ВСУ від 26.09.2006р. у господарській справі № 3-2955к06, № в реєстрі 201277; від 16.05.2011р. у господарській справі № 3-38гс11, № в реєстрі 15968284; від 18.11.2015р. у цивільній справі № 6-582цс15, № в реєстрі 53738187) .

Окрім того, у п.57 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень» проти України» від 22 листопада 2007 року (остаточне з 22.02.2008), Суд вже встановлював, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу лише за виключних обставин (див. рішення у справах «Святі Чоловічі Монастирі проти Греції» (Holy Monasteries (The) v. Greece) від 9 грудня 1994 року, Series A. 301-A, p. 35, § 71; «Колишній король Греції» (Former King of Greece), § 89; та вказане вище рішення «Звольски та Звольська проти Республіки Чехія», § 70).

У п. 147 Рішення від 23 січня 2014 року (остаточне з 02.06.2014р.) у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Суд вказав, що не забуває про значні зусилля, докладені підприємством-заявником на національному рівні. Суд зазначає, що підприємство-заявник намагалося відновити свої права в кримінальних, цивільних, адміністративних та господарських судах протягом більш як десяти років.

У п. 227 цього Рішення Суд нагадав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку; тобто засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці.

На підставі вищевикладеного, право позивача на відшкодування вартості сировини, поставленої у листопаді - грудні 2015року для ТДВ "ЖЛ" (), запис про яке виключено з ЄДР 27.11.2015р. на підставі судових рішень з одночасним відновленням запису в цьому реєстрі про ЗАТ "Житомирські ласощі" ( ), яке його створило у 2010-2011роках, підлягає судовому захисту за правилом ст.1213 ЦК України, яким передбачено ефективний спосіб судового захисту порушеного права приватної власності на "майно".

Стосовно доводів відповідача "факт виключення ТДВ "ЖЛ" з ЄДР є загально відомий широкому колу юридичних та фізичних осіб, оскільки події досить гучно були висвітлені в засобах масової інформації".

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 237 та ч. 2 ст. 244 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

У частині 2 ст. 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Згідно з ч.3 цієї статті права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і є також загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема, відповідно до Першої директиви ОСОБА_4 Європейських Співтовариств від 9 березня 1968 року (68/151/ЄЕС).

У зв'язку з наведеним, господарський суд виходить з того, чи відповідач не довів, що позивач знав (або повинен був знати) як контрагент юридичної особи ТДВ "ЖЛ" про наявність судових рішень, якими встановлено неправомірність записів в ЄДР щодо припинення ЗАТ "Житомирські ласощі" та державної реєстрації ТДВ "ЖЛ" , та що саме 27.11.2015року ЗАТ "Житомирські ласощі" відновило свою юридичну діяльність , а ТДВ " ЖЛ" , відповідно, припинило. Не довів відповідач також тих обставин, що відомості про скасування всіх довіреностей, виданих ТДВ"ЖЛ", були негайно повідомлені публічно невизначеному колу осіб та вжито заходи щодо блокування проведення розрахунків через банківські установи від імені ТДВ"ЖЛ" після 27.11.2015р.

На підставі вищевикладеного , суд вважає позов обґрунтованим та таким, що відповідає приписам ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" (10003, м. Житомир, вул. Щорса, будинок 67, ) на користь Приватного підприємства "Анастасія" (10019, м. Житомир, вул. Івана Гонти, буд. 81, ):

- 33 465, 84 грн вартості сировини;

- 1 600, 00 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.05.2017року.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2-3 - сторонам (простою)