ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. Справа № 921/22/17-г/5

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Желік М.Б.

Суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альваро" вих.№67 від 23.02.2017 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 15.02.2017 року

у справі № 921/22/17-г/5

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РЄЛІТ" вул. Мельникова, буд.12, м.Київ, Київська область, 04050,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альваро" вул. Текстильна, буд. 40-А, м.Тернопіль, Тернопільська область,46010,

про: стягнення 58 968,16 грн.,

за участю представників сторін:

від скаржника: не з'явився.

від заявника (боржника): не з'явився.

Заяв про відвід складу суду не надходило. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У судовому засіданні 10.05.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.02.2017 року у справі № 921/22/17-г/5 (суддя Андрушків Г.З.) позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альваро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЄЛІТ" 48 536 грн. 00 коп. основного боргу, 7 358 грн. 76 коп. інфляційних втрат та 2 073 грн. 40 коп. 3% річних, 1 378,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору. В решті позову провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.02.2017 року у справі № 921/22/17-г/5, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альваро" подало апеляційну вих.№67 від 23.02.2017 року. Апелянт вважає, що під час винесення судом вказаного рішення мала місце неповнота зясування фактичних обставин справи, необхідних для правильного застосування норм матеріального права згідно з встановленим процесуальним порядком. Тому просить скасувати рішення від 15.02.2017 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача судові витрати.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 09.03.2017 року справу за №921/22/17-г/5 розподілено до розгляду головуючому судді Желіку М.Б., а членами колегії визначено суддів Марко Р.І., Орищин Г.В.

10.03.2017 року ухвалою Львівського апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги визнано достатніми для прийняття їх до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 19.04.2017 року.

13.04.2017 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без його участі та відзив, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

19.04.2017 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача (апелянта) про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку з відрядженням уповноваженого представника товариства на засідання Вищого господарського суду України та неможливістю одночасно забезпечити явку уповноваженого представника у дане судове засідання.

Ухвалою суду від 19.04.2017 року розгляд справи відкладено на 10.05.2017 року.

05.05.2017 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без його участі.

У судове засідання 10.05.2017 року представник апелянта не зявився, клопотань, заяв не подавав.

Згідно з ч.1 ст.102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. Відтак, враховуючи належне повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань зі сторони апелянта та подане представником позивача клопотання про розгляд справи без його участі, а також закінчення строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін і за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

17 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альваро" (надалі - покупець) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЄЛІТ" (надалі постачальник) з іншої сторони укладено договір оптової поставки №17-07/15 (надалі договір поставки), відповідно до пп.1.1 п.1 якого постачальник зобовязується поставляти (передавати у власність покупця) оптові партії кави зеленої не смаженої (далі іменується товар), а покупець зобовязується прийняти і оплачувати за поставлений товар у кількості й асортименті, та по ціні яка вказана у видаткових накладних.

У відповідності до п. 2 договору ціна одиниці товару є договірною та вказується у видаткових накладних на кожну окрему партію товару. Вартість кожної окремої партії поставленої товару визначається у видатковій накладній. Ціна договору визначається шляхом сумування вартостей вказаних у видаткових накладних, за якими постачається товар на підставі цього договору.

На виконання умов договору ТзОВ "РЄЛІТ" поставив ТзОВ "Альваро" товар (кава зелена Vietnam Grade 1 Screen 18 Wet Polished) на загальну суму 67 536 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 07171 від 17.07.2015 року, підписаною та скріпленою печатками обох сторін.

Договором сторони узгодили, що покупець зобовязаний оплатити поставлений товар (кожну окрему партію) протягом 7 (сім) календарних днів з моменту поставки (пп.6.1 п.6 договору).

Із наявних у матеріалах справи виписок по рахунку вбачається здійснення покупцем оплати за товар згідно з рахунком №07171 від 17.07.2015 року на загальну суму 18 000,00 грн. (5 000 грн. 26.08.2015р., 5 000 грн. 26.08.2015р., 3 000 грн. 03.09.2015р., 1 000 грн. 12.11.2015р., 1 000 грн. 30.11.2015р., 500 грн. 08.12.2015р., 500 грн. 14.12.2015р., 500 грн. 15.12.2015р., 500 грн. 16.12.2015р., 500 грн. 17.12.2015р., 500 грн. 18.12.2015р.). Однак, 49 536,00 грн. залишились несплаченими.

28.05.2015 року ТзОВ "РЄЛІТ" надіслав ТзОВ "Альваро" вимогу про сплату боргу в розмірі 49 536,00 грн., про що свідчить копія вимоги з доказами її надіслання, долучені до матеріалів справи.

У процесі розгляду справи місцевим судом представником відповідача подано платіжне доручення №730 від 08.02.2017 року на суму 1 000 грн. з призначенням платежу «оплата за товар згідно дог. №17-07/15 від 17.07.2015 року у сумі 833,33 грн., ПДВ 20% 166,67 грн.», платник ТзОВ "Альваро", отримувач ТзОВ "РЄЛІТ". Листом вих.№02151-17 від 15.02.2017 року ТзОВ "РЄЛІТ" підтвердив факт оплати на суму 1 000 грн. за договором оптової поставки №17-07/15 від 17.07.2015 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст.691 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч.1,2 ст.692 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом вище, продавець належним чином виконав умови договору поставки. Натомість покупець свій обовязок по оплаті отриманого товару виконав частково.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договором сторони обумовили строк здійснення покупцем оплати - протягом 7 календарних днів з моменту поставки. Поставка здійснена 17.07.2015 року, відповідно, останнім днем строку на оплату було 24.07.2015 року. З 25.07.2015 року покупець вважається таким, що прострочив виконання зобовязання. Як підтверджено матеріалами справи, оплата здійснена відповідачем не у вказані договором строки та не у повному обсязі. Відтак, висновки місцевого суду про обгрунтованість підстав для стягнення з відповідача коштів у розмірі 48 536,00 грн. за поставлений товар є правомірними. Також судом правомірно припинено провадження у справі в частині позову про стягнення 1000 грн. 00 коп. боргу на підставі ст.80 п.1-1 ГПК України, оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність між сторонами предмету спору в цій частині на день його розгляду.

Крім вимоги про стягнення основного боргу, позивач просив стягнути 7 358 грн. 76 коп. інфляційних втрат та 2 073 грн. 40 коп. 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про обґрунтованість їх нарахування та стягнення з відповідача.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам відповідає. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено матеріали справи і прийнято законне рішення про часткове задоволення позовних вимог. Апелянтом (відповідачем у справі) не обгрунтовано, які порушення матеріального чи процесуального права допустив місцевий суд при вирішенні даного спору, як і не спростовано заявлених позовних вимог.

У відповідності до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Тернопільської області від 15.02.2017 року є законним і скасуванню не підлягає.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альваро" вих.№67 від 23.02.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 15.02.2017 року у справі № 921/22/17-г/5 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 15.05.2017 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Марко Р.І.

суддя Орищин Г.В.