РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017Справа №910/5525/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Валки-Ільменіт»

до Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія»

про визнання договору поставки недійсним

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача Ткаченко Ю.П. (дов. №009/16 від 08.12.2016);

Зубюк О.А. (дов. №001/16 від 08.12.2016).

встановив :

04.04.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Валки-Ільменіт» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» про визнання договору поставки недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано вимоги п.п. 2.1, 3.4 договору поставки №Р 87-18Л/3 від 02.09.2016, і позивач не був поінформованим про місце поставки товару, на час укладення спірного договору неправильно сприймав та трактував предмет правочину та інші істотні умови останнього, що вплинуло на його волевиявлення; до того ж повідомлення про реорганізацію відповідач позивачу не надсилав, що є порушенням п. 11.9 договору, оскільки він був укладений з Державним підприємством «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», а згідно даних ЄДРПОУ з 08.12.2016 останнє було реорганізовано у Публічне акціонерне товариство.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2017 порушено провадження у справі №910/5525/17, розгляд справи призначено на 04.05.2017.

04.05.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що зазначені у позові доводи позивача не відповідають дійсності та не є підставами для визнання недійсним спірного договору.

У судове засідання 04.05.2017 з'явився представник відповідача, надав пояснення по справі.

Представник позивача у судове засідання 04.05.2017 не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що представник позивача не має можливості з'явитися у судове засідання з поважних причин.

Розглянувши у судовому засіданні 04.05.2017 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в її задоволенні, виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином та обставина, що представник позивача не може з'явитися у судове засідання, без підтвердження поважності такої причини та надання будь-яких доказів, не може бути належними підставами для відкладення розгляду справи, враховуючи, що провадження у цій справі було порушено 06.04.2017 і відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участі у судовому засіданні свого представника; при цьому відповідач заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 04.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

02.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Валки-Ільменіт» (далі - позивач, покупець) та Державним підприємством «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», від імені якого виступає філія «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» ДП «ОГХК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір поставки №Р 87-18Л/3 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця ільменітовий концентрат (чорновий напівфабрикат) українського походження, виробництва постачальника (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар у порядку і на умовах, передбачених цим договором.

За умовами п.2.1 договору постачальник зобов'язується передати (поставити) покупцю товар, якість якого підтверджується сертифікатом (паспортом) якості та відповідає наступним показникам: найменування товару - ільменітовий концентрат (чорний напівфабрикат) у кількості 20 000 тон, вміст ільменіту - не менше 60%, волога - не більше 10%.

Обсяг товару, що буде поставлятися на умовах даного договору становить 20 000 тон (п.2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору поставка товару здійснюється постачальником партіями, протягом 10 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця, яка попередньо узгоджена з постачальником, та за умови дотримання покупцем п. 4.4 договору.

Відповідно до п. 3.2 договору поставка товару покупцю здійснюється постачальником на умовах поставки EXW - кар'єр постачальника, згідно Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010.

Разом з товаром (партією товару) постачальник зобов'язаний передати покупцеві наступні товарно-супровідні документи: видаткову накладну, рахунок-фактуру, сертифікат якості (п. 3.4 договору).

Відповідно до п.3.5 договору право власності на товар та ризик втрат або випадкового пошкодження (псування) товару, переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару та підписання відповідної видаткової накладної.

Згідно з п. 4.1 договору ціна товару визначається сторонами в протоколі погодження договірної ціни, який після його підписання є невід'ємною частиною договору (додаток 1) та становить 1517,82 грн., в тому числі 20% ПДВ - 252,97 грн. за 1 тону відвантаженого товару.

Загальна сума договору складається із сум всіх партій товару, поставлених на умовах даного договору, та становить 30 356 400,00 грн., в тому числі 20% ПДВ - 5 059 400,00 грн. Ціна товару може корегуватися зі зміною структури та величини затрат постачальника, що оформлюється підписанням сторонами нового Протоколу узгодження договірної ціни та додаткової угоди до договору (п. 4.2 договору).

Покупець оплачує товар у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури. Оплата товару здійснюється в порядку 100% передоплати заявленої партії товару. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. п. 4.3, 4.4, 4.5 договору).

За умовами ст. 5 договору постачальник зобов'язаний своєчасно передати покупцеві товар, належної якості та кількості; замінити товар неналежної якості протягом 5 календарних днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від покупця, або повернути вартість товару неналежної якості, а покупець зобов'язаний прийняти від постачальника товар (партію товару) та здійснити оплату за нього, в порядку й у строки, передбачені цим договором.

Згідно з п. 11.9 договору сторони зобов'язуються письмово повідомити одна одній про зміни своїх платіжних реквізитів, місцезнаходження, номерів телефонів, телефаксів, зазначених в даному договорі, прийняте рішення чи вчинення будь-яких дій спрямованих на ліквідацію чи реорганізацію юридичної особи у 5-ти денний строк з дня виникнення відповідних змін.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення їх печатками та діє до 31.12.2016 включно ,а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

Відповідачем на виконання умов договору було здійснено поставку обумовленого сторонами товару позивачу, що підтверджується накладною на відпуск товарно-матеріальних цінностей №С-00000016 від 30.09.2016 у кількості 8178 тон на загальну суму 12 412 731,96 грн. та накладною на відпуск товарно-матеріальних цінностей №С-00000018 від 31.10.2016 у кількості 11822 тон на загальну суму 17 943 668,04 грн., які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Крім того, факт прийняття вказаного товару позивачем підтверджується актами прийому-передачі концентрату чорнового ільменітового згідно договору поставки №Р 87-18Л/З від 02.09.2016, а саме: за вересень 2016 року - від 01.10.2016 у кількості 8178 тон та за жовтень 2016 року - від 31.10.2016 у кількості 11822 тон, які також підписані повноважними представниками сторін.

Також між сторонами складено акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2016 та на 29.03.2017 згідно договору поставки №Р 87-18Л/З від 02.09.2016, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками товариств, та відповідно до яких заборгованість позивача перед відповідачем за поставлений товар складає 30 356 400,00 грн.

Матеріали справи містять лист відповідача №02/2631/46 від 14.12.2016 про повідомлення про реорганізацію ДП «ОГХК» та філії «Іршанський ГЗК» ДП «ОГХК».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем не виконано вимоги п.п. 2.1, 3.4 договору поставки №Р 87-18Л/3 від 02.09.2016 та не поінформовано позивача про місце поставки товару. Посилаючись на те, що на час укладення спірного договору позивач неправильно сприймав та трактував предмет правочину та інші істотні умови останнього, що вплинуло на його волевиявлення, а також не отримував повідомлення про реорганізацію відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Валки-Ільменіт» просить визнати недійсним договір поставки №Р 87-18Л/З від 02.09.2016.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За умовами п.2.1 договору постачальник зобов'язується передати (поставити) покупцю товар, якість якого підтверджується сертифікатом (паспортом) якості та відповідає наступним показникам: найменування товару - ільменітовий концентрат (чорний напівфабрикат) у кількості 20 000 тон, вміст ільменіту - не менше 60%, волога - не більше 10%.

Відповідно до ст. 1 Розділу 1 Закону України «Про технічний регламент та оцінку відповідності» від 15.01.2015, який є спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у зв'язку з розробленням та прийняттям технічних регламентів і передбачених ними процедур оцінки відповідності, їх застосуванням стосовно продукції, яка вводиться в обіг, надається на ринку або вводиться в експлуатацію в Україні, а також здійсненням добровільної оцінки відповідності, документ про відповідність - декларація (в тому числі декларація про відповідність), протокол (у тому числі протокол випробувань), звіт, висновок, свідоцтво, сертифікат (у тому числі сертифікат відповідності) або будь-який інший документ, що підтверджує виконання визначених вимог, які стосуються об'єкта оцінки відповідності, а підтвердження відповідності - видача документа про відповідність, яка ґрунтується на прийнятому після критичного огляді рішення про те, що виконання визначених вимог було доведено.

Відповідачем на виконання умов договору було здійснено поставку обумовленого сторонами товару позивачу, що підтверджується накладною на відпуск товарно-матеріальних цінностей №С-00000016 від 30.09.2016 у кількості 8178 тон на загальну суму 12 412 731,96 грн. та накладною на відпуск товарно-матеріальних цінностей №С-00000018 від 31.10.2016 у кількості 11822 тон на загальну суму 17 943 668,04 грн., які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Крім того, факт прийняття вказаного товару позивачем підтверджується актами прийому-передачі концентрату чорнового ільменітового згідно договору поставки №Р 87-18Л/З від 02.09.2016, а саме: за вересень 2016 року - від 01.10.2016 у кількості 8178 тон та за жовтень 2016 року - від 31.10.2016 у кількості 11822 тон, які також підписані повноважними представниками сторін.

Таким чином, між сторонами на кожну поставку товару по договору, крім видаткової накладної, також підписувався акт прийому-передачі концерну чорнового ільменітового, в якому сторони засвідчили відповідність по кількісним і якісним (на вміст ільменіту та вміст ТіО2%) показникам, у відповідності до вимог договору поставки №Р 87-18Л/З від 02.09.2016.

Вказані акти були підписані уповноваженою посадовою особою позивача, а саме головним збагачувачем ОСОБА_1, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо якісних та кількісних характеристик товару під час його передачі.

Будь-яких зауважень з боку позивача щодо якісних та кількісних характеристик товару під час його передачі матеріали справи не містять.

При цьому будь-яких доказів на підтвердження надіслання позивачем відповідачу вимоги щодо надання сертифікату якості матеріали справи також не містять.

За таких обставин доводи позивача щодо невиконання відповідачем вимог п. 2.1, 3.4 договору, що є прямим порушенням ч. 4 ст. 180 ГК України, є безпідставними та необґрунтованими та не є підставою для визнання спірного договору поставки недійсним.

Також безпідставними є і доводи позивача щодо того, що його не поінформовано про місце поставки товару, оскільки при поставці кожної партії товару сторони узгоджували місцезнаходження товару, що засвідчували в акті приймання-передачі товару, який підписаний уповноваженими представниками сторін.

При цьому кар'єри постачальника є його відокремленими підрозділами, які входять в склад єдиного цілісного майнового комплексу Іршанський ГЗК і не мають власної поштової адреси.

Таким чином, зважаючи на те, що інформація про розташування структурних підрозділів відповідача є відкритою та загальнодоступною, і узгодження конкретного місця поставки кожної партії товару здійснювалося сторонами попередньо, умови договору про місцезнаходження товару були дотримані сторонами в договорі.

Також матеріали справи містять лист відповідача №02/2631/46 від 14.12.2016 про повідомлення позивача про реорганізацію ДП «ОГХК» та філії «Іршанський ГЗК» ДП «ОГХК», що спростовує його твердження про порушення відповідачем п. 11.9 спірного договору.

В абзаці 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Суд приходить до висновку, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що на час укладення спірного договору він неправильно сприймав та трактував предмет правочину та інші істотні умови останнього, що вплинуло на його волевиявлення, і в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, тобто не довів підстави, в силу яких договір поставки №Р 87-18Л/З від 02.09.2016 має бути визнано недійсним, враховуючи при цьому виконання умов договору відповідачем та здійснення поставки вказаного товару і його прийняття позивачем без будь-яких зауважень.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складене та підписане 10.05.2017.

Суддя В.О. Демидов