Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" травня 2017 р. Справа № 906/223/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1- дов. № 152/01 від 11.04.2017

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Коростенський машинобудівний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клим 2012"

про стягнення 1096000,00 грн.

Позивач подав позов про стягнення з відповідача 1096000,00 грн., з яких 400000 грн. основного боргу, 696000 грн. пені.

Ухвалою господарського суду від14.03.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 18.04.2017.

Ухвалою від 18.04.2017 суд відклав розгляд справи на 04.05.2017.

Відповідач вимоги ухвали суду від 24.03.2017 виконав частково, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

03.05.2017 від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову (а.с 33-34).

Крім того, 03.05.2017 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про витребування у позивача банківських виписок по рахунку позивача № 1054 у ПАТ КБ "Приват Банк" за період з 12 липня 2016 року по 12 березня 2016 (а.с. 45).

04.05.2017 представником позивач подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 400000,00грн. основного боргу та 26893,15 грн. пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

За абз. 4 п. 4.6 цієї ж постанови, зменшення позивачем суми позову не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Як вбачається з поданої заяви, позивачем зменшено розмір позовним вимог в частині стягнення пені.

Таким чином, оскільки подана позивачем заява, не суперечить приписам ч.4 ст. 22 ГПК України, а також правам та інтересам відповідача, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та вирішує спір в межах зменшених позовних вимог.

Крім того, ПАТ "Коростенський машинобудівний завод" 04.05.2017 подано заяву про повернення з Державного бюджету України надлишку сплаченого судового збору в сумі 10036,60 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Щодо заявленого клопотання відповідача про витребування у позивача банківських виписок по рахунку № 1054, суд відхиляє вказане клопотання, оскільки не вбачає достатньо обґрунтованих підстав для його задоволення.

При цьому, відповідач не скористався своїм правом і не надав доказів про перерахування позивачу коштів на погашення заборгованості за договором (за наявності таких розрахунків).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2016 між Публічним акціонерним товариством «Коростенський машинобудівний завод» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛИМ 2012» (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений ОСОБА_2, приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу за реєстровим 1963 (а.с. 10-11)

Відповідно до п. 1.1.зазначеного договору продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,9021 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, місто Коростень, вул. Сосновського В., № 65.

Кадастровий номер земельної ділянки - :01:018:0099 (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1 договору, за погодженням сторін продаж предмету договору вчиняється за 638360,00 грн. без ПДВ.

За приписами п.2.2. договору, розрахунок за земельну ділянку, згідно цьому договору, відповідно до загальної вартості, визначеної в п. 2.1 Догвоору, здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок продавця або готівкою в касу продавця в день посвідчення договору 138360,00 грн., а залишок в сумі 500000,00 грн. з розстрочкою платежу терміном в 168 днів, а саме в строк до тридцятого грудня 2016 року у наступному порядку:

- 100000,00 грн. покупець зобов'язується сплачувати продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок продавця до 30 числа кожного місяця, а саме до 30.08.2016, 30.09.2016, 30.10.2016, 30.11.2016, 30.12.2016.

Позивач своє зобов'язання за договором виконав належним чином, передавши відповідачу земельну ділянку, яка є предметом договору купівлі-продажу.

В порушення умов договору відповідач свої договірні зобов'язання виконав частково, сплативши відповідачу 238360,00 грн., що підтверджується банківськими виписками від 12.07.2016 та 05.09.2016 (а.с. 11,12).

09.02.2017 позивач направляв відповідачу претензію за №78/01 з вимогою про сплату протягом семи днів заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 1096000,00 грн., з яких: 400000,00грн. основний борг, 696000,00 грн. ( а.с. 15-17).

Внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань відповідачем на день звернення до суду має місце заборгованість перед позивачем в сумі 400000,00 грн.

Згідно п. 4.4 договору, у випадку прострочення покупцем сплати продажної ціни покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 2% від місячного платежу, а саме від 100000,00грн. за кожний день прострочення сплати.

Оскільки відповідач своєчасно не здійснив оплату за даним договором, позивач в порядку п. 4.4 договору заявив до стягнення 696000,00 грн. пені.

Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не погасив заборгованість, позивач з метою захисту свого порушеного права звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позову вважає, що позивачем неправомірно здійснено розрахунок пені на підставі п.4.4. договору в розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла у період прострочення. Вказує, що відповідачу не зрозумілий період, за який позивачем здійснюється нарахування пені. Вважає, що позивачем не доведено наявну у відповідача заборгованість за договором.

Як наголошувалось вище, 04.05.2017 р. позивачем зменшено позовні вимоги в частині стягнення пені до 26893,15 грн., виходячи з вимог ст. 343 ГК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2016.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору та передав у власність відповідачу земельну ділянку, розташовану за адресою: Житомирська область, місто Коростень, вул. Сосновського В., № 65.

Вказані обставини свідчать про належне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу з боку позивача, у зв'язку з чим у відповідача виник кореспондуючий обов'язок за договором щодо оплати предмету купівлі-продажу у встановлені договором строки.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як уже встановлено судом, у п. 2.2 договору сторони визначили порядок та строки оплати за земельну ділянку, а саме шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок продавця або готівкою в касу продавця в день посвідчення договору 138360,00 грн., а залишок в сумі 500000,00 грн. з розстрочкою платежу терміном в 168 днів, а саме в строк до тридцятого грудня 2016 року у наступному порядку:

-100000,00 грн. покупець зобов'язується сплачувати продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок продавця до 30 числа кожного місяця, а саме до: 30.08.2016, 30.09.2016, 30.10.2016, 30.11.2016, 30.12.2016.

Проте відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати земельної ділянки виконав частково, сплативши позивачу 138360,00 грн. 12.07.2016 та 100000,00 грн. 05.09.2016, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13,12).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, на день звернення з позовом до суду та момент вирішення спору, у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 400000,00 грн.

Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 400000,00грн. обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 26893,15 грн., то суд зазначає про наступне.

Відповідно до норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку та з письмових пояснень позивача, які викладені у заяві про зменшення позовних вимог (а.с. 69,70), розрахунок пені здійснено, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, позивачем заявлено пеню за період:

- з 31.08.2016 по 05.09.2016 на суму простроченої заборгованості 100000,00 грн.,

- з 01.10.2016 по 08.02.2017 на суму простроченої заборгованості 100000,00 грн.,

- з 31.10.2016 по 08.02.2017 на суму простроченої заборгованості 100000,00 грн.,

- з 01.11.2016 по 08.02.2017 на суму простроченої заборгованості 100000,00 грн.,

- з 31.12.2016 по 08.02.2017 на суму простроченої заборгованості 100000,00 грн., яка склала 26893,15 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що позивачем допущені помилки, а саме в період нарахування пені з 31.08.2016 по 05.09.2016 позивачем включено день, коли відповідачем було проведено розрахунок - 05.09.2016. В решті заявлених періодів, при нарахуванні позивачем пені допущені арифметичні помилки.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені, виходячи з вихідних даних позивача, за яким розмір пені склав 26767,67 грн., зокрема:

- з 31.08.2016 по 05.09.2016 прострочка в оплаті 5 днів, пеня становить 423,50 грн.;

- з 01.10.2016 по 08.02.2017 прострочка в оплаті 131 день, пеня становить 10177,57 грн.,

- з 31.10.2016 по 08.02.2017 прострочка в оплаті 101 день, пеня становить 7734,95 грн.; ,

- з 01.11.2016 по 08.02.2017 прострочка в оплаті 70 днів, пеня становить 5363,37 грн.;

- з 31.12.2016 по 08.02.2017 прострочка в оплаті 40 днів, пеня становить 3068,28 грн.

Таким чином, вимога про стягнення пені є обґрунтованою, заявленою у відповідності до умов договору та чинного законодавства та підлягає частковому задоволенню в сумі 26767,67 грн.

В частині стягнення 125,48грн. пені (26893,15 грн. - 26767,67грн.) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Разом з тим, суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо того , що позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 2 % від кожної простроченої суми за відповідний період, що суперечить ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки позивач своєю заявою від 04.05.2017 зменшив розмір пені та розрахунок останньої здійснив, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період прострочення.

Щодо періоду нарахування, то суд перевірив останній, а той факт що відповідачу період є незрозумілим не є підставою для відмови у позові.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту виконання своїх грошових зобов'язань перед позивачем за договором купівлі-продажу від 12.07.2016.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами. Відповідач же належними та допустимими доказами позовні вимоги не спростував.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають частковому задоволенню на загальну суму 426767,67 грн., з яких 400000,00 грн. основний борг, 26767,67грн. - пеня.

В частині стягнення 125,48 грн. пені суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Водночас, враховуючи клопотання позивача, слід винести ухвалу про повернення позивачу з Державного бюджету України зайво сплаченого судового збору у розмірі 10036,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клим 2012" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул. Сосновського, буд. 65 А, )

на користь Публічного акціонерного товариства "Коростенський машинобудівний завод" (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Сосновського, буд. 65, )

- 400000,00 грн. основного боргу;

- 26767,67 грн. пені;

- 6401,52 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Ухвалою господарського суду повернути Публічному акціонерному товариству "Коростенський машинобудівний завод" з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 10036,60 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.05.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (наручно)

3- відповідачу (рек. з повід. )