ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року Справа № 923/447/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі Крутьковій В.О., розглянувши у межах справи про банкрутство ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", порушеної за заявою Кредитора ТОВ "Спартехнотрейд" м.Херсон, у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " МІТЕХ" м.Київ

до Відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (73042, м.Херсон, ул.Ціолковського, 50, ),

Відповідача-2: ОСОБА_1, (АДРЕСА_1),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - ОСОБА_2, (02225, АДРЕСА_2)

Про визнання недійсним інвестиційного договору (про інвестування у житлове будівництво) № 217/F від 16.11.2005р.

за участю: ліквідатор ПАТ "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" - Дудкін Р.А

Представники :

- ТОВ ФК "Мітех" - не прибули

- представники ОСОБА_2, ОСОБА_1 - не прибули

Інші учасники провадження у справі про банкрутство - не прибули

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер Д 00253.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МІТЕХ" (позивач) звернулось з позовом до ПАТ "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (відповідач-1), ОСОБА_1 (відповідач-2), в якому просить суд визнати недійсним інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво) №217/F від 16.11.2005, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 28.04.2016, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2016, позовні вимоги задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2016 скасовано рішення господарського суду Херсонської області та постанову Одеського апеляційного господарського суду, справу передано на новий розгляд до господарського суду Херсонської області для вирішення по суті.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа передана на розгляд судді Ярошенко В.П. Ухвалою від 05.01.2017 справу прийнято до провадження судді Ярошенко В.П. та призначено до розгляду в засіданні суду 26.01.2017.

Позивачем та відповідачем-1 подані до суду клопотання про передачу справи для розгляду в межах справи № 923/447/15 про банкрутство відповідача-1.

Згідно з ч. 9 ст. 16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених п.7 ч.1 ст.12 ГПК України, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Станом на 16.02.2016 - дату надходження до господарського суду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МІТЕХ", за якою порушено провадження у справі 923/143/16, господарським судом Херсонської області була порушена та розглядалася, а також, розглядається по теперішній час, справа №923/447/15 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс".

За таких обставин, у відповідності до приписів наведених правових норм позов ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" про визнання недійсним інвестиційного договору (про інвестування у житлове будівництво) № 217/F від 16.11.2005, має розглядатися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа № 923/447/15 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", у межах провадження у вказаній справі про банкрутство, за правилами позовного провадження.

Відповідно до ухвали від 26.01.2017р. справу № 923/143/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МІТЕХ" до Приватного акціонерного товариства "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - ОСОБА_2, про визнання правочину недійсним, передано за підсудністю для її розгляду в межах провадження у справі № 923/447/15 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс".

Отже, з урахуваням приписів ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", роз'яснень п.9 інформаційного листа від 28.03.2013р. № 01-06/606/2013 Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції інформаційного листа від 21.07.2016р. № 01-06/2511/16 Вищого господарського суду України та ст. 58 ГПК України, а також з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016р., матеріали справи № 923/143/16 підлягають приєднанню (об'єднанню) до справи № 923/447/15 про банкрутство ПАТ " МІК Інтерінвестсервіс ", та мають розглядатись у межах провадження у вказаній справі про банкрутство, за правилами позовного провадження. Справі № 923/143/16 присвоюється № 923/447/15.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 10, 12, 16, 17, 58, 79, 86 ГПК України , ухвалою від 30.01.2017р. суд

- присвоїв справі № 923/143/16 ( за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МІТЕХ", м.Київ до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", м. Херсон , до відповідача-2: ОСОБА_1, м. Київ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - ОСОБА_2, м. Київ про визнання правочину недійсним ) номер справи про банкрутство ПАТ "МІК Інтерінвестсервіс" № 923/447/15, розглядати даний позов у межах провадження у вказаній справі про банкрутство, за правилами позовного провадження.

- призначив судове засідання для розгляду даної позовної заяви на 22 лютого 2017р., зобов'язав ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ", м.Київ, ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс", м. Херсон, ОСОБА_1, м. Київ, ОСОБА_2, м. Київ до дня судового засідання надати додаткові докази та письмові пояснення з урахуванням приписів Постанови Вищого господарського суду України від 06.12.2016р.

Ухвала належним чином, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, направлена ТОВ"Фінансова компанія "МІТЕХ", м.Київ, ПАТ"МІК "Інтерінвестсервіс", м. Херсон, ОСОБА_1, м.Київ, ОСОБА_2, м.Київ та усім учасниками провадження у справі про банкрутство Боржника

До початку судового засідання 22.02.2017р. представник третьої особи заявив клопотання про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами. За приписами ст. 4-4 ГПК України клопотання судом задоволено.

Ухвалою від 22.02.2017р. суд розгляд даної справи ( попередній № 923/143/16) відклав з мотивів, викладених в тексті ухвали, призначив наступне судове засідання на 07 березня 2017 року, ухвалу направив ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ", м.Київ, ПАТ"МІК "Інтерінвестсервіс", м. Херсон, ОСОБА_1, м.Київ, ОСОБА_2, м.Київ та усім учасниками провадження у справі про банкрутство Боржника.

Ухвалою від 02.03.2017р. суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 про проведення судового засідання 07.03.2017р. у режимі відеоконференції

Ухвалою від 07.03.2017р. суд розгляд даної справи ( попередній № 923/143/16) відклав та призначив наступне судове засідання на 17 березня 2017р., ухвалу направив ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ", м.Київ, ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс", м. Херсон, ОСОБА_1, м.Київ, ОСОБА_2, м.Київ та усім учасниками провадження у справі про банкрутство Боржника.

Судом встановлено, що всім учасникам провадження ухвала від 07.03.2017р. направлена належним чином та у встановленому порядку, відтак, всі учасники провадження повідомлені про час і місце розгляду справи 17.03.2017р.

16.03.2017р. до суду надійшло клопотання ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" про відкладення розгляду справи у зв'язку із службовим відрядженням повноважного та компетентного представника.

У разі нез'явлення в судове засідання господарського суду представників сторін або однієї з них господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами), де зазначено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду (пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК). Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обов'язку збирання доказів.

Відповідно до ст.33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено саме на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд розглянув клопотання ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" про відкладення розгляду справи та з урахуванням обставин справи задовольнив його.

Ухвалою від 17.03.2017р., керуючись ст.ст.10, 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст.22, 77, 86 ГПК України, суд розгляд даної справи ( попередній № 923/143/16) відклав, призначив наступне судове засідання у справі на 18 квітня 2017р.

Ухвала від 17.03.2017р. направлена ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ", м.Київ, ПАТ"МІК "Інтерінвестсервіс", ОСОБА_1, м.Київ, ОСОБА_2, м.Київ та усім учасниками провадження у справі про банкрутство Боржника.

В судове засідання 18.04.2017р. прибув лише представник ПАТ"МІК "Інтерінвестсервіс" ліквідатор арбітражний керуючий.

Інші учасники провадження у засідання суду не прибули, про причини неявки не повідомили.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МІТЕХ"(позивач) звернулось з позовом до ПАТ "Міжнародна Інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (відповідач 1), ОСОБА_1, (відповідач 2), в якому просить суд визнати недійсним інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво) №217/F від 16.11.2005 р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р.

Відповідач -1 повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, ухвалу про порушення провадження по справі отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. В судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, свою думку щодо позову не висловив.

Відповідач-2 в судове засідання не прибув. Ухвала суду про порушення справи, направлена відповідачу-2 повернулась до суду з відміткою: "за закінченням встановленого строку зберігання" .

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 №01-8/1228 до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув", „адресат відсутній" і т.п., можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом процесуальних дій.

Згідно з положеннями статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

За приписом пункту 1 статті 8 цього Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою.

Місце проживання фізичної особи визначається згідно з вимогами статті 29 Цивільного кодексу України.

У разі, коли фактичне місце проживання фізичної особи-учасника судового процесу невідоме, то господарський суд вправі надсилати процесуальні документи за останнім відомим йому на час такого надсилання місцем проживання фізичної особи - учасника судового процесу.

Якщо фізична особа - учасник судового процесу своєчасно не довела до відома господарського суду або інших учасників процесу про зміну свого фактичного місця проживання, то всі процесуальні наслідки такої бездіяльності покладаються на цю фізичну особу.

Саме таку правову позицію стосовно вирішення питання про повідомлення фізичної особи - учасника судового процесу, місцезнаходження якої невідоме, про час і місце розгляду справи, викладено в пункті 23 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.03.2008 №01-8/164 та в пункті 16 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 № 01-8/482.

Крім того, відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Відповідно до п.3.9.1. вищезазначеної Постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що ухвали про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи було направлено відповідачам за адресами, визначеними позивачем, суд дійшов висновку, що відповідачі є належно повідомленим про час і місце проведення судового засідання.

В п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд дослідив матеріали справи, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників, які прибули в судове засідання, суд -

в с т а н о в и в:

Як зазначив позивач, та підтверджується матеріалами справи, 12.09.2005 року між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Міжнародна інвестиційна компанія Інтерінвестсервіс"), що діє як оператор від імені Спільної діяльності без створення юридичної особи між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійниї фільмів (Укртелефільм) від 30.01.2004 р. (далі - забуддовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "МІТЕХ" (далі - компанія) було укладено Генеральний договір №1/гд.

За умовами вищевказаного договору Компанія приймає на себе виконання обов'язків щодо залучення коштів фізичних та юридичних осіб та акумулювання цих коштів на своїх рахунках для здійснення інвестиційних операцій по фінансуванню капітальних вкладень у будівництво офісно-житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_4-а, в інтересах довірителів, а також власних коштів за необхідністю, а забудовник зобов'язався збудувати об'єкт будівництва, ввести його в експлуатацію та передати його довірителям. Залучення коштів для інвестування проводилось шляхом укладення договорів про участь у Фонді фінансування будівництва, які встановлюють майнові права довірителя на об'єкт інвестування.

Матеріалами справи підтверджується (а.с.15), що 13.09.2005 р. в забезпечення зобов'язань за Генеральним договором №1/гд від 12.09.2005 р. між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (іпотекодавець), що діяв як оператор від імені спільної діяльності без створення юридичної особи між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" та ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" (іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір, що зареєстрований в реєстрі за № 7797.

Відповідно до п. 1.2. цього договору предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене, а саме: об'єкт незавершеного будівництва, право власності на який виникне у майбутньому: адміністративно - житловий комплекс з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який споруджується на АДРЕСА_4 у Дніпровському районі м. Києва. Відповідно до п. 3.4. вказаного договору на час дії іпотеки іпотекодавець не в праві без письмової згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку, відчужувати його у будь-яки спосіб, передавати у спільну діяльність, в оренду, лізинг, користування. 13 вересня 2005 року приватним нотаріусом Колесник С.А. було накладено заборону за №1125/4 на відчуження зазначеної в договорі нерухомості, про що зроблено відповідний запис в реєстрі за № 7798.

Пунктом 4.1. іпотечного договору встановлено, що іпотекодавець зобов'язаний негайно повідомляти іпотекодержателя (позивача) про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателяується, не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його в будь-який спосіб до закінчення терміну договору, надавати іпотеко держателю всі документи, необхідні для перевірки наявності стану та умов збереження предмета іпотеки.

7 вересня 2006 року іпотечний договір було переукладено та посвідчено приватним нотаріусом Колесник С.А. та зареєстровано в реєстрі № 4941 (а.с.23, 24).

Матеріали справи свідчать, що у вересні 2015 року ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" листом №43/4 від 02.09.2015 р. (а.с.38) повідомило позивача, що 16.11.2005 року ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р. уклало із ОСОБА_1 інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво) №217/F. Відповідно до умов якого (п.2.1.-2.3.) у ОСОБА_1 після сплати 100% інвестиційних внесків виникають майнові права на новозбудоване майно, а саме: нежитлові приміщення секція "Е", поверх 1-2, загальною площею 133,21 кв.м., що знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_4, після введення будинку в експлуатацію, забудовник зобов'язався передати у власність новозбудоване майно.

При цьому, за повідомленням ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" ОСОБА_1 грошові кошти ніколи до ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" не сплачувала, а отже у будівництво нічого не інвестувала.

Позивач вважає, що інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво №217/F від 16.11.2005 р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р. є таким, що порушує права позивача та укладений з порушенням норм чинного законодавства та просить визнати його недійсним.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно із п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" - правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України договір може бути визнано недійсним виключно з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, або якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема: відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Пунктом 3.4 іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець зобов'язується не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб, зокрема, не передавати його в найм, оренду, користування іншим особам, наступну іпотеку тощо, без отримання попередньої письмової згоди від іпотекодержателя.

Позивач, як іпотекодержатель, будь-якої згоди на відчуження предмету іпотеки (квартир в об'єкті будівництва) або його частини за вищезазначеними правочинами, в тому числі, на відчуження майнових прав на житлові та нежитлові приміщення не надавав. У відповідності до імперативного положення ст. 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до прямої вказівки закону (стаття 12 Закону України "Про іпотеку") окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Суд погоджується з думкою позивача, що інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво) № 217/F від 16.11.2005 р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р. - порушує права позивача як іпотекодержателя за іпотечним договором, укладеним 13.09.2005 р., оскільки умовами договору передбачена передача прав власності ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" на користь ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме : нежитлові приміщення секція "Е", поверх 1-2, загальною площею 133,21 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: АДРЕСА_4, майнові права на яке входять до складу предмету іпотеки за вищезазначеним іпотечним договором.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про визнання недійсним інвестиційного договору (про інвестування у житлове будівництво) №217/F від 16.11.2005 р., укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р., - підлягає задоволенню.

Судом не приймаються доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача-2, висловлену у відзиві (а.с.97-112), оскільки викладене у відзиві спростовується матеріалами справи та наданими доказами.

Суд зазначає, що згідно норм ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За приписами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем надано до матеріалів справи доказ (а.с.38), яким підтверджується, що у вересні 2015 року ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" листом №43/4 від 02.09.2015 р. повідомило позивача, що 16.11.2005 року ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р. уклало із ОСОБА_1 інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво) №217/F. Відповідно до умов якого (п.2.1.-2.3.) у ОСОБА_1 після сплати 100% інвестиційних внесків виникають майнові права на новозбудоване майно, а саме: нежитлові приміщення секція "Е", поверх 1-2, загальною площею 133,21 кв.м., що знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_4, після введення будинку в експлуатацію, забудовник зобов'язався передати у власність новозбудоване майно.

При цьому, за повідомленням ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" ОСОБА_1 грошові кошти ніколи до ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" не сплачувала, а отже у будівництво нічого не інвестувала.

Враховуючи викладене, суд не віднайшов підстав застосовувати строк позовної давності до спірних відносин.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 06.12.2016р., однією з підстав скасування рішення господарського суду Херсонської області від 28.04.2016р. у даній справі та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2016р. була вказівка на те, що поза увагою господарських судів попередніх інстанцій залишилось те, що статею 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка була чинною на час укладення іпотечного договору) було встановлено вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Дійсно, відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом (ч. 1); предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору (ч. 2); частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості (ч. 3); предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Таке право оренди чи користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном (ч. 7).

Поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008р. №800-УІ "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку", зокрема, ч. 2 ст. 5 викладено в такій редакції: "Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору".

Заперечення такого змісту надавались і представниками третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - ОСОБА_2, про те, що спірні договори іпотеки є недійсними з посиланням на ст.ст.203 та 215 ЦК України як такі, що протирічать нормам чинного законодавства та моральним засадам суспільства.

Суд дослідив обставини, на обов'язковість яких вказано Вишим господарським судом України. Судом під час прийняття рішення враховується принцип свободи в праві Україні, закріплений Конституцією України, про це свідчить ч. 1 ст. 19, відповідно до якої "правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством". Правові принципи, що випливають з принципу свободи є принцип «дозволено все, що не заборонено законом», принцип поваги і непорушності прав людини, принцип автономії, принцип плюралізму, принцип толерантності та ін.

Суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується (а.с.15), що 13.09.2005 р. в забезпечення зобов'язань за Генеральним договором №1/гд від 12.09.2005 р. між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (іпотекодавець), що діяв як оператор від імені спільної діяльності без створення юридичної особи між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" та ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" (іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір, що зареєстрований в реєстрі за № 7797.

Відповідно до п. 1.2. цього договору предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене, а саме: об'єкт незавершеного будівництва, право власності на який виникне у майбутньому: адміністративно - житловий комплекс з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який споруджується на АДРЕСА_4 у Дніпровському районі м. Києва.

Відповідно до п. 3.4. вказаного договору на час дії іпотеки іпотекодавець не в праві без письмової згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку, відчужувати його у будь-яки спосіб, передавати у спільну діяльність, в оренду, лізинг, користування. 13 вересня 2005 року приватним нотаріусом Колесник С.А. було накладено заборону за №1125/4 на відчуження зазначеної в договорі нерухомості, про що зроблено відповідний запис в реєстрі за № 7798.

Пунктом 4.1. іпотечного договору встановлено, що іпотекодавець зобов'язаний негайно повідомляти іпотекодержателя (позивача) про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателяується, не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його в будь-який спосіб до закінчення терміну договору, надавати іпотеко держателю всі документи, необхідні для перевірки наявності стану та умов збереження предмета іпотеки.

7 вересня 2006 року іпотечний договір було переукладено та посвідчено приватним нотаріусом Колесник С.А. та зареєстровано в реєстрі № 4941 (а.с.23, 24).

Суд враховує, що вимога щодо укладення іпотечного договору була передбачена чинним на той час законодавством та викладена в статті 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Керуючись статтею 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», що встановлює особливості забезпечення виконання зобов'язань забудовника за договором перед управителем фонду: виконання зобов'язань забудовника за договором, укладеним між ним та управителем фонду, забезпечується встановленням іпотеки. Предметом іпотеки за іпотечним договором можуть бути майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, або, за згодою управителя, об'єкт незавершеного будівництва, або інше нерухоме майно, яке належить забудовникові на праві власності. Іпотечний договір має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений відповідно до закону.

Спеціальними законами, що регулювали відносини в даній сфері на той час були Закон України «Про іпотеку» та Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», а тому оскаржувати іпотечний договір з тих мотивів, що він не відповідав статті 5 Закону України «Про іпотеку» на думку Відповідача є безпідставним.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої незавершено. Іпотекодавцем за договором іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, - може бути забудовник (ч. 7 ст. 5 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»).

Згідно зі статтею 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. 576 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2, статті 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки, предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Таким чином, предметом іпотеки станом на момент укладення договору іпотеки могло бути як нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, так і майнові права на таке нерухоме майно.

Відтак, суд зазначає, що визначення сторонами предметом іпотеки майнових прав не було забороненим та не протирічило законодавству, чинному на момент укладення спірних договорів .

Також, саме визначення поняття нерухоме майно, наведене в ст. І Закону України «Про іпотеку» відповідно до якої, нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення. Застава повітряних та морських суден, внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом) дає нам можливість говорити про «майнові права» як предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України; невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанцій одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах Верховним Судом України прийнято ряд постанов та сформульовано обов'язкові для усіх судів України правові позиції.

Так, Верховний Суд України в своїй постанові від 30.10.2013р. по справі № 6-110цс 13, дійшов висновку, що «Оскільки у справі, яка переглядається, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 979-ІV (Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати») як спеціального закону (положення якого не застосовано судами до спірних правовідносин), що містить норми щодо укладення договору іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, спірний договір не підлягає визнанню недійсним.»

Таким чином, у справі про перегляд рішення в якій подано заяву, судами встановлено, що спірний договір іпотеки було укладено до виникнення між позивачкою та ТОВ «Екобуд» правовідносин щодо передачі у власність ОСОБА1 квартири НОМЕР2 у будинку АДРЕСА_1.»

Також Верховний Суд України в свої постановах від 15.05.2013р. у справі № 6-36цс13 та у постанові від 25.09.2013р. у справі №6-85цс13, № 6-134цс13 від 04.12.2013р., № 6-70цс13 від 25.09.2013р., № 6-98цс13 від 02.10.2013р., № 6-85цс13 від 25.09.2013р., № 6-72цс13 від 04.09.2013р. дійшов висновку, що «Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, і частково Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який установлює обов'язковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що іпотечні договори від 07.09.2006р. та від 13.092005р. були укладені у повній відповідності до чинного на момент їх укладення законодавства, зокрема ч.2 статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення спірних іпотечних договорів), а також статті 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», умови договорів іпотеки не суперечили та не були заборонені вищенаведеними законами.

Крім того, іпотечний договір є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не правочином щодо розпорядження майновими правами.

Відтак, інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво № 217/F від 16.11.2005 р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р. є таким, що порушує права позивача озивача як іпотекодержателя за іпотечним договором, укладеним 13.09.2005р. та укладений з порушенням норм чинного законодавства та ь визнати його недійсним.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 18.04.2017р. в присутності представників учасників провадження.

На підставі вищевикладених норм права та керуючись ст.ст.44 - 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво) № 217/F від 16.11.2005 р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004 р.

3.Стягнути з ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (73042, м.Херсон, вул. Ціолковського, 50, ) на користь ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" (01030, м. Київ, вул. Пирогова, буд. 6-а, ) судовий збір в сумі 689,00 грн.

4.Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) на користь ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" (01030, м. Київ, вул. Пирогова, буд. 6-а, ) судовий збір в сумі 689,00 грн.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.05.2017 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна