РІШЕННЯ

25 квітня 2017 року Справа № 913/230/17

Провадження №17/913/230/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ, в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Харків,

до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, м. Лисичанськ Луганської області,

про стягнення 151944,01 грн.

Суддя Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю №743 від 12.12.2016;

від відповідача представник не прибув.

Суть спору: позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованість в сумі 151944,01 грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів, що проживають на території м. Лисичанськ Луганської області, в період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем як оператором телекомунікацій надаються телекомунікаційні послуги споживачам, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги згідно із Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», «Про прокуратуру», якими встановлено пільги з оплати їх вартості. Відповідно до чинного законодавства на відповідача як розпорядника коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення покладено обовязок здійснювати розрахунки з постачальниками послуг пільговим категоріям громадян. Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства кошти на відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів в період з 01.01.2016 по 31.12.2016, на рахунок позивача від відповідача не надійшли, у звязку з чим виник заявлений до стягнення борг.

Позивачем надані витребувані господарським судом документи та письмові пояснення від 20.04.2017 №26-15/347, в яких він повідомив про подання до відповідача на паперових та електронних носіях розрахунків вартості послуг наданих пільговикам за січень квітень 2016 року за формою « 2-пільга» та надав розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за формою « 2-пільга» за січень-грудень 2016 року, які долучені до матеріалів справи.

Від відповідача 10.04.2017 до суду надійшов відзив на позовну заяву №2732 від 31.03.2017, в якому заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне.

Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (далі УПСЗН) є виконавчим органом Лисичанської міської ради, тобто органом місцевого самоврядування. Дії УПСЗН регламентуються Законом України «Про місцеве самоврядування в України» від 21.05.1997 №280/97-ВР. Згідно ч. 3 ст. 24 цього Закону, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно із п.9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України (далі БК України), видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, в тому числі на надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення.

Згідно з п.п. б п.4 ч.1 ст.89 та ст.102 БК України, видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій). Відповідно до п.48 ч.1 ст.2 БК України, субвенції використовуються тільки на певну мету і тільки в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат (п.4 вищезазначеного Порядку).

Статтею 46 БК України визначені стадії виконання бюджету за видатками та кредитуванням, а саме:

1) встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на основі та в межах затвердженого розпису бюджету;

2) затвердження кошторисів, паспортів бюджетних програм (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), а також порядків використання бюджетних коштів;

3) взяття бюджетних зобов'язань.

Згідно з п.7 ч.1 ст.2 БК України, бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Відповідач зазначив, що взяття бюджетних зобов'язань можливе тільки за наявності встановлених бюджетних асигнувань та затвердження відповідних кошторисів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не передбачено видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку.

Відповідно до ст.77 БК України, відповідні місцеві ради при затвердженні місцевих бюджетів мають врахувати обсяги міжбюджетних трансфертів та інші положення (необхідні для формування місцевих бюджетів), затверджені Верховною Радою України у другому читанні. У двотижневий строк з дня офіційного опублікування закону про Державний бюджет України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, відповідна місцева рада приводять обсяги міжбюджетних трансфертів у відповідність із законом про Державний бюджет України.

Рішенням Лисичанської міської ради від 24.12.2015 №4/33 «Про міський бюджет на 2016 рік» не визначені доходи та видатки міського бюджету на пільги з послуг звязку. Бюджетні асигнування в 2016 році за бюджетною програмою «Пільги окремим категоріям громадян з послуг зв'язку» УПСЗН не передбачені, кошторис не затверджений, договір про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян не укладений.

Стаття 91 БК України (в редакції до 01.01.2017) не передбачає пільги з послуг звязку як видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

Отже, відповідач вважає, що відшкодування витрат за послуги зв'язку пільговим категоріям громадян є неможливим з огляду на діюче законодавство, зокрема, норми Бюджетного кодексу України.

У звязку з викладеним, УПСЗН вважає, що не має правових підстав взяти зобовязання на відшкодування послуг звязку наданих протягом 2016 року.

Крім того, від відповідача подана заява №2731 від 31.03.2017, в якій просить розглянути справу без його участі.

Судом заяву відповідача прийнято до уваги.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд

в с т а н о в и в:

ПАТ Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам фізичним особам, в тому числі тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.01.2016 до 31.12.2016 (включно) позивачем були надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Лисичанськ Луганської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117) та на яких поширювались дії п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. З ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ч. 5 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 4 ч.3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства».

Позивачем заповнювалися та надсилалися відповідачу форми « 2-пільга» для розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на електронному носії.

Факт направлення форми « 2-пільга» на електронну адресу відповідача підтверджується наданим скріншотом (знімком) екрану компютера позивача, з якого були відправлені списки та копіями листів від 06.06.2016 №23, від 26.07.2016 №29, від 04.08.2016 №33, від 05.09.2016 №38, від 08.10.2016 №42, від 04.11.2016 №45, від 08.12.2016 №49, 13.06.2016 №2 про направлення в електронному вигляді розрахунку вартості послуг, наданих пільговій категорії населення м. Лисичанськ у період з 01.01.2016 до 31.12.2016 (включно) за формою « 2-пільга», які долучені до матеріалів справи.

Після отримання списків громадян, яким були надані послуги звязку на пільгових умовах за формою « 2-пільга», відповідач зобовязаний звірити інформацію, що міститься у реєстрі, з інформацією, яка надійшла від позивача та у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, провести уточнення інформації, що стосується виявлених розбіжностей, скласти акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга» та подати зазначені акти звіряння до фінансового органу Лисичанської міської ради.

Водночас, відповідач допустив порушення, як розпорядник бюджетних коштів на компенсацію пільг окремим категоріям громадян з послуг зв'язку, щодо своєчасного відшкодування отриманих послуг, у зв'язку з чим станом на момент звернення із даним позовом до суду за період з 01.01.2016 до 31.12.2016 (включно) у нього виникла заборгованість перед позивачем за послуги звязку, надані на пільгових умовах, в сумі 151944,01 грн.

Невиконання з боку відповідача зобовязань щодо відшкодування втрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню послуг звязку на пільгових умовах, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач заперечує проти вимог позивача з підстав викладених вище у відзиві на позов.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012 за №295, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України від 23.03.2000 №1584-ІІІ «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства», Законом України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг відбувається за відшкодуванням витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Згідно з п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі Постанова №256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно з п.3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Враховуючи викладене, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м. Лисичанськ Луганської області є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області.

Таким чином, саме на відповідача згідно положень Порядку та Постанови №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 було запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Згідно з п. 3 Положення, відповідача визначено уповноваженим органом, який, в тому числі, здійснює ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга».

Відповідно до ч. 1 п.10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

У п. 11 Положення зазначено, що уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»;

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга».

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 №535 затверджено форму для розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних наданням пільг « 2-пільга» та Інструкцію про порядок її заповнення.

Як свідчать матеріали справи, позивачем були заповнені та надіслані відповідачу форми « 2-пільга» для розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на паперових та електронних носіях.

Факт направлення форми « 2-пільга» на електронну адресу відповідача підтверджується наданими до матеріалів справи скриншотом (знімком) з екрану компютера позивача, з якого були відправлені списки та копії листів від 06.06.2016 №23, від 26.07.2016 №29, від 04.08.2016 №33, від 05.09.2016 №38, від 08.10.2016 №42, від 04.11.2016 №45, від 08.12.2016 №49, 13.06.2016 №2 про направлення в електронному вигляді розрахунку вартості послуг, наданих пільговій категорії населення за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (включно) за формою « 2-пільга», які долучені до матеріалів справи.

Файли були відправлені у форматі DBF, що відповідає Опису електронного формату форми « 2-пільга» (додаток до Наказу №535), відповідно до якого підприємства та організації, що надають послуги, формують та надають до управління праці та соціального захисту населення розрахунки на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг окремим категоріям громадян у вигляді файлів DBF або ТХТ-формату.

У п.11 Постанови КМУ від 29.01.2003 №117 встановлено, що після отримання списків громадян, яким були надані послуги звязку на пільгових умовах за формою « 2-пільга», відповідач був зобовязаний звірити інформацію, що міститься у Реєстрі, з інформацією, яка надійшла від позивача; у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, провести уточнення інформації, що стосується виявлених розбіжностей; скласти акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга» та подати зазначені акти звіряння до фінансового органу Лисичанської міської ради.

Вимоги Постанови №117 кореспондуються з нормами п.5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, що затверджений Постановою №256.

Водночас, відповідачем звірення розрахунків за формою « 3-пільга» здійснено не було.

Постановою Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» встановлено, що оскільки ст.530 ЦК України не визначена форма предявлення вимоги кредитором останній може здійснювати своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобовязаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства звязку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві звязку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, незявлення на визначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу предявленою.

Отже, щомісячне направлення позивачем відповідачу розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, за формою "2-пільга, яка містить всі необхідні відомості, засвідчує факт надання послуг та вказує суму, що підлягає відшкодуванню, можна вважати письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобовязання в розумінні ст.530 Цивільного кодексу України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листами від 06.06.2016 №23, від 26.07.2016 №29, від 04.08.2016 №33, від 05.09.2016 №38, від 08.10.2016 №42, від 04.11.2016 №45, від 08.12.2016 №49, 13.06.2016 №2 про необхідність відшкодування витрат підприємства за надані населенню пільги на послуги звязку.

З урахуванням вкладеного, матеріалами справи підтверджується, що позивачем у звязку з наданими у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (включно) телекомунікаційними послугами споживачам, які мають пільги, були надіслані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг, згідно з формою « 2-пільга».

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем, внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів, що проживають на території м. Лисичанськ Луганської області, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, відповідачем відшкодовані не були, у звязку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 151944,01 грн., що підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем, тому підлягає стягненню в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов щодо неналежного бюджетного фінансування суд не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України визначено, що зобов'язання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

У абзаці третьому п.2.10 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 №309, визначено, що бюджетні зобовязання та бюджетні фінансові зобовязання розпорядників бюджетних коштів обліковуються органами Казначейства в бухгалтерському обліку виконання бюджетів та відображаються у звітності про виконання бюджетів. Обсяг бюджетних зобовязань, взятих установою протягом бюджетного періоду, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобовязаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетним зобовязаннями в поточному році.

Суд звертає увагу, що Міністерство фінансів України у листі від 31.08.2016 №31-09010-16-16/24984 вказало на можливість надання пільг місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів у випадку відсутності субвенцій з державного бюджету (а.с.51).

Отже, відповідач був зобовязаний щомісячно здійснювати розрахунки з позивачем, або з дня отримання субвенції з державного бюджету, або за відсутності такої субвенції - за рахунок коштів місцевого бюджету.

Судом при прийнятті рішення також враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №3-28гс12.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

З урахуванням викладеного, позов слід задовольнити повністю в сумі 151944,01 грн. з віднесенням судових витрат на відповідача в повному обсязі, відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, вул. Малиновського, буд.22А, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100, ідентифікаційний код 24205528, на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», бульвар Т. Шевченка, буд.18, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 21560766, в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Нетіченська набережна, буд.8, м. Харків, 61010, ідентифікаційний код 25614660, грошові кошти у сумі 151944,01 грн. та судовий збір у сумі 2279,91 грн., видати наказ.

У судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено: 03.05.2017.

Суддя О.С. Фонова