ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.05.2017 Справа № 904/4786/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля", м. Дніпро

до Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, м. Дніпро

про зобов'язання примусового виконання умов мирової угоди

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. б/№ від 10.01.2017)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. б/№ від 04.01.2017)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зобов'язання примусового виконання умов мирової угоди.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2016 року у справі № 904/203/16, в частині повної та своєчасної сплати заборгованості у встановлений строк, а саме до 31.12.2016.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2017 порушено провадження у справі а розгляд призначено в судовому засіданні на 11.05.2017.

11.05.2017 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Управлінням капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації було прострочено термін оплати заборгованості з незалежних від нього причин, оскільки кошти були зараховані казначейством на рахунок відповідача 30.03.2017. Одночасно з цим, відповідач вказав на те, що він має наміри повністю виконати умови мирової угоди, та просив суд встановити новий термін для виконання зобов'язання до 30.06.2017 включно.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2016 було затверджено мирову угоду, відповідно до пункту 1 якої відповідач визнає, що його заборгованість перед позивачем на момент укладення цієї мирової угоди становить 98 270,80 грн. (дев'яносто вісім тисяч двісті сімдесят гривень 80 коп.).

Згідно з п. 2. мирової угоди, відповідач гарантує, що заборгованість, яка дорівнює 98 270, 80 грн. (дев'яносто вісім тисяч двісті сімдесят гривень 80 коп.) буде погашена перед позивачем до 31 грудня 2016 р.

Звертаючись до господарського суду з цим позовом, позивач зазначає, що станом 11.04.2017 мирова угода, затверджена ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2016 у справі №904/203/16 відповідачем не виконана, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції яка була чинною на дату затвердження мирової угоди, виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер cтягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Позиція Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 23.09.2015 року (справа № 6-274цс15), ухваленій при перегляді рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 10.03.2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2015 року з мотивів неоднакового застосування судами касаційних інстанцій норм матеріального права, зводиться до того, що однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

При цьому, аналізуючи законодавчі акти, Верховний Суд України зазначив наступне.

Пунктом 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак, Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" положення пункту 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" виключено.

На підставі цього Верховний Суд України, надаючи правову оцінку ухвалі суду від 24.02.2010 року про затвердження мирової угоди у справі, що ним переглядалася, дійшов висновку про те, що на момент постановлення вказаної ухвали суду вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

За висновком Верховного Суду України системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

За частиною першою, другою статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За вказаних обставин позивач не позбавлений права на судовий захист у випадку порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за вказаною мировою угодою.

Сторонами не заперечується заборгованість відповідача станом на травень 2017 у загальній сумі 98270,80 грн.

За умовами мирової угоди строк сплати вказаних платежів є таким, що настав.

Доказів щодо погашення вказаної заборгованості відповідач суду не надав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

На підтвердження виникнення у відповідача обов'язкових до виконання зобов'язань за мировою угодою є позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 04.07.2011 року (справа № 3-65гс11), ухваленій з мотивів неоднакового застосування судами касаційних інстанцій норм матеріального права (постанови Вищого господарського суду України від 16.02.2011 року у справі № 13/210/10 та у справі № 28/130/10).

Суть її зводиться до того, що висновки про те, що мирова угода, яка затверджена судом, не може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України "Про виконавче провадження", є необґрунтованими.

Неналежне виконання відповідачем умов мирової угоди та розмір заборгованості доведені матеріалами справи, в зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 98270,80 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Зобов'язати Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, код 04011650) виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2016 у справі №904/203/16, шляхом стягнення з Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, код 04011650) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" (49126, м. Дніпро, б-р. Слави, буд.45, код 33384123) заборгованості у розмірі 98 270, 80 грн., про що видати наказ.

Стягнути з Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, код 04011650) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" (49126, м. Дніпро, б-р. Слави, буд.45, код 33384123) судовий збір у сумі 1600,00 грн., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.05.2017

Суддя ОСОБА_3