ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 920/828/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представника:

позивача ОСОБА_1 (довіреність від 02.02.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вх.№822 С/2) на рішення Господарського суду Сумської області від 22.12.2016 у справі №920/828/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Беєве», с. Беєве Липоводолинського району Сумської області

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми

про визнання права на поновлення договорів оренди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач, ТОВ «Беєве», звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом про визнання поновленим договір оренди землі від 15 серпня 2008 року, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 серпня 2008 року № 95; зобовязання відповідача вжити заходів, щодо укладення з позивачем додаткової угоди до договору оренди землі від 15 серпня 2008 року, зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 серпня 2008 року за № 95, відповідно вимог частин восьмої, девятої статті 33 Закону України Про оренду землі на умовах визначених сторонами; визнання поновленим договір оренди землі від 15 серпня 2008 року, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області, про що в Державному реєстрі вчинено запис від 15 серпня 2008 року за № 96; зобовязання Головне управління Держгеокадастру у Сумській області вжити заходів, щодо укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю Беєве додаткової угоди до договору оренди землі від 15 серпня 2008 року, зареєстрованого у Відділ Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 серпня 2008 року за № 96, відповідно до вимог частин восьмої, девятої статті 33 Закону України Про оренду землі на умовах визначених сторонами.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2016 у даній справі відповідача Головне управління Держземагенства у Сумській області замінено на Головне управління Держгеокадастру у Сумській області.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.12.2016 у справі №920/828/16 (суддя Левченко П.І.) позовні вимоги задоволено частково, зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області вжити заходів щодо укладення з ТОВ Беєве додаткової угоди до договору оренди землі від 15.08.2008р., зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.08.2008 р. за № 95, відповідно вимог частин восьмої, девятої статті 33 Закону України Про оренду землі на умовах, визначених сторонами;

стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю Беєве (42512, Сумська область, Липоводолинський район, с. Беєве, ідентифікаційний код 34072062);

боржник: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 108, ідентифікаційний код 3976885);

зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області вжити заходів щодо укладення з ТОВ Беєве додаткової угоди до договору оренди землі від 15.08.2008р., зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.08.2008р. за №96, відповідно до вимог частин восьмої, девятої статті 33 Закону України Про оренду землі на умовах, визначених сторонами;

стягувач: ТОВ Беєве (42512, Сумська область, Липоводолинський район, с. Беєве, ідентифікаційний код 34072062);

боржник: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 108, ідентифікаційний код 3976885);

в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області з вказаним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 22.12.2016 по справі № 920/828/16 повністю скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Разом зі скаргою, апелянтом заявлене клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 В обґрунтування доводів щодо необхідності долучення вказаних осіб до участі у справі, апелянтом зазначено, що цим особам у 2011 році відповідно до розпорядження голови Липоводолинської РДА від 27.12.2010 №677 надано у приватну власність частину спірної земельної ділянки. До клопотання додано копії державних актів про право власності вказаних осіб на земельні ділянки, кожна площею 2,0000 га, на території Беєвської сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.04.2017 та зазначено, що клопотання апелянта про залучення третіх осіб буде розглянуте під час судового засідання.

03.04.2017 від відповідача на вимогу суду надані документи на підтвердження у в.о. начальника управління ОСОБА_11 прав на уповноваження ОСОБА_12 представляти інтереси управління.

07.04.2017 від позивача надійшов відзив (вх. №3845).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 розгляд справи відкладено на 11.05.2017.

10.05.2017 від апелянта електронною поштою (№791) надійшла заява, яку залишено колегією суддів без розгляду, оскільки заява, всупереч п. 1.5.4 Інструкції з діловодства в господарських судах України, не засвідчена електронним цифровим підписом.

Відповідач в судове засідання 11.05.2017 не прибув.

Позивач в судовому засіданні 11.05.2017 заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав свій відзив, просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши клопотання апелянта про залучення третіх осіб до участі у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до статті 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Заявляючи клопотання про залучення третіх осіб до участі у даній справі, апелянт не навів на чиєму боці (позивача чи відповідача) він просить залучити третіх осіб, тобто фактично не визначив їх процесуальний статус. При цьому, надані заявником докази в обгрунтування наявності підстав для залучення фізичних осіб до участі у справі, не свідчать про наявність юридичного інтересу вказаних осіб у даній справі, оскільки з цих документів неможливо встановити, що частину саме спірної земельної ділянки було надано вказаним особам у власність. Державні акти на право власності на земельну ділянку та плани меж земельної ділянки не відображають інформації про те, що фізичним особам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 надано у власність земельні ділянки, які є частиною земельної ділянки наданої в оренду позивачу, у відповідності до договорів оренди землі від 15.08.2008.

До того ж, заявником не обгрунтовано поважність причини не звернення з таким клопотанням до суду першої інстанції, а також неможливість подання такого клопотання до суду першої інстанції. Відповідних доказів до матеріалів справи не надано.

У судові засідання в апеляційній інстанції представник апелянта не зявлявся, додаткових пояснень та доводів, доказів в обгрунтування заявленого клопотання не надавав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

15.08.2008 року між позивачем (орендарем) та Липоводолинською районною державною адміністрацією (орендодавцем), публічним правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, був укладений договір оренди землі, за яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 250,0496 га, з яких: 34,1495 га ріллі, 153,7856 га сіножатей та 62,1145 га пасовищ, які знаходяться на території Беєвської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Цей договір зареєстрований у Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру 15.08.2008 року за № 96.

Відповідно до пункту 8 вказаного договору, строк його дії 5 років, тобто до 15.08.2013 року. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Якщо орендар продовжує користуватися після закінчення договору оренди та за відсутності письмового заперечення орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самій строк на тих самих умовах які були передбачені договором.

Пунктом 9 вказаного договору, сторони врегулювали, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовій формі в розмірі 1,5% - 12596,20 грн. в рік від нормативної грошової оцінки.

15.08.2008 року між позивачем (орендарем) та Липоводолинською районною державною адміністрацією (орендодавцем), публічним правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, був укладений договір оренди землі, за яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 42,5980 га, з яких: 19,5904 га сіножатей та 23,0076 га пасовищ, які знаходяться на території Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Цей договір зареєстрований у Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру 15.08.2008 року за № 95.

Відповідно до пункту 8 вказаного договору, строк його дії 5 років, тобто до 15.08.2013 року. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Якщо орендар продовжує користуватися після закінчення договору оренди та за відсутності письмового заперечення орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самій строк на тих самих умовах які були передбачені договором.

Пунктом 9 вказаного договору, сторони врегулювали, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовій формі в розмірі 1,5% - 1318,68 грн. в рік від нормативної грошової оцінки.

Актами приймання-передачі земельних ділянок, що передаються в оренду від 15.05.2008, позивачу передані у користування земельні ділянки у відповідності до договорів оренди землі від 15.08.2008.

14.05.2013 ТОВ «Беєве» звернулось до Липоводолинської державної адміністрації з клопотанням про поновлення дії договорів оренди від 15.08.2008 року терміном на 5 років. До вказаного клопотання заявником надано примірники додаткових угод.

17.05.2013 ТОВ «Беєве» звернулось до Головного управління Держземагенства у Сумській області з клопотанням про поновлення дії спірних договорів. До вказаного клопотання заявником надано примірники додаткових угод.

Листування між вказаними сторонами підтверджується копією витягу з Журналу обліку вихідної кореспонденції ТОВ «Беєве» за 2013 р (а.с. 187-189 т.2).

01.06.2013 Головне управління Держземагенства у Сумській області листом надало відповідь, що не вважає за можливе продовження дії договорів оренди, оскільки ТОВ «Беєве» втратило переважне право на поновлення договорів оренди, тому що завчасно, не подано лист-повідомлення про поновлення договорів оренди землі. Також, зауважено, що орендарю необхідно було повідомити ГУ Держземагенства у Сумській області щодо свого бажання поновити договір оренди земельних ділянок не пізніше 17.05.2013 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що він не втратив переважного права на поновлення дії договорів оренди землі, оскільки завчасно звернувся до орендодавця з клопотанням про поновлення дії договорів оренди землі. Також, позивачем вказано, що на момент подання позову він продовжує користуватися земельними ділянками, наданими йому у користування на праві оренди, відповідно до договорів від 15.08.2008, та систематично сплачує оренду плату, заборгованість відсутня. А тому, з посиланням на ч. 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» вважає, що має переважне право на поновлення вказаного договору, яке відповідачем порушене, та є підставою для поновлення договору оренди земельної ділянки.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд зазначив, що незважаючи на те, що договори оренди землі від 15.08.2008 року, згідно частини шостої статті 33 Закону України Про оренду землі, вважаються поновленими, суд не може задовольнити позовні вимоги позивача про визнання поновленими вищезгаданих договорів оренди, оскільки згідно тієї ж частини шостої статті 33 Закону України Про оренду землі у цьому випадку має бути укладена додаткова угода про поновлення договору оренди землі і укладення такої додаткової угоди до кожного з договорів є обовязковим, згідно частини восьмої статті 33 того ж Закону. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача вжити заходів щодо укладення з позивачем додаткових угод до договорів оренди землі від 15.08.2008 року відповідно до вимог частин шостої, восьмої, девятої статті 33 Закону України Про оренду землі на умовах визначених сторонами є правомірними і підлягають задоволенню, хоча суд не вважає їх ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, який має законне беззаперечне право на поновлення договорів оренди землі від 15.08.2008 року на той самий строк (на 5 років до 15.08.2013 року) і на тих самих умова, які були передбачені договорами.

З такими висновками погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Законом України Про оренду землі визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Так, статтею 13 Закону України Про оренду землі передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об'єктом оренди є земельна ділянка.

Частиною 1 ст. 777 ЦК України закріплене переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-219цс14 від 25.02.2015).

Положеннями частин 1-6 статті 33 Закону України «Про оренди землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Як зазначалось, у пункті 8 договорів оренди землі від 15.08.2008, сторони обумовили, що після закінчення терміну дії орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами існувало листування з приводу поновлення договорів оренди землі від 15.08.2008. Згідно копії витягу із Журналу обліку вихідної кореспонденції ТОВ «Беєве» за 2013 рік (а.с. 187-189 т.2), 14.05.2013 останнім направлено стороні договору, орендодавцю, Липоводолинській РДА повідомлення про намір поновлення договорів оренди від 15.08.2008. Але заявник отримав усну відповідь про зміни в законодавстві та необхідність звернення з таким клопотанням до Головного управління Держземагенства у Сумській області.

Колегія суддів враховує, що частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України (зміни до якої вступили в дію з 01.01.2013) визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Указом Президента України від 08.04.2011 року №445 затверджено Положення про Державне земельне агентство України, у відповідності до якого, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 № 258 затверджено Положення про Головне управління Держземагенства в області, яке є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Отже, у відповідності до приписів частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, Головному управлінню Держземагенства в області передано функції розпорядників землями сільськогосподарського призначення.

У відповідності до пункту 36 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Отже, фактично у 2011 році повноваження Липоводолинської РДА щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення на території Липоводолинської РДА передані ГУ Держземагенства у Сумській області, однак, зміни про те, що орендодавцем за спірними договорами стало ГУ Держземагенства у Сумській області внесені не були. Тому, колегія суддів вважає належним доказом повідомлення 14.05.2013 орендодавця про намір поновити дію договорів оренди від 15.08.2008 шляхом направлення такого клопотання (а.с. 141 т.1) саме Липоводолинскій РДА, як стороні договорів оренди землі від 15.08.2008, з огляду на відсутність внесення відповідних змін до вказаних договорів.

До того ж, копією витягу із Журналу обліку вихідної кореспонденції ТОВ «Беєве» за 2013 рік (а.с. 187-189 т.2) підтверджується направлення 17.05.2013, тобто за 90 днів до закінчення дії договору, ГУ Держземагенства у Сумській області клопотання про поновлення договорів оренди землі від 15.08.2008.

Однак, відмовляючи у поновленні строку дії спірних договорів оренди від 15.08.2008, ГУ Держземагенства у Сумській області безпідставно зазначило, що ТОВ «Беєве» втратило переважне право на поновлення спірних договорів через відсутність завчасного звернення орендаря з листом-повідомленням щодо поновлення сказаних договорів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем приписів частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо своєчасного направлення орендодавцю листа повідомлення про намір поновити дію спірних договорів оренди землі.

Згідно частини восьмої статті 33 Закону України Про оренду землі, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку.

Як зазначає позивач, та це підтверджується матеріалами справи (копіями податкових декларацій по податку на землю та копіями платіжних доручень про сплату орендної плати за період з 2013 по 2016 включно), ТОВ «Беєве» після спливу строку дії договорів продовжує користуватися земельними ділянками по теперішній час, а також належно виконує свої зобовязання за спірними договорами, зокрема в частині сплати орендної плати.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення орендаря щодо заперечень орендодавця поновлювати спірні договори протягом місяця після закінчення строку договорів (у період з 16.08.2013 року по 15.09.2013 року). Відповіді ГУ Держземагенства у Сумській області від 01.06.2013 (а.с. 145-147 т.1) містять безпідставні застереження щодо порушення орендарем приписів частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» в частині несвоєчасного звернення останнього з листом про поновлення дії договорів оренди.

Поновлення договорів з метою реєстрації права оренди орендаря на наступний строк має бути оформлене додатковими угодами про поновлення договорів оренди землі, які мають бути укладені сторонами в обовязковому порядку, згідно частини шостої та восьмої статті 33 Закону України Про оренду землі. Автоматичного поновлення договорів оренди не відбувається.

Тому, колегія суддів, враховуючи наведені приписи законодавства та обставини, що склалися у даній справі, вважає, що дію договорів оренди землі від 15.08.2008 має бути поновлено. Разом з тим, колегія суддів погоджується з тим, що в судовому порядку такі договори не можуть бути поновлені оскільки згідно частини шостої статті 33 Закону України Про оренду землі, має бути укладена додаткова угода про поновлення договору оренди землі і укладення такої додаткової угоди до кожного з договорів є обовязковим, згідно частини восьмої статті 33 того ж Закону. Враховуючи відсутність вимоги про визнання укладеною додаткових угод в судовому порядку, вимоги позивача про визнання спірних договорів оренди поновленими, є такими, що задоволенню не підлягають.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», положення якої відповідно до ст.ст. 2, 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Право особи на справедливий судовий розгляд при визначенні її цивільних прав і обов'язків забезпечується і конкретизується у тому числі через право на судовий захист або доступ до суду та право на рівні процесуальні можливості сторін.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Згідно частини 2 та 3 вказаної статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Право на судовий захист або доступ до суду кореспондує положення ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, яке є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої права і свободи людини і громадянина захищаються судом, та ч. 2 ст. 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Конституційний суд України у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України зазначив про те, що положення даної статті, у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи і встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту своїх прав і свобод.

Вирішальним при оцінці ефективності засобу юридичного захисту, у тому числі і судового, є те, що на підставі звернення особи із відповідною скаргою про виправлення певної ситуації, суд здатний і має як найшвидше її виправити. Засіб є «ефективним», якщо його можна використати як для прискорення вирішення справи судом, так і для забезпечення скаржника адекватним відшкодуванням за затримки, які вже сталися.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відмова відповідача від поновлення дії договорів оренди землі від 15.08.2008 порушує його права як орендаря та протирічить нормам чинного законодавства. А враховуючи, що позивачем завчасно направлено відповідачу клопотання про поновлення договорів оренди з примірниками додаткових угод, які залишились останнім не підписані, позивач вважає, що орендодавцем порушено приписи частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», та вважає, що укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, на підставі цієї статті, здійснюється, зокрема, з уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Тобто, позивач фактично просить суд зобовязати відповідача виконати свій обовязок, передбачений приписами наведеної статті.

Тому, на думку колегії суддів, обраний позивачем у даній справі спосіб захисту права шляхом зобовязання відповідача вжити заходи щодо укладення додаткових угод на умовах визначених сторонами, при наявності таких підстав, повністю відповідає приписам чинного законодавства та є адекватним у розумінні статей 15, 16 ЦК України.

Таким чином, з огляду на те, що орендар (позивач) продовжує користуватися наданими йому на праві оренди земельними ділянками, у відповідності до договорів оренди землі від 15.08.2008, а також належно виконує свої обовязки за договором, зокрема, щодо сплати орендної плати, та, враховуючи відсутність у матеріалах справи письмового заперечення орендодавця у поновленні договорів оренди землі від 15.08.2008 року, яке мало бути надіслане орендодавцем орендареві протягом одного місяця після закінчення строку договору, колегія суддів вважає, що права орендаря, ТОВ «Беєве» щодо поновлення дії договорів оренди землі від 15.08.2008 є порушеними, а отже підлягають захисту в судовому порядку.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідачем зазначено, що вимога про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо укладення додаткових угод до договорів оренди землі від 15.08.2008 на умовах визначених сторонами, протирічить положенням пункту 2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.05.2011 року «Про деякі питання розгляду у спорах, що виникають із земельних відносин» де вказано, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято.

Апелянтом також зазначено, що судом першої інстанції не було досліджено обставини надання фізичним особам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у власність земельні ділянки із земель, що були надані позивачу в оренду на підставі договорів від 15.08.2008р.

Вказані доводи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки обставини щодо надання вказаним фізичним особам у власність земельні ділянки із земель, що були надані позивачу в оренду на підставі договорів від 15.08.2008р. не могли бути предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки відповідачем не було надано суду відповідних доказів під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, що виходячи з приписів статті 33 ГПК України, є обов`язком сторони у справі, та у відповідності до приписів статті 101 ГПК України не може бути підставою для скасування судового рішення. Крім того, Головне управління Держземагенства у Сумській області, публічним правонаступником якого є відповідач у даній справі, повинен був, з урахуванням обставин надання земельних ділянок у власність громадян, внести відповідні зміни до договору.

До того ж, приймаючи рішення щодо зобовязання відповідача вжити заходів щодо укладення додаткових угод до спірних договорів оренди від 15.08.2008, судом встановлено порушення вимог закону з боку відповідача, тобто фактично встановлено невиконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених нормами Закону України «Про оренду землі». Судом зобов`язано відповідача вжити заходів щодо укладення додаткових угод, на умовах визначених сторонами. Тобто, судом фактично зобовязано відповідача виконати свій обовязок, передбачений законом. При цьому, судом визначено, що відповідач повинен вжити заходів щодо укладення додаткових угод до спірних договорів оренди саме на умовах визначених сторонами, тобто з урахуванням свободи договору, передбаченої нормами статті 627 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання рішення у даній справі Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області позивачу направлено примірники додаткових угод про поновлення терміну дії договорів оренди землі від 30.01.2017, які підписані позивачем та направлені відповідачу. Як вбачається, відповідачем змінені умови договорів оренди, в тому числі, щодо ставки та розміру орендної плати, вказані зміни прийняті позивачем. До того ж, як зазначив представник позивача в судовому засіданні, ТОВ «Беєве» сплачує орендну плату у 2017 році з урахуванням додаткових угод до договорів оренди землі.

Тобто, такими діями відповідач фактично виконав судове рішення, однак підтвердженням зазначеного має бути державна реєстрація вказаних додаткових угод у встановленому законом порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах та фактичних обставинах справи та не відповідають вимогам закону.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства та матеріалам справи, на підставі чого, рішення Господарського суду Сумської області від 22.12.2016 у справі № 920/828/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 22.12.2016 у справі № 920/828/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.05.17

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.