ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року Справа № 904/10378/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №221юр від 30.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №15 від 06.02.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі №904/10378/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м.Дніпро

до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Дніпро

про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі №904/10378/16 (суддя Назаренко Н.Г.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.09.2016р. №32/01-14/06-16 по справі №15/06-03-1/16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу". Стягнуто з Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Означене рішення місцевого господарського суду Дніпропетровської області вмотивоване тим, що висновок АМК про безпідставне припинення газопостачання не відповідає дійсності, оскільки підставою для його припинення стала наявна заборгованість та подальше несанкціоноване відновлення cпоживачем газопостачання, зафіксоване у встановленому порядку. Зазначені дії не мають характеру зловживання монопольним становищем, оскільки за умов існування конкуренції на цьому ринку, інші суб'єкти господарювання діяли б аналогічним чином, що передбачено нормами діючого законодавства. Суд також зазначив, що рішення АМК в частині зобов'язання вчинити дії по відновленню газопостачання споживачу суперечить вимогам законодавства оскільки за ч.1 ст.48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зобов'язання вчиняти дії передбачено виключно для органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю. Відтак, оспорюване рішення АМК прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідач (Дніпропетровське обласне територіальне відділення АМК України), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вказане рішення прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що на його думку призвело до неправильного вирішення справи по суті. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі №904/10378/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач стверджує, що в порушення ч.1 ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст.ст. 4, 42, 47, 43, 84 ГПК України господарським судом взагалі не зазначено підстав визнання недійсним рішення від 27.09.2016р. №32/01-14/06-16 в частині визнання становища ПАТ "Дніпрогаз" монопольним на ринку розподілу природного газу в зазначених у рішенні територіальних межах міста Дніпро та Дніпропетровської області. Вважає, що судом не враховано, що за змістом приписів ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції. Відповідач вказує на надання судом неправомірною переваги поясненням ПАТ "Дніпрогаз" та його працівникам щодо обставин припинення газопостачання порівняно з поясненнями Заявників. Крім того, на думку апелянта, висновок господарського суду про відсутність у територіального відділення повноважень по зобов'язанню ПАТ "Дніпрогаз" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції прямо протирічить як ч.1 ст.48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", так і усталеній та безспірній практиці розгляду аналогічних судових справ господарськими судами, де органами АМК були встановлені певні зобов'язання по припиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вчинення певних дій.

Позивач (ПАТ "Дніпрогаз") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Вважає, що судом об'єктивно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що під час припинення газопостачання споживачу ОСОБА_3 та споживачу ОСОБА_4 не було порушено встановленого порядку, оскільки підставою для його припинення стала наявна заборгованість та подальше несанкціоноване відновлення споживачем газопостачання, зафіксовані у встановленому порядку. Вказує, що за спірних обставин рішення відповідача про зобов'язання позивача припинити порушення законодавства шляхом відновлення газопостачання споживачу ОСОБА_4 суперечить вимогам діючого законодавства. Вважає, що судом законно і обґрунтовано вжито заходів до захисту порушених прав ПАТ "Дніпрогаз" шляхом визнання оспорюваного рішення АМК недійсним. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення господарського суду залишити без змін.

При перегляді справи судом апеляційної інстанції представники відповідача підтримали вимоги за апеляційною скаргою, а представники позивача заперечували на її задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Додатково представниками сторін надані суду апеляційної інстанції письмові пояснення з міркуваннями щодо спірних обставин справи.

В судових засіданнях оголошувалась перерва з 27.03.2017р. до 19.04.2017р. та до 24.04.2017р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017р. прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кузнєцова І.Л., Орєшкіна Е.В.

В судовому засіданні 24.04.2017р. у зв'язку зі змінами в складі колегії суддів, розгляд справи розпочатий заново та оголошено перерву до 15.05.2017р.

В судовому засіданні 15.05.2017р. судом апеляційної інстанції завершений розгляд справи з проголошенням вступної та резолютивної частини постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що Адміністративна колегія Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №15/06-03-1/16 прийняла рішення №32/01-14/06-16 від 27.09.2016р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (а.с.63-68), яким було:

- визнано, що Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу в територіальних межах м.Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське та радгоспу "Дзержинець" Дніпропетровської області), на якій розташовані газорозподільчі мережі, у період з липня 2014 року по поточний період 2016 (пункт 1 резолютивної частини цього Рішення АМК).

- визнано дії Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" щодо безпідставного припинення газопостачання побутовим споживачам, зокрема, 18.02.2016 року ОСОБА_3., який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та 29.12.2015 року ОСОБА_4., яка мешкає: м. Дніпро, проспект Слобожанського (пр. ім. газети "Правда"АДРЕСА_2, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2 резолютивної частини цього Рішення АМК).

- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" штраф у розмірі 68000 гривень (пункт 3 резолютивної частини цього Рішення АМК).

- зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вчинення у десятиденний строк дій, визначених законодавством у сфері газопостачання країни, які спрямовані на відновлення газопостачання гр.ОСОБА_4, яка мешкає: м. Дніпро, проспект Слобожанського (пр. ім. газети "Правда"АДРЕСА_2 (пункт 4 резолютивної частини цього Рішення АМК).

Не погодившись з означеним рішенням АМК, ПАТ "Дніпрогаз" в межах двомісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", звернулося до господарського суду з позовом про визнання цього рішення недійсним.

Позивач вважає це Рішення АМК незаконним і необґрунтованим, прийнятим при неправильному застосуванні Закону України "Про захист економічної конкуренції" та інших норм матеріального права, оскільки відповідачем при розгляді справи не взято до уваги та не надано належної оцінки істотним обставинам даної справи, внаслідок чого дано невірну правову оцінку діям ПАТ "Дніпрогаз", в той час як з боку підприємства не вчинено дій, які порушують законодавство про захист економічної конкуренції чи нормативно-правові акти у сфері газопостачання населення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача місцевий господарський суд виходив із того, що висновок АМК про безпідставне припинення газопостачання не відповідає дійсності, оскільки підставою для його припинення стала наявна заборгованість та подальше несанкціоноване відновлення cпоживачем газопостачання, зафіксоване у встановленому порядку, а дії ПАТ "Дніпрогаз" по припиненню газопостачання споживачам не мають характеру зловживання монопольним становищем, оскільки за умов існування конкуренції на цьому ринку, інші суб'єкти господарювання діяли б аналогічним чином, що передбачено нормами діючого законодавства.

Відтак причиною даного спору у справі, а також апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції стало питання щодо наявності або відсутності визначених законом підстав для визнання рішення АМК недійсним.

За приписами частини першої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" від 11.01.2001р. №2210-ІІІ встановлено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Порушення законодавства про захист економічної конкуренції є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем (пункт 2 частини першої статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Згідно з частиною другою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" до повноважень саме Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема:

- розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення відповідних розслідувань;

- прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами;

- проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення АМК, це рішення ґрунтується на висновку про порушення з боку ПАТ "Дніпрогаз" порядку припинення газопостачання побутовим споживачам ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3, що мало місце 18.02.2016р., та ОСОБА_4, яка мешкає: АДРЕСА_4, що мало місце 29.12.2015р.

Рішення відповідача вмотивоване, зокрема, тим, що в розумінні статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у період з липня 2014 року та поточний період 2016 року на ринку розподілу природного газу в територіальних межах міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське та радгоспу "Дзержинець" Дніпропетровської області), на якій розташовані газорозподільні мережі, що перебувають у власності (користуванні) Товариства, становище ПАТ "Дніпрогаз" є монопольним (домінуючим), оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента. А вчинені ПАТ "Дніпрогаз" дії щодо безпідставного припинення газопостачання вказаним побутовим споживачам є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

ПАТ "Дніпрогаз" (позивач) зі своєї сторони не заперечує факту свого монопольного становища на ринку розподілу природного газу та газопостачання в місцях мешкання означених побутових споживачів, але вважає, що цей факт не потребував окремому встановленні в пункті 1 резолютивної частини оспорюваного рішення АМК.

Дослідивши доводи сторін з цього питання, колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про природні монополії", діяльність ПАТ "Дніпрогаз" з розподілу природного газу належить до сфер діяльності суб'єктів природних монополій, тобто є частиною ринку, на якому задоволення попиту є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами. Тому встановлення факту монопольного становища є першочерговим для вирішення відповідачем подальших питань, пов'язаних з оцінкою дій чи бездіяльності позивача на предмет чи мають такі дії ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Відтак відповідач, встановивши факт, що діяльність позивача належить до сфер діяльності суб'єктів природних монополій, обґрунтовано визнав позивача суб'єктом господарювання, яке займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу, зазначивши про це в пункті 1 оспорюваного рішення АМК.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що дослідивши взаємовідносини позивача з означеними побутовими споживачами, відповідач зробив невірний висновок про те, що дії ПАТ "Дніпрогаз" з припинення газопостачання цим споживачам є безпідставними та призвело до ущемлення інтересів споживачів, та є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, виходячи з наступного.

Відносини між газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) регулюються Цивільним кодексом України, а також іншими законодавчими актами, зокрема Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу", Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999р. №2246 (надалі - Правила). Ці Правила були діючими в спірний період та втратили чинність 16.07.2016р. Також спірні правовідносини регулюються Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за №1379/27824, що набув чинності 04.12.2015р.

Так, відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 20 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", постачальник має право обмежити або припинити постачання природного газу споживачам у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у разі непроведення розрахунків за спожитий природний газ згідно з умовами договорів.

Відповідно до пунктів 6, 7 і 9 Правил надання населенню послуг з газопостачання, у разі порушення споживачем строків сплати за надані послуги з газопостачання та самовільного використання газу газотранспортне підприємство після інформування споживача здійснює відключення газових приладів від газопостачання. Припинення газопостачання в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі. У разі самовільного відновлення споживачем газопостачання здійснюється механічне від'єднання від діючого газопроводу. Відновлення газопостачання здійснюється газотранспортним підприємством протягом двох робочих днів у містах та п'яти календарних днів у сільській місцевості після усунення порушень, сплати споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газотранспортному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил.

В пункті 19 вказаних вище Правил зазначено, якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальне підприємство протягом наступних п'яти днів не отримало повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання.

У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне підприємство має право відключити споживача від газопостачання.

Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання.

Судом встановлено, що розгляд справи №15/06-03-1/16 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочато за розпорядженням Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.03.2016р., при цьому приводом для цього стала заява гр. ОСОБА_3 із повідомленням про факт безпідставного припинення цьому споживачу газопостачання. Аналогічні дії ПАТ "Дніпрогаз" відносно іншого споживача - гр. ОСОБА_4 стали предметом дослідження вже після початку розгляду даної справи відповідачем.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підставою для припинення 18.02.2016р. постачання природного газу ОСОБА_3 та підставою для припинення 29.12.2015р. постачання природного газу ОСОБА_4 була наявна у цих споживачів заборгованість з оплати за спожитий природний газ, що підтверджується відповідними доказами в матеріалах справи, та не заперечується відповідачем.

Матеріалами даної судової справи підтверджено, що відповідачем було проведено розслідування, чи відповідають дії позивача, які передували та вчинялись в момент припинення газопостачання вказаним споживачам, нормам чинного законодавства, які визначають порядок припинення газопостачання побутовому споживачу, а встановлені при цьому факти та правові оцінки покладені в основу висновку оспорюваного рішення АМК про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції.

Місцевим господарським судом також перевірені дії позивача та встановлено, що дії працівників ПАТ "Дніпрогаз" відповідають положенням Правил надання населенню послуг з газопостачання з огляду на ті обставини, що склались у відносинах ПАТ "Дніпрогаз" зі споживачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з чим погоджується й колегія суддів суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

За визначенням термінів, які наведені в пункті 4 глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем, позивач є оператором газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

У відповідності до статті 38 Закону України "Про ринок природного газу", права та обов'язки Оператора ГРМ визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу. З метою виконання своїх функцій, Оператор ГРМ зобов'язаний, зокрема, вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи; вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

Положення Кодексу газорозподільних систем визначають основні функції газорозподільної системи та оператора ГРМ, відповідно до яких оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу, а однією з основних функцій Оператора ГРМ є: виконання договірних зобов'язань при розподілі (споживанні, передачі) природного газу ГРМ. При цьому рішення Оператора ГРМ повинні базуватися на принципах: об'єктивності, яка полягає в обґрунтуванні прийнятих рішень; прозорості, яка полягає в інформуванні суб'єктів ринку природного газу (у тому числі шляхом розміщення публічної інформації на офіційному веб-сайті) про відповідні правила та порядки взаємовідносин; недискримінації, яка полягає в незастосуванні додаткових обмежень та заборон, не передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання на об'єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках як: несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; несанкціоноване відновлення газоспоживання тощо. Споживач зобов'язаний допустити представників Оператора ГРМ на власні об'єкти та не протидіяти їм при здійсненні заходів з припинення (обмеження) розподілу природного газу. При отриманні від Оператора ГРМ письмової вимоги про самостійне обмеження або припинення споживання (відбору) природного газу споживач зобов'язаний виконати вимогу Оператора ГРМ та самостійно обмежити або припинити споживання (відбір) природного газу.

Відповідно до пункту 5 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування. При несанкціонованому відновленні газоспоживання (розподілу природного газу), відмові представникам Оператора ГРМ в доступі до об'єкта споживача для припинення газопостачання (розподілу природного газу), у тому числі для локалізації чи ліквідації аварійної ситуації, а також після закінчення (розірвання) договору розподілу природного газу Оператор ГРМ може здійснити припинення газопостачання (розподілу природного газу) шляхом механічного від'єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 6 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п'яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 05.11.2014р. споживачу ОСОБА_3 працівниками позивача вручено попередження про припинення газопостачання та наявність заборгованості, яку він мав сплати. 25.12.2014р. представниками позивача припинено газопостачання споживачу ОСОБА_3 шляхом встановлення скоби на кран плити газової (ПГ) №С10713839, про що складено Акт припинення газопостачання від 25.12.2014р. № 2251. Підставою такого припинення було порушення строків сплати за надані послуги газопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість. 15.02.2016р. працівниками позивача складений Акт №339 про відсутність допуску до газових приладів. 18.02.2016р. після отримання доступу до помешкання побутового споживача ОСОБА_3, представниками позивача (оператора ГРМ) було виявлено факт самовільного відновлення газопостачання. За даним фактом складено Акт про порушення №22, який через відмову від підпису споживача було підписано представником Оператора ГРМ та представником балансоутримувача будинку. У цей же день 18.02.2016р. представниками ПАТ "Дніпрогаз" в зв'язку з виявленням несанкціонованого відновлення припинено газопостачання споживачу шляхом механічного від'єднання ПГ - 4 від системи газопостачання, про що складено відповідний Акт №271 від 18.02.2016р., копія якого залишена у споживача. Акт було розглянуто на засіданні комісії ПАТ "Дніпрогаз" 16.03.2016р. та задоволено, згідно акту-розрахунку споживачу в порядку, встановленому розділом XI Кодексу газорозподільних систем було донараховано необлікований обсяг природного газу за несанкціоноване відновлення газопостачання на суму 670,46 грн., з чим споживач погодився та оплатив вказану суму. В подальшому ОСОБА_3 була у встановленому порядку подана заява про відновлення газопостачання від 29.ю02.2016р., роботи з відновлення виконані позивачем безоплатно, про що складений Акт на включення газу від 09.03.2016р.

Стосовно припинення газопостачання у квартирі ОСОБА_4 місцевий господарський суд також вірно встановив, що згідно картки особового рахунку споживача, оплата послуг з газопостачання не здійснювалась ним жодного разу, часткові стягнення боргу відбувались на підставі судових рішень за позовами ПАТ "Дніпрогаз", які споживачем повністю не виконано. Також судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.02.2013р. споживачу працівником ПАТ "Дніпрогаз" було вручено письмове попередження про заборгованість та припинення газопостачання, яке було отримано, але від підпису споживач відмовся. 07.07.2014р. газопостачання у квартирі споживача було припинено у його присутності шляхом встановлення скоби та опломбування, про що складено акт №1403 у двох примірниках, один з яких залишено споживачу. 23.12.2015р. споживачем було надано доступ представникам ПАТ "Дніпрогаз" до квартири, при огляді газових приладів було виявлено зрив пломби та самовільне відновлення газопостачання до газової плити, про що був складений акт про порушення №76 від 23.12.2015р. У зв'язку з несанкціонованим відновленням газопостачання, 29.12.2015р. представниками ПАТ "Дніпрогаз" було припинено газопостачання шляхом механічного від'єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи, про що складено Акт №3052, один примірник якого надано споживачу. Сума заборгованості за надані послуги з газопостачання (за даними позивача) склала 2765,10 грн. Щодо відновлення газопостачання споживачу ОСОБА_4, то такі дії позивачем до цього часу не вчинені, оскільки заборгованість не сплачена.

Таким чином, споживачі були обізнані про наявність заборгованості та умисно порушили вимоги Правил надання населенню послуг з газопостачання. З боку ПАТ "Дніпрогаз" вжито заходів відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання та Кодексу газорозподільних систем, передбачених у разі виявлення вищезазначених порушень з боку споживача.

Наведені факти спростовують висновок відповідача в оспорюваному рішенні АМК про безпідставність припинення газопостачання, адже підставою для його припинення стала наявна заборгованість та подальше несанкціоноване відновлення споживачем газопостачання, що підтверджується відповідними доказами.

Отже, вищезазначені дії ПАТ "Дніпрогаз" не мають характеру зловживання монопольним становищем, оскільки відповідають вимогам закону, а за умов існування конкуренції на цьому ринку, інші суб'єкти господарювання діяли б аналогічним чином, що передбачено нормами діючого законодавства.

Відтак судом встановлено, що відповідач хоча і з'ясував сукупність фактів та дій, які мали місце у відносинах позивача з вказаними побутовими споживачами та слугували приводом для припинення газопостачання, проте не надав їм правильної правової кваліфікації.

Дослідивши доводи сторін даного спору в частині чи мало місце (чи доведене та чи підтверджене матеріалами даної справи) з боку позивача порушення зазначених вище норм чинного законодавства, яке регулює порядок застосування до побутового споживача заходів з припинення газопостачання та його подальше відновлення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011р. "Про деякі питання застосування конкурентного законодавства", вирішуючи питання про наявність або відсутність у діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем, господарському суду необхідно з'ясовувати, яким саме чином такі дії (бездіяльність) призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки.

У даному випадку відповідач мав визначити, які саме дії вчинило ПАТ "Дніпрогаз", чи призвели ці дії до ущемлення інтересів споживачів та чи були б ці дії неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Щодо надання оцінки правомірності дій ПАТ "Дніпрогаз" у відносинах із певними споживачами (характер та ступінь порушення встановлених норм поведінки), то це хоча і є складовою аналізу, проте не є визначальним для остаточного висновку щодо визнання дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Встановлені обставини свідчать, що вчинені позивачем заходи впливу викликані насамперед недобросовісними діями самих споживачів, таких як несвоєчасна сплата за спожитий обсяг природного газу, накопичення заборгованості, відмова від отримання письмового попередження про заборгованість та припинення газопостачання, відмова від підписання актів тощо.

Тому судом першої інстанції правильно встановлено, що висновок відповідача про безпідставне припинення газопостачання споживачам не відповідає дійсності, оскільки підставою для його припинення стала наявна заборгованість та подальше несанкціоноване відновлення газопостачання споживачами, зафіксоване у встановленому порядку, а висновок відповідача про те, що в умовах конкуренції на ринку надання послуг з розподілу газу ПАТ "Дніпрогаз" діяло б іншим чином є неочевидним, а тому необґрунтованим, оскільки будь-який оператор ГРМ при виявлені несанкціонованого відбору природного газу споживачем зобов'язаний був вживати аналогічних заходів з припинення постачання природного газу для уникнення збитків від таких дій споживачів.

Згідно статті 19 Конституції України, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частин 4 і 5 статті 19 Господарського кодексу України, незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються. Органи державної влади і посадові особи зобов'язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено, об'єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб'єктів господарювання. Дії та рішення державних органів контролю та нагляду, а також їх посадових осіб, які проводили інспектування і перевірку, можуть бути оскаржені суб'єктом господарювання у встановленому законодавством порядку.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у встановлених діях позивача по відношенню до вказаних побутових споживачів відсутнє порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в розумінні ст.ст. 13 та 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а тому відсутні підстави для застосування приписів ст. 48 цього ж Закону та прийняття рішення як про визнання ПАТ "Дніпрогаз" суб'єктом господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на зазначеному ринку розподілу природного газу (пункт 1 резолютивної частини оспорюваного рішення АМК), так і про визнання дій ПАТ "Дніпрогаз" щодо безпідставного припинення газопостачання вказаним побутовим споживачам порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом другим статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2 резолютивної частини оспорюваного рішення АМК). Отже, через відсутність порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 резолютивної частини оспорюваного рішення АМК, відсутні й підстави для накладення на ПАТ "Дніпрогаз" штрафу у розмірі 68000,00 грн. (пункт 3 резолютивної частини оспорюваного рішення АМК) та підстави для зобов'язання ПАТ "Дніпрогаз" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вчинення, у десятиденний строк дій, визначених законодавством у сфері газопостачання України, які спрямовані на відновлення газопостачання гр. ОСОБА_4, яка мешкає: м. Дніпро, проспект Слобожанський (пр. ім. газети "Правда")АДРЕСА_5. Тому оспорюване рішення АМК обґрунтовано визнано судом першої інстанції недійсним в повному обсязі.

Вказане вище спростовує доводи апеляційної скарги про не зазначення судом першої інстанції підстав визнання недійсним оспорюваного рішення АМК та порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги відхиляються судом апеляційної інстанції як такі, що не впливають на вирішення справи по суті.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі №904/10378/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови підписаний 16.05.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна