КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа№ 917/1243/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Волощук П.Ю. - довіреність б/н від 20.12.2016;

від відповідача за первісним позовом: Артамонов Н.А. - довіреність № 2-199 від 08.12.2016; Амішанець І.В. - довіреність № 2-198д від 08.12.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016

у справі № 917/1243/16 (головуючий суддя Цюкало Ю.В.)

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування"

про розірвання договору

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (відповідач за первісним позовом) про розірвання Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року з 01.04.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.09.2016 року матеріали справи №917/1243/16 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

В процесі розгляду справи Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" подало зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 265863,62 грн. основного боргу за Договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №3/15-НР від 30.06.2015 року, 20 425,10 грн. пені та 1 856,29 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року у справі № 917/1243/16 зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі №917/1243/16 в задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Украгазвидобування" в особі Філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" грошові кошти: 265 863,62 грн. основного боргу, 1 856,29 грн. 3% річних, 20 425,10 грн. пені та 4322,18 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зокрема, ч. 2 ст. 652, ч. 2 ст. 901 ЦК України, ст. ст. 1, 4 Закону України "Про ринок природного газу", ч. 2 ст. 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт", пп. 25 п. 4 Указу Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг"), а також процесуального права, а саме, ст. ст. 11, 34, 43 ГПК України, рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 1-2/2002 у справі за конституційним зверненням ТОВ "Торговий дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів). За твердженнями апелянта, у спірних правовідносинах за первісним позовом наявні всі чотири умови, які згідно приписів ст. 652 ЦК України є підставою для розірвання спірного договору в судовому порядку. Разом з тим, на думку апелянта, підстав для здійснення оплати за зустрічним позовом згідно актів фактично протранспортованих обсягів газу немає тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Алданової С.О., Зубець Л.П.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 27.03.2017.

23.03.2017 відповідач за первісним позовом подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

24.03.2017 позивач за первісним позовом подав додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких послався на безтоварність господарських операцій та те, що умови договору з 01.10.2015 перестали відповідати меті, якою сторони керувались при укладенні цього договору, також вказав, що акти приймання-передачі за квітень-червень 2016 року не підписані з мотивованою відмовою, крім цього, з 01.04.2016 року спірний договір припинив свою дію, тому провадження у справі підлягало припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 27.03.2017 до 24.04.2017.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного - відмовити.

Представники відповідача за первісним позовом у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

30.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі Філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування", як газотранспортним підприємством, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", як замовником, було укладено Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС) для задоволення потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з п. 3.1. Договору послуги з транспортування газу оформлюється газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами (акти наданих послуг).

Вартість послуг з транспортування 1 000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами газотранспортного підприємства складає 251,40 грн. (п. 5.1. Договору).

Пунктом 5.5. Договору оплата вартості послуг з транспортування газу здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Договір набирає чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.п. 11.1., 11.2 Договору).

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди до Договору, якими погоджувались вартість послуг, обсяги транспортування природного газу та строк дії Договору.

Додатковою угодою від № 2 від 30.11.2015 року до Договору сторони дійшли згоди викласти пункт 11.1. Договору у наступній редакції: "Цей Договір набуває чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 року та діє до 31.03.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" зверталось до Філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" із листами №2912вих-1285 та № 2912вих-1482 (обидва від 31.03.2016 року), у яких у зв'язку із набуттям чинності Кодексом газотранспортної системи просив розірвати, в т.ч. Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015 року.

Листом № 30-6717/1 від 15.07.2016 року Філія газопромислового управління "Полтавагазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" повідомила Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про відмову у розірванні Договору та просила виконати зобов'язання з оплати наданих послуг.

У зв'язку із викладеними обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до суду із позовом про розірвання Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року з 01.04.2016 року.

Позивач за первісним позовом стверджує, що відбулася істотна зміна обставин, оскільки після укладення Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року, а саме 01.10.2015 року набрав чинності Закон України "Про ринок природного газу", 27.11.2015 року набрав чинності Кодекс газотранспортної системи (під час укладення договору сторони керувалися Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу"), що є підставою для розірвання вказаного договору.

В свою чергу Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось із зустрічним позовом, у якому вказує, що ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" допущено невиконання умов Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015 року щодо оплати наданих послуг у період квітня-червня 2016 року, у зв'язку із чим просило стягнути з останнього 265 863,62 грн. основного боргу, 20 425,10 грн. пені, 1 856,29 грн. 3% річних.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем за зустрічним позовом надані акти прийому-передачі природного газу, у тому числі від 30.04.2016 на суму 155161,67 грн., від 31.05.2016 на суму 67188,70 грн., від 30.06.2016 на суму 43513,25 грн., рахунки-фактури за надані послуги, супровідні листи про направлення не підписаних відповідачем за зустрічним позовом актів за надані послуги, та реєстр оплат за надані послуги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору, у зв'язку із чим відмовив у задоволенні первісного позову, а також визнав доведеним факт наявності заборгованості за договором, у зв'язку із чим задовольнив зустрічний позов.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Місцевий господарський суд дав належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання Договору та правомірно визначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого на підставі ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач за первісним позовом зазначав, що в зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору, 31.03.2016 він звернувся до відповідача за первісним позовом з листами № 2912вих-1285 та № 2912вих-1482, в яких викладено пропозиції про укладення додаткової угоди №4 до Договору щодо погодження планового обсягу транспортування природного газу на період з 01.07.2015 по 30.04.2016 і продовження строку дії Договору до 30.04.2016 та додаткової угоди №5 до Договору щодо його розірвання з 01.05.2016. Докази направлення цих листів наявні в матеріалах справи.

Проте відповідач за первісним позовом проти розірвання Договору заперечив, вказуючи, що з огляду на положення п. 11.2. Договору його дію продовжено до 31.12.2016 та запропонував позивачеві за первісним позовом підписати додаткові угоди про продовження строку дії Договору в іншій редакції, про це зазначено в листі ПАТ "Укргазвидобування" від 15.07.2016 №30-6317/1.

ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" з такою позицією ПАТ "Укргазвидобування" не погодилось, вважаючи, що прийняттям Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, було внесено зміни до нормативно-правового регулювання транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами, що суттєво вплинуло на права та обов'язки учасників договірних відносин, а тому є підставою для звернення до суду з позовом про розірвання спірного договору.

Статтею 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За твердженнями позивача за первісним позовом у даному випадку наявні всі елементи для розірвання договору, а саме, в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, оскільки, укладаючи договір 30.06.2015 сторони керувалися Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу", заінтересована сторона не могла усунути згадані обставини після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Таким чином, оскільки ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" не може включати до тарифу на природний газ вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, позивач несе збитки, які не міг передбачити при укладанні договору. Будь-яким актом чинного законодавства чи укладеним між сторонами договором ризик зміни обставин на ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" не покладається.

З огляду на положення Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи, ТОВ "Дпіпропетрвськгаз збут" зазначало, що переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини та не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Так, на підставі ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу, а також не стосуються відповідних правовідносин.

Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений між сторонами Договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ "Укргазвидобування" поза газотранспортною системою, а саме шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Таким чином, ані в Законі України "Про засади функціонування ринку природного газу", ані в Законі України "Про ринок природного газу" термін "транспортування природного газу" не охоплює правовідносин щодо переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Твердження ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" про те, що переміщення природного газу може регулюватися лише Кодексом газотранспортної системи є помилковим, оскільки вищезгаданий Кодекс стосується лише транспортування природного газу виключно магістральними трубопроводами, при цьому, жодним чинним нормативно-правовим актом не встановлено заборони на використання внутрішньопромислових трубопроводів для надання послуг з переміщення природного газу.

За таких обставин, правомірними є висновки місцевого суду про те, що в межах Договору ПАТ "Укргазвидобування" не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а по суті надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже, цей вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Транспортування продукції трубопроводами на підставі ч. 1 ст. 306 ГК України є окремим видом господарської діяльності.

Обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом. (ч. 4 ст. 12 ГК України).

За приписами ст. 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - це технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт ( ст. 2 згаданого Закону).

Таким чином, внутрішньопромислові трубопроводи відповідача за первісним позовом та діяльність, пов'язана з ними, є складовою частиною трубопровідного транспорту, а не частиною процесу видобутку природного газу, як про це зазначає позивач за первісним позовом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач за первісним позовом посилався на роз'яснення чинного законодавства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, викладені в листах від 21.07.2016 №7384/16.2.1/7-16, від 10.05.2016 №4519/16.2.1/7-16 та від 16.06.2016 № 5902/16.2.1/7-16.

Відповідно до Положення "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, комісія для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати в межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій; рішення, прийняті комісією, оформлюються постановами і розпорядженнями та є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

Натомість, листи комісії, на які посилався позивач за первісним позовом, не носять обов'язкового характеру, а є лише інформацією до відома.

Крім цього, в листі комісії від 21.07.2016 № 7384/16.2.1/7-16 зазначено, що вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватися у ціні природного газу власного видобутку, проте далі за текстом комісія наголошує на тому, що на даний час це питання законодавчо не врегульовано та наразі комісією розробляється лише проект змін до постанови від 30.09.2015 № 2516, якою затверджено алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу (далі - Алгоритм).

Відповідно до пункту 13 Алгоритму при розрахунку нормативів перерахування коштів застосовуються планові обсяги постачання природного газу за кожною категорією споживачів на відповідний розрахунковий період відповідно до умов укладених договорів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - згідно з умовами укладених договорів із відповідними газодобувними підприємствами.

Алгоритмом ( п. 19, 20 ) передбачено, що газопостачальні підприємства при постачанні природного газу категорії "населення" та "ТКЕ-населення" здійснюють розрахунок нормативу перерахування коштів для зарахування коштів у випадку використання газопостачальним підприємством промислових трубопроводів газодобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, газопостачальне підприємство здійснює відповідний розрахунок нормативу перерахування коштів на поточні рахунки таких газодобувних підприємств з урахуванням визначених у договорах планових обсягів та плати за використання промислових трубопроводів за кожним газодобувним підприємством окремо.

Своєчасність укладення відповідних договорів забезпечують керівники операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - керівники газодобувних підприємств (пункт 29 Алгоритму).

Отже, по суті постанова від 30.09.2015 № 2516 зобов'язує керівників газодобувних підприємств укладати договори на транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Щодо встановлення вартості за транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, то згідно п. п. 10, 11 положення "Про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, купівля-продаж природного газу між НАК "Нафтогаз України" та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками здійснюється за регульованою оптовою ціною, розрахованою з урахуванням формули, визначеної пунктом 12 цього Положення, відповідно до договору, який укладається на підставі примірного договору купівлі-продажу природного газу між НАК "Нафтогаз України" та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Постачальники природного газу до 1 квітня 2017 року, що закуповують природний газ у НАК "Нафтогаз України" відповідно до пунктів 9 і 10 цього Положення, зобов'язані постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за ціною, що не може перевищувати граничних роздрібних цін на природний газ.

Разом з тим, умовами Договору не передбачено купівлі-продажу природного газу, відповідач за первісним позовом не може впливати на ціну та її калькуляцію, яку встановлює НАК "Нафтогаз України" для постачальників природного газу кінцевим споживачам.

Послуга по транспортуванню (переміщенню) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, яку надає ПАТ "Укргазвидобування" ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" регулюється на договірних засадах, які узгоджені сторонами.

Рахунки-фактури, які щомісяця направляються позивачу за первісним позовом за надані послуги адресовані саме ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", а не кінцевим споживачам природного газу.

ПАТ "Укргазвидобування" здійснює господарську діяльність, зокрема, надає послуги з транспортування (переміщення) природного газу, власником/продавцем якого він не є.

Посилання позивача за первісним позовом на вищезгадане Положення є недоречним, оскільки вимоги цього нормативно-правового акта щодо ціноутворення на природний газ поширюються лише на побутових споживачів та релігійні організації, а предметом даного спору є Договір, предметом якого є транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами для задоволення потреб установ і організацій, які фінансуються з державного і місцевих бюджетів.

Як вище згадувалось, формула, на яку вказує ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" як на підставу для розрахунку роздрібних цін на природний газ в контексті пункту 12 Положення передбачена для побутових споживачів та релігійних організацій.

З огляду на наведене, позивач за первісним позовом документально не підтвердив наявності всіх умов в розмінні ст. 652 ЦК України, які можуть бути підставою для розірвання договору. В зв'язку з цим, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог за первісним позовом й вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Твердження позивача за первісним позовом про наявність підстав для припинення провадження у справі у зв'язку із закінченням строку дії договору при одночасному доведенні наявності підстав для розірвання такого договору вказує на взаємовиключність вимог скаржника. Крім того, сторони договору не заявляли про припинення його дії, а тому договір слід вважати пролонгованим, як це передбачено пунктом 11.2. договору.

Крім цього, як зазначено вище, ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" було подано зустрічний позовом до ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення заборгованості в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань щодо оплати наданих послуг згідно Договору.

Відповідно до ст. 60 ГПК України відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Обставини, які свідчать про взаємну пов'язаність зустрічного позову з первісним (зокрема, за підставами цих позовів та/або поданими доказами; у зв'язку з тим, що задоволення зустрічного позову виключатиме частково чи повністю задоволення первісного позову тощо), а так само докази, що підтверджують саме ці обставини, повинні зазначатися у зустрічній позовній заяві.

Зустрічні позовні вимоги взаємно пов'язані з первісними, а тому місцевий господарський суд правомірно прийняв зустрічний позов для спільного розгляду із первісним.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем за зустрічним позовом на виконання умов Договору надано відповідачу за зустрічним позовом послуги на суму 265863,62 грн. за період квітень-червня 2016 року, однак останній їх не оплатив.

Факт надання послуг підтверджується актами прийому-передачі природного газу для транспортування від 30.04.2016, від 31.05.2016 та від 30.06.2016, які надсилалися на адресу ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та були отримані останнім, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень.

В свою чергу відповідач за зустрічним позовом згадані акти не підписав, мотивованої відмови від підписання цих актів не надав, акти прийому-передачі позивачеві за зустрічним позовом не повернув, а тому послуги за Договором вважаються прийнятими. Посилання відповідача за зустрічним позовом на лист від 02.08.2016, як на мотивовану відмову від підписання актів, відхиляється колегією суддів, оскільки він не відповідає умовам Договору.

Договором на підставі ст. ст. 626, 638 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

Зобов'язання на підставі ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів оплати наданих послуг, строк оплати послуг, відповідно до п. 5.5. Договору настав, згідно вищезгаданих актів прийому-передачі природного газу для транспортування, а розмір заборгованості підтверджується наявними матеріалами справи, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за квітень-червень 2016 року в розмірі 265863,62 грн., які доведено позивачем за зустрічним позовом належними та допустимими доказами, відповідачем за зустрічним позовом не спростовано.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено клопотання відповідача за зустрічним позовом про призначення судової експертизи щодо встановлення розміру заборгованості, оскільки вирішення даного питання не потребує спеціальних знань.

Крім цього, в зв'язку з простроченням виконання грошових зобов'язань за Договором, позивачем за зустрічним позовом заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом 20425,10 грн. пені та 1856,29 грн. 3% річних.

Умовами (п.7.3) Договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Розмір пені, передбачений цією нормою закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

За приписами ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Положеннями п. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем за зустрічним позовом розрахунки пені та 3% річних, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені розрахунки виконано арифметично вірно й у відповідності до вимог чинного законодавства, відтак вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 20425,10 грн. пені та 1856,29 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених сторонами меж первісних та зустрічних позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 917/1243/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 917/1243/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 917/1243/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець