РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017Справа №910/2731/17
За позовом Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа"

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

про стягнення боргу в розмірі 73 047,42 грн. Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Яременко І.О., за довіреністю

від відповідача: Федорін І.В., за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшли позовні вимоги Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" (далі - позивач) до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач) про стягнення боргу в розмірі 73 047,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у листопаді-грудні 2015 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 60 903,91 грн., проте відповідач свої зобов'язання з оплати наданих послуг виконав лише частково, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 54 869,29 грн.

Крім того, позивачем також заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 524,32 грн. та інфляційні втрати в розмірі 15 653,81 грн. нараховані на суму основного боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2731/17, розгляд справи призначено на 20.03.2017.

09.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла довідка про відсутність аналогічного спору.

17.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Представник позивача у судове засідання 20.03.2017 не з'явився, представник відповідача у судове засідання 20.03.2017 з'явився, вимоги ухвали від 21.02.2017 про порушення провадження у справі не виконав.

Враховуючи те, що представник позивача у судове засідання 20.03.2017 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/2731/17, розгляд справи було відкладено на 10.04.2017.

Представники сторін у судове засідання 10.04.2017 з'явились.

У судовому засіданні 10.04.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 18.04.2017.

Представник позивача у судове засідання 18.04.2017 з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача з'явився та подав відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні сторони подали спільне клопотання про продовження строків розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжити строк вирішення спору у справі №910/2731/17 на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 18.04.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 24.04.2017.

У судове засідання 24.04.2017 представник позивача з'явився, подав пояснення на відзив та заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 54 869,29 грн. та прийняти відмову від позову в частині стягнення 3 % річних в розмірі 2 524,32 грн. та інфляційних втрат в розмірі 15 653,81 грн., надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав з урахуванням поданої заяви про відмову від позову в частині 3% річних та інфляційних втрат.

Суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно пункту 3.10 Постанови № 18 під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Позовна заява - це процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду і в якій може бути об'єднано кілька вимог (ст. 58 ГПК України). Під позовною вимогою розуміється матеріально правова вимога, тобто предмет позову. Отже, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог.

Як свідчать встановлені судом обставини, у даній справі одними із самостійних позовних вимог, викладених у позовній заяві, є стягнення з відповідача основного боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Водночас як вбачається зі змісту заяви про уточнення позовних вимог позивач відмовився від стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, та підтримав позовні вимоги в частині основного боргу.

Відповідно до п. 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/675 від 14.08.07р. приписи частини четвертої статті 22 ГПК України, передбачаючи право позивача, зокрема, на відмову від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог. У разі такої відмови та її прийняття судом провадження зі справи підлягає припиненню на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК України у частині тих вимог, стосовно яких заявлено відмову, а решта вимог розглядається судом у загальному порядку. Якщо ж позовна заява містить тільки одну вимогу, то відмова позивача від її частини має розглядатися як зменшення розміру позовної вимоги.

Таким чином, дослідивши в судовому засіданні 24.04.2017р. зміст позовної заяви та поданої позивачем до початку судового засідання заяви про уточнення позовних вимог від 24.04.2017р., враховуючи той факт, що позивач розпорядився своїм процесуальним правом і частково відмовився від позовних вимог, судом остання розцінена як заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

До прийняття відмови позивача від позову в зазначеній частині господарським судом у відповідності до вимог ст. 78 Господарського процесуального кодексу України позивачу роз'яснено процесуальні наслідки припинення провадження у справі, передбаченні ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням матеріалів справи, враховуючи вимоги ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що відмова від частини позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить чинному законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає вищевказану заяву позивача про уточнення розміру позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

В свою чергу враховуючи вимоги ст. 80 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення процентів річних в сумі 2524,32 грн. та втрат від інфляції в сумі 15653,81 грн., оскільки подана позивачем заява в частині відмови від позовних вимог про стягнення вказаних сум не суперечить чинному законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, та вважає за необхідне провадження у справі в цій частині припинити.

Представник відповідача у судове засідання 24.04.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги в частині основного боргу визнав в повному обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.04.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 3 Статуту Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" (далі - позивач, виконавець) підприємство створене з метою задоволення спільних потреб територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області та насичення споживчого ринку у тепловій енергії, інших роботах та послугах з метою отримання прибутку, забезпечення соціальних та економічних потреб трудового колективу підприємства та інтересів засновника.

Згідно з п. 3.2 Статуту предметом діяльності підприємства є:

- виробництво та постачання теплової енергії в гарячій воді;

- підігрів холодної води;

- монтаж теплових мереж, систем опалення та водопровідних мереж;

- монтаж та установлення контрольно-вимірювальних приладів;

- інші види діяльності, які не заборонені чинним законодавством України.

Отже, позивач згідно зі Статутом є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (теплопостачальною організацією), зокрема в м. Переяславі-Хмельницькому по вулиці Оболонна, 2-В.

Як вбачається з матеріалів справи, споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води в приміщенні за адресою: м. Переялав-Хмельницькому, вулиця Оболонна, будинок 2-В є Головне територіальне управління юстиції у Київській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що незважаючи на відсутність між ним та відповідачем договору, у період листопад-грудень 2015 року він надав послуги з централізованого опалення на загальну суму 60 903,91 грн., що підтверджується наявними матеріалах справи Актами наданих послуг № 42 від 31.01.2015 на суму 14 595,49 грн., № 121 від 27.02.2015 на суму 12 838,09 грн., № 200 від 31.03.2015 на суму 10 099,30 грн., № 481 від 30.11.2015 на суму 9 346,13 грн. та № 564 від 31.12.2015 на суму 14 024,90 грн.

Для оплати отриманих послуг з опалення, позивачем було виставлено відповідачу рахунки № 42 від 27.01.2015 на суму 14 595,49 грн., № 121 від 24.02.2015 на суму 12 838,09 грн., № 200 від 25.03.2015 на суму 10 099,30 грн., № 481 від 24.11.2015 на суму 9 346,13 грн. та № 564 від 21.12.2015 на суму 14 024,90 грн.

Проте, відповідач за послуги з централізованого опалення розрахувався лише частково, у зв'язку з чим Комунальне підприємство Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

За змістом статті 1 вказаного Закону комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

При цьому, відповідно до положень частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач комунальних послуг зобов'язаний зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зобов'язання в силу вимог ст. 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що споживач (відповідач), незважаючи на факт відсутності між ним та позивачем договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, з урахуванням положень статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Сама по собі відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що в період листопад-грудень 2015 року позивачем було надано, а відповідачем спожито комунальні послуги на загальну суму 60903,91 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами наданих послуг № 42 від 31.01.2015 на суму 14 595,49 грн., № 121 від 27.02.2015 на суму 12 838,09 грн., № 200 від 31.03.2015 на суму 10 099,30 грн., № 481 від 30.11.2015 на суму 9 346,13 грн. та № 564 від 31.12.2015 на суму 14 024,90 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень.

Також, для оплати наданих послуг з опалення, позивачем було виставлено відповідачу рахунки № 42 від 27.01.2015 на суму 14 595,49 грн., № 121 від 24.02.2015 на суму 12 838,09 грн., № 200 від 25.03.2015 на суму 10 099,30 грн., № 481 від 24.11.2015 на суму 9 346,13 грн. та № 564 від 21.12.2015 на суму 14 024,90 грн.

Однак, відповідач оплатив послуги з теплопостачання лише частково, на суму 6 034,62 грн., в зв'язку з чим неоплаченими залишаються послуги з теплопостачання на загальну суму 54 869,29 грн.

Частинами 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За правилами ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, в зв'язку з тим, що відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем, заяви про відмову від користування послугами відповідач не подавав, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг від останнього не надходило, то за аналогією застосування ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, і вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем послуг з централізованого опалення відповідачу та факт порушення останнім своїх зобов'язань в частині своєчасної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи і під час розгляду справи не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 54 869,29 грн.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 78, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 15; ідентифікаційний код: 34481907) на користь Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" (08400, Київська обл., місто Переяслав-Хмельницький, вулиця Івана Мазепи, будинок 33; ідентифікаційний код: 20598264) заборгованість в розмірі 54 869 (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят дев'ять) грн. 29 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

4. Провадження у справі № 910/2731/17 в частині стягнення 3% річних в розмірі 2 524,32 грн. та інфляційних втрат в розмірі 15 653,81 грн. припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04.2017.

Суддя О.А. Грєхова