ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Справа № 904/4537/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівМачульського Г.М. (доповідача), Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду
від30.11.2016
у справі№904/4537/15
Господарського судуДніпропетровської області
за позовомДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
доДержавного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"
простягнення суми
за зустрічним позовомДержавного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"
доДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
простягнення суми
за участю

- позивача:ОСОБА_4 (довіреність від 14.02.2017)
- відповідача:1) ОСОБА_5 (довіреність від 25.01.2017) 2) ОСОБА_6 (довіреність від 06.02.2017),
В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач), уточнивши свої вимоги, просило стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) 20 855 149,68 грн. пені та 33 595 749,03 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо своєчасної поставки товару, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню та штраф, які передбачені умовами договору.

Відповідач звернувся із зустрічним позовом у суд, згідно з яким просив стягнути з позивача 26 318 359,09 грн. пені, 5 201 390,57 грн. три відсотки річних, 7 081 179,49 грн. інфляційних втрат, 13 523 188,90 грн. недоотриманої індексації ціни уранового оксидного концентрату (далі - УОК).

Зустрічний позов мотивований тим, що позивач зобов'язання в частині здійснення своєчасної оплати згідно графіків платежів, та рахунків на оплату, які є невід'ємними частинами відповідних угод не виконував, про що свідчать реєстри платежів, тому відповідач нарахував позивачу вказані суми.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 (суддя Петренко Н.Е.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Виноградник О.М., судді Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.), первісний позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 9 175 539,61 грн. пені, 15 118 087,06 грн. штрафу, вирішено питання щодо розподілу судових витрат, в іншій частині первісних позовних вимог відмовлено, зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з позивача 12 817 447,82 грн. пені, 7 081 179,28 грн. інфляційних втрат, 3 494 312,73 грн. три відсотки річних, вирішено питання щодо розподілу судових витрат, в іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вищевказані судові рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог щодо стягнення з нього пені за рахунками від 13.11.2014 № 11, від 27.11.2014 № 12 на загальну суму 2 387 484,74 грн. та трьох відсотків річних на загальну суму 392 463,24 грн. та у цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права.

У відзиві відповідач з первісним позовом просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на відповідність їх вимогам чинного законодавства.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а згідно статті 11111 ч.2 п.4 цього кодексу у постанові суду касаційної інстанції мають бути зазначені стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду, рішення, постанови апеляційного господарського суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 06.06.2008 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено договір № 2241/20-НАЭК на поставку УОК, відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця, а останній зобов'язався прийняти та оплатити УОК, у кількості та на умовах, визначених договором; одиницею виміру кількості УОК є кілограм урану (кгU).

Пунктами 1.3 та 4.3 договору передбачено, що кількість та строки поставки УОК на 2009-2018 роки визначається сторонами остаточно - не пізніше 01 вересня року, що передує року поставки УОК, шляхом укладання додаткової угоди до цього договору.

Згідно пункту 4.5 договору передача партії УОК від продавця покупцю оформлюється актом приймання-передачі УОК, не пізніше двох робочих днів після дати поставки УОК, датою переходу права власності на УОК є дата підписання сторонами акта приймання-передачі.

Відповідно до пунктів 7.4, 7.5 договору оплата за УОК, що постачається у 2010-2018 роках, здійснюється відповідно до Графіку платежів, який має бути письмово погоджений сторонами не пізніше 1-го вересня року, що передує року поставки УОК. Рахунки продавця для сплати платежів мають бути надані покупцю не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати відповідного платежу.

Пунктами 11.1, 11.2 договору визначено, що у випадку порушення зобов'язань, що виникають з договору, сторона несе відповідальність визначену договором та (або) чинним законодавством України. За порушення строків поставки УОК визначених відповідним графіком поставки, продавець зобов'язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,05% вартості не поставленого в строк УОК за кожен день прострочення, але не більше 10% вартості несвоєчасно поставленого УОК. За прострочення поставки УОК понад тридцять днів продавець додатково оплачує штраф в розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленого УОК.

Також встановлено, що сторонами зі справи укладено низку додаткових угод до договору відповідно до яких сторони погоджували кількість, вартість та строки поставки УОК, зокрема згідно умов додаткової угоди від 19.09.2014 № 29 до договору, якою були внесені зміни до додаткової угоди від 19.05.2014 № 28, відповідач мав поставити позивачу у жовтні, листопаді та грудні 2014 року визначений сторонами обсяг УОК за відповідною ціною, але відповідач згідно актів приймання-передачі від 31.10.2014 № 185, від 19.11.2014 № 187, від 28.11.2014 № 189 поставив УОК у загальному обсязі 103 931,00 кгU.

Кількість та вартість несвоєчасного поставленого за додатковою угодою від 19.09.2014 № 29 УОК складала:

з 01.11.2014 - по 19.11.2014 - 106 763,00 кгU на суму 230 992 426,80 грн.;

з 19.11.2014 - по 28.11.2014 - 60 563,5 кгU на суму 131 035 188,60 грн.;

з 28.11.2014 - по 01.12.2014 - 16 069,00 кгU на суму 34 766 888,40 грн.;

з 01.12.2014 - по 01.01.2015 - 120 000 кгU (не поставка за листопад) + 16 069 кгU (недопоставка за жовтень) = 139 069,00 кгU на суму 294 398 888,40 грн.;

з 01.01.2015 по 14.01.2015 - 136 069,00 кгU (недопоставка за жовтень та листопад) + 120 000,00 кгU (не поставка за грудень) = 256 069,00 кгU на суму 554 030 888,40 грн.; розрахунок позивачем був проведений до 14.01.2015, оскільки 15.01.2015 між сторонами була укладена угода про внесення змін до додаткової угоди №29 від 19.09.2014, якою врегульовано питання поставки недопоставленого у 2014 році УОК; при цьому, п. 3 цієї угоди сторони передбачили, що вони не звільняються від відповідальності за порушення зобов'язань за договором у попередній редакції, які були вчинені до моменту укладання цієї угоди.

Згідно умов додаткової угоди від 29.10.2014 № 30 до договору відповідач повинен був поставити позивачу у листопаді та грудні 2014 року по 187 066,00 кгU за ціною 2 163,60 грн/кг з ПДВ, однак у листопаді поставка не відбулася, а у грудні відповідач поставив позивачу 101310,60 кгU, відповідно до актів приймання - передачі від 18.12.2014 № 191, від 24.12.2014 № 193.

За розрахунком позивача кількість та вартість несвоєчасного поставленого за додатковою угодою від 29.10.2014 № 30 УОК складала:

з 01.12.2014 по 18.12.2014 - 187 066,00 кгU на суму 404 735 997,60 грн.;

з 18.12.2014 по 24.12.2014 - 140 752,50 кгU на суму 304 532 109,00 грн.;

з 24.12.2014 по 01.01.2015 - 85 755,4 кгU на суму185 540 383,44 грн.;

з 01.01.2015 по 14.01.2015 - 85 755,4 кгU (недопоставка за листопад) + 187 066,00 кгU (не поставка за грудень) = 272 821,4 кгU на суму 590 276 381,04 грн. Зазначений розрахунок був здійснений по 14.01.2015, так як 15.01.2015 між сторонами була укладена угода про внесення змін до додаткової угоди від 29.10.2014 № 30 якою врегульовано питання поставки недопоставленого у 2014 році УОК та п. 1 цієї угоди сторони передбачили, що вони не звільняються від відповідальності за порушення зобов'язань за договором у попередній редакції, які були вчинені до моменту укладання цієї угоди.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо поставки УОК, позивачем була нарахована пеня згідно з п. 11.2 договору у розмірі 20 855 149,68 грн. та штраф у розмірі 33 595 749,03 грн., всього 54 450 898,71 грн., яку позивач у листі № 744/10 вимагав від відповідача оплатити, на що останній у листі № 18/1670 визнав частково: пеню на суму 20 855 149,68 грн. та просив позивача зменшити розмір штрафних санкцій до 1 000 000,00 грн. та зобов`язався сплатити цю суму до 01.09.2015.

Судами встановлено, що на виконання умов договору, між сторонами були укладені додаткові угоди від 30.01.2014 №27, від 19.05.2014 №28, від 19.09.2014 №29, від 29.10.2014 №30 з узгодженими обсягами поставки УОК, його ціною та графіками платежів, кінцевий термін оплати вартості УОК визначався останнім календарним днем місяця в який повинна відбутися оплата.

Відповідач на виконання пунктів 7.1, 7.4 договору виставив позивачу рахунки на оплату:

по додатковій угоді від 25.12.2013 № 26:

- рахунок від 28.12.2013 № 1 на суму 160 877 340,00 грн.

по додатковій угоді від 30.01.2014 № 27:

- рахунок від 30.01.2014 № 2 на суму 209 556 604,80 грн.,

- рахунок від 03.03.2014 № 3 на суму 209 556 604,80 грн.,

- рахунок від 31.03.2014 № 4 на суму 209 556 604,80 грн.,

- рахунок від 30.04.2014 № 5 на суму 209 556 604,80 грн.

по додатковій угоді від 19.05.2014 № 28:

- рахунок від 02.06.2014 № 6 на суму 87 130 185,60 грн.,

- рахунок від 01.07.2014 № 7 на суму 270 000 000,00 грн.,

- рахунок від 31.07.2014 № 8 на суму 270 000 000,00 грн.

по додатковій угоді від 19.09.2014 № 29:

- рахунок від 13.11.2014 № 11 на суму 237 207 742,52 грн.,

- рахунок від 27.11.2014 № 12 на суму 193 069 247,88 грн.

по додатковій угоді від 29.10.2014 № 30:

- рахунок від 31.10.2014 № 10 на суму 501 000 000,00 грн.,

- рахунок від 27.11.2014 № 13 на суму 308 471 995,20 грн.

Проте позивач свої зобов'язання в частині здійснення своєчасної оплати згідно графіків платежів, та рахунків на оплату, які є невід'ємними частинами додаткових угод від 30.01.2014 № 27, від 19.05.2014 № 28, від 19.09.2014 № 29, від 29.10.2014 № 30 до договору не виконував, що підтверджується реєстром платежів, у зв'язку з чим відповідач нарахував позивачу 26 318 359,09 грн. пені за порушення строків оплати поставленої продукції, 5 201 390,57 грн. три відсотки річних, 7 081 179,49 грн. інфляційних втрат, 13 523 188,90 грн. недоотриманої індексації ціни УОК.

Пунктом 11 додаткової угоди від 19.05.2014 № 28 до договору визначено, що у разі невиконання продавцем своїх зобов'язань з поставки УОК в обсягах передбачених додатковою угодою, покупець має право призупинити здійснення платежів за УОК до виконання продавцем своїх зобов'язань з поставки УОК.

Судами встановлено, що згідно висновку судово-економічної експертизи від 22.07.2016 № 4202/4203-15 Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що за первісним позовом документально підтвердженою є пеня у розмірі 20 390 088,02 грн. та штраф у сумі 33 595 749,03 грн. за поставками УОК по додатковим угодам №№ 29, 30; за зустрічним позовом документально підтвердженою є пеня у розмірі 12 817 447, 82 грн. за період з 14.07.2014 по 14.01.2015, три відсотки річних складають 3 494 312,73 грн. за період з 01.02.2014 по 14.01.2015, інфляційні втрати 7 081 179,28 грн. за травень-жовтень 2014 року, недоотриманої індексації ціни УОК з травня по жовтень 2013 року становить 13 523 188,90 грн.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, своє рішення про часткове задоволення первісного позову мотивував тим, що нарахування позивачем пені та штрафу, є правомірним, оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного постачання товару, разом з тим, суд зменшив на 55 відсотків розмір пені та штрафу у зв'язку з наявністю обставин, що є підставою для зменшення штрафних санкцій відповідно до вимог законодавства. Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд посилаючись на висновок експерта виходив з того, що підтвердженими та обґрунтованими до стягнення є 12 817 447,82 грн. пені, 7 081 179,28 грн. інфляційних втрат, 3 494 312,73 грн. три відсотки річних, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення недоотриманої індексації ціни УОК, суд зазначив про недоведеність відповідачем позовних вимог у цій частині.

Підстави для скасування судових рішень відсутні з огляду на наступне.

Як вбачається із змісту касаційної скарги відповідач оскаржує судові рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог щодо стягнення з позивача пені за рахунками від 13.11.2014 № 11, від 27.11.2014 № 12 на загальну суму 2 387 484,74 грн. та трьох відсотків річних на загальну суму 392 463,24 грн.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 цього кодексу передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 530 наведеного кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1).

Згідно із частиною 2-ю статті 625 вказаного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч.1).

Пунктом 11.3 договору передбачено, що за прострочення в оплаті УОК понад строки, встановлені Графіком платежів, покупець виплачує продавцю, за вимогою останнього, пеню у розмірі 0,05 % за кожний день прострочення, але не більше 10 % від суми простроченого платежу.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи щодо порушення позивачем строків оплати за поставлений товар згідно умов договору, слід погодитись із висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач допустив порушення взятих на себе договірних зобов'язань, що давало відповідачу правові підстави для стягнення пені згідно з умовами договору та трьох відсотків річних.

Позивач наведених обставин не спростовував.

Посилання позивача на відповідні листи про призупинення платежів, про які ним зазначено у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, не можуть бути підставою для такого скасування, оскільки суд апеляційної інстанції дав їм належну правову оцінку та зазначив, що доказів їх надсилання відповідачу та отримання останнім, суду не надано.

Ці висновки суду апеляційної інстанції викладеними у касаційній скарзі доводами не спростовуються.

З огляду на викладене посилання позивача у касаційній скарзі на те, що він правомірно призупинив здійснення платежів за УОК до виконання відповідачем своїх зобов'язань з поставки УОК, не спростовують встановленого судами факту вчиненого порушення, а відтак відповідно до умов договірних зобов'язань та наведених норм права не дають правових підстав для звільнення позивача від зазначеної відповідальності.

Наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо незаконності залишеного судом апеляційної інстанції без змін рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскаржених рішень немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі Господарського суду Дніпропетровської області №904/4537/15, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук