ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2017р. Справа №905/453/17

за позовом: Державного підприємства «Енергоринок», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

про стягнення 157503483,85 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 пров. юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 за дов.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувались перерви з 04.04.2017р. по 13.04.2017р., 13.04.2017р. по 24.04.2017р., 24.04.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство «Енергоринок», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ про стягнення 157503483,85 грн, з яких: 121497339,36 грн сума основного боргу, 20688775,67 грн пеня, 121497,34 грн штраф, 12302486,69 грн інфляційні нарахування, 2893384,79 грн 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №11296/01 від 12.06.2015р. в частині своєчасної та в повному обсязі оплати перетоків електричної енергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію у січні-червні 2016 року, що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних та неустойки.

Відповідач у відзиві б/н від 03.04.2017р., клопотанні б/н від 13.04.2017р., додаткових поясненнях б/н від 23.04.2017р. проти задоволення позову заперечив, посилаючись на наявність підстав для звільнення від відповідальності у вигляді неустойки за невиконання умов договору №11296/01 від 12.06.2015р. внаслідок настання форс-мажорних обставин (проведення антитерористичної операції), що підтверджується сертифікатами Торгово-промислової палати України, а також з огляду на приписи ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, відповідач зазначав про неможливість збору коштів на неконтрольованій територій через відсутність банківської системи, неврегульованість питання фінансування господарської діяльності на неконтрольованій території за рахунок коштів, отриманих на контрольованій території. З посиланням на зміст постанови Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2017р. у справі №805/2451/16-а відповідач стверджував, що зобовязання Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в частині плати за електричну енергію, куплену на підставі договорів з Державним підприємством «Енергоринок» обмежуються дією алгоритму та сумою коштів, яка фактично надійшла від споживачів за спожиту електричну енергію; причиною неповної оплати за договором купівлі електроенергії по сальдо перетоків на неконтрольовану територію є відсутність механізмів збору коштів на непідконтрольній території; кошти на поточних рахунках електропостачальника мають також цільове призначення, в тому числі, фінансування затвердженої НКРЕКП інвестиційної програми, а відтак не можуть бути використані Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» на власний розсуд, зокрема, на погашення заборгованості за куплену електроенергію по спірному договору. Крім іншого, відповідач зазначав, що за відсутності можливості погашення заборгованості перед позивачем, зниження обсягів споживання електричної енергії до рівня оплати фактично означає повне припинення покупки електричної енергії за договором, що в свою чергу також не може бути здійснено в один момент, оскільки потребує вжиття ряду заходів. У підсумку відповідач зазначав, що існування заборгованості за договором №11296/01 від 12.06.2015р. зумовлено діями держави в особі Державного підприємства «Енергоринок», яка фактично поклала на Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» тягар власних збитків, повязаних з процесом перетікання електричної енергії з неконтрольованої території на контрольовану територію.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

В силу норм ч.4 ст.23 Закону України «Про електроенергетику» особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов'язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію та на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а також відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території та на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацем 1 п.1 постанови №263 від 07.05.2015р. Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» купівля та продаж з 1 травня 2015 року електричної енергії, переміщеної з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (неконтрольована територія), на іншу територію України (контрольована територія) та/або з контрольованої території на неконтрольовану територію (різниця перетоків електричної енергії), здійснюється на контрольованій території оптовим постачальником електричної енергії та на неконтрольованій території суб'єктами господарювання, що здійснюють виробництво електричної енергії на електроустановках, розташованих на неконтрольованій території та визначених Міністерством енергетики та вугільної промисловості (виробники електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території), та/або публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» у Донецькій області і товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» у Луганській області.

За змістом підпункту 4 п.8 вказаної Постанови оптовий постачальник здійснює продаж різниці перетоків електричної енергії у точках обліку, визначених Міністерством енергетики та вугільної промисловості, на підставі договорів, укладених з публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» і товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання», та за середньозваженою ціною електричної енергії генеруючих компаній теплових електростанцій, яка склалася за два календарних місяці до місяця продажу різниці перетоків електричної енергії.

Як свідчать матеріали справи, 12.06.2015р. між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» (ЕК) був укладений договір №11296/01.

У відповідності до п.2.1 вказаного договору ДПЕ зобов'язується продавати, а ЕК зобов?язується купувати різницю перетоків електричної енергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору. У розділі 1 укладеного позивачем та відповідачем правочину надано визначення, в тому числі, наступних, застосованих у договорі, понять:

- контрольована територія територія, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження у повному обсязі;

- неконтрольована територія територія Донецької області, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не у повному обсязі свої повноваження;

- обєднана енергетична система України сукупність електростанцій, електричних мереж, інших обєктів електроенергетики, які обєднані спільним режимом виробництва, передачі та розподілу електричної енергії при централізованому управлінні цим режимом;

- різниця перетоків електричної енергії обсяг електричної енергії, фактично переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію та з неконтрольованої території на контрольовану територію.

Згідно з п.п.3.2, 4.1, 5.1 договору №11296/01 від 12.06.2015р. ДПЕ продає, а ЕК купує різницю перетоків електричної енергії в точках обліку різниці перетоків електричної енергії в обсягах, які визначаються згідно зі статтею 4 цього договору. Фактична різниця перетоків електричної енергії, куплена ЕК за цим договором за розрахунковий період, визначається ДП «НЕК «Укренерго» в точках обліку різниці перетоків електричної енергії на підставі показів розрахункових приладів диференційного (погодинного) обліку електричної енергії. Фактична вартість різниці перетоків електричної енергії за розрахунковий період (з урахуванням ПДВ) визначається на підставі фактичної різниці перетоків електричної енергії та ціни електричної енергії, затвердженої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Розділом 4 укладеного позивачем та відповідачем правочину передбачено складання між ДПЕ та ЕК за погодженням з ДП «НЕК «Укренерго», зокрема, актів купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії.

За змістом п.10.1 договору №11296/01 від 12.06.2015р. встановлено, що останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками та згідно з ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.05.2015р., та діє протягом терміну дії постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015р. №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження».

Як встановлено, вказаний нормативно-правовий акт, з дією якого повязується дія договору №11296/01 від 12.06.2015р., набрав чинності 13.05.2015р. та є дійсним на момент прийняття цього рішення.

Як свідчать матеріали справи, в період з січня 2016 року по червень 2016 року сторонами було оформлено акти купівлі-продажу електроенергії на загальну суму 121497339,36 грн, а саме:

- у січні 2016 року на суму 30778637,27 грн (28185,875 кВт/год),

- у лютому 2016 року на суму 23782366,07 грн (20261,556 кВт/год),

- у березні 2016 року на суму 27267937,66 грн (24272,083 кВт/год),

- у квітні 2016 року на суму 5139798,35 грн (4605,356 кВт/год),

- у травні 2016 року на суму 14598341,92 грн (11450,111 кВт/год),

- у червні 2016 року на суму 19930258,09 грн (13868,425 кВт/год).

У судових засіданнях 24.04.2017р., 26.04.2017р. представник відповідача зазначав про наявність сумнівів щодо автентичності підпису ОСОБА_3 на актах купівлі-продажу електроенергії та ненадання позивачем оригіналів відповідних актів для огляду.

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Представлені до матеріалів справи акти купівлі-продажу електроенергії на загальну суму 121497339,36 грн засвідчені у відповідності до вимог п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003), внаслідок чого приймаються судом в якості належних та допустимих доказів, що засвідчують обсяг та вартість виконаного позивачем зобовязання щодо продажу електроенергії.

Крім того, судом враховано, що визначені у актах відомості щодо загальної вартості електроенергії, яка була продана в період з січня по червень 2016 року, також відображена у актах звірки розрахунків №07/51-4-940 від 26.01.2016р., №07/51-4-3738 від 10.04.2017р. (відносно договору №11296/01 від 12.06.2015р.).

Наразі, акти купівлі-продажу електроенергії за спірний період та акти звірки розрахунків №07/51-4-940 від 26.01.2016р., №07/51-4-3738 від 10.04.2017р. скріплені печаткою Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго».

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, за висновками суду, позивач виконав власні договірні зобовязання з продажу різниці перетоків електричної енергії, внаслідок чого у відповідача виник обовязок щодо зустрічного виконання зобовязання по оплаті цієї енергії.

Проте, як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті перетоків електричної енергії у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Державним підприємством «Енергоринок» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу в сумі 121497339,36 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.п.5.2, 5.3, 5.4 договору №11296/01 від 12.06.2015р. оплата за куплену різницю перетоків електричної енергії ЕК здійснює грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. ЕК здійснює оплату вартості купленої різниці перетоків електричної енергії шляхом перерахування ДПЕ суми коштів, зазначеної у рахунку фактурі, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ. При здійсненні платежів ЕК повинна вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому обовязково зазначається відповідний договір, за яким здійснюється купівля різниці перетоків електричної енергії та розрахунковий місяць. ЕК зобовязана здійснити остаточний платіж на поточний рахунок із спеціальним режимом використання до 14 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Датою здійснення платежу вважається дата надходження коштів на рахунок ДПЕ.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відтак, зобовязання з оплати електроенергії мали бути виконані наступним чином:

- за зобовязаннями січня 2016 року на суму 30778637,27 грн 15.02.2016р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.02.2016р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за зобовязаннями лютого 2016 року на суму 23782366,07 грн 14.03.2016р.,

- за зобовязаннями березня 2016 року на суму 27267937,66 грн 14.04.2016р. включно,

- за зобовязаннями квітня 2016 року на суму 5139798,35 грн 16.05.2016р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.05.2016р., 15.05.2016р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за зобовязаннями травня 2016 року на суму 14598341,92 грн 14.06.2016р. включно,

- за зобовязаннями червня 2016 року на суму 19930258,09 грн 14.07.2016р. включно.

Проте, за твердженнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» за зобовязаннями січня-червня 2016 року не розрахувалось.

Наразі, згідно з актами звірки розрахунків станом на 26.01.2017р. та станом на 10.04.2017р. у відповідача за договором №11296/01 від 12.06.2015р. обліковується заборгованість в сумі 121497339,36 грн (щодо спірного періоду).

Твердження відповідача стосовно того, що у Державного підприємства «Енергоринок» відсутні правомочності власника коштів, про стягнення яких заявлено позов, не заслуговують на увагу, оскільки право на їх отримання передбачено безпосередньо договором №11296/01 від 12.06.2015р.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №11296/01 від 12.06.2015р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на користь позивача основного боргу у розмірі 121497339,36 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом п.6.2.2 договору №11296/01 від 12.06.2015р. в разі нездійснення ЕК повної поточної оплати за куплену в ДПЕ різницю перетоків електричної енергії до 14-го числа (включно) місяця наступного за розрахунковим, з 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ має право нарахувати пеню ЕК у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягнути штраф у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення 20688775,67 грн пені, нарахованої за період з 20.02.2016р. по 19.01.2016р., 121497,34 грн штрафу від суми простроченого платежу у розмірі 121497339,36 грн.

Розрахунок штрафу, здійснений позивачем, є арифметично вірним.

Відповідно до пояснень, які надавались у судових засіданнях позивачем, нарахування пені здійснювалось протягом шести місяців з 20 числа місяця, у якому мало бути виконано зобовязання, та по 19 число шостого місяця строку, який встановлено ч.6 ст.232 Господарського кодексу України. Тобто фактично: за зобовязаннями січня з 20.02.2016р. по 19.08.2016р.; за зобовязаннями лютого з 20.03.2016р. по 19.09.2016р., за зобовязаннями березня з 20.04.2016р. по 19.10.2016р., за зобовязаннями квітня з 20.05.2016р. по 19.11.2016р., за зобовязаннями травня з 20.06.2016р. по 19.11.2016р., за зобовязаннями червня з 20.06.2016р. по 19.01.2017р.

За розрахунком суду, здійсненим з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та умов договору, сума пені дорівнює 20638888,76 грн.

У клопотанні б/н від 26.04.2017р. Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» просило звільнити його від господарсько-правової відповідальності.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

В силу норм ч.4 ст.219 вказаного нормативно-правового акту сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

Відповідно до ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст.263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом ч.2 ст.218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі ст.617 Цивільного кодексу України, ст.218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015р. у справі №904/6463/14/3-216гс15.

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за умовами укладеного договору здійснює продаж електричної енергії відповідачу з дотриманням та у межах договору між членами оптового ринку електроенергії України.

Кореспондуючим обовязком відповідача, як електроенергетичної компанії, за приписами спірного правочину, є закупівля електроенергії та здійснення її оплати відповідно до умов цього договору. При цьому, останнє належним чином відповідачем не виконано.

Сертифікат №1926/05-4 від 17.07.2014р. Торгово-промислової палати України визначає події на території Донецької області як форс-мажорні обставини, що впливають на виконання договору №4863/01 від 19.08.2008р.

Згідно із сертифікатом №2123 (вих.№5930/05-4 від 10.12.2014р.) Торгово-промислової палати України засвідчено настання для Публічного акціонерного товарситва «ДТЕК Донецькобленерго» обставин форс-мажору, які зумовили неможливість дотримання Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №15/1 від 13.06.1996р.

Початок дії форс-мажорних обставин за цими сертифікатами 14.04.2014р. Дату закінчення терміну дії форс-мажорних обставин на момент видачі сертифікатів встановити неможливо.

Листом №61/ис-6355 від 29.07.2014р. відповідач звернувся до позивача з повідомленням про настання обставин непереборної сили (форс-мажор) та вказав у ньому, що форс-мажорні обставини, які настали на території України, ставлять під загрозу виконання зобовязань у повному обсязі за договором №4863/01 від 19.08.2008р. і спричинили тимчасову неможливість для Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» належного виконання своїх зобовязань.

Проте, як свідчать матеріали справи, спірними є зобовязання 2016 року, які виникли на підставі договору №11296/01 від 12.06.2015р. Тобто, надані відповідачем сертифікати не засвідчують настання форс-мажорних обставин саме за договором, на підставі якого заявлені позовні вимоги, що не відповідає змісту п.6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням №44(5) від 18.12.2014р. Торгово-промислової палати України.

Наявний у матеріалах справи лист про неможливість виконання договірних зобовязань у звязку із захопленням підприємства ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» датований 17.03.2017р., тобто був направлений позивачу за межами існування спірних правовідносин.

При цьому, слід зазначити, що договір №11296/01 від 12.06.2015р. укладався в умовах існування обставин проведення антитерористичної операції на сході України та з метою врегулювання взаємодії сторін у специфічних обставинах розмежування території країни на контрольовану та неконтрольовану, внаслідок чого при його укладанні сторони не могли не усвідомлювати повязаних з його виконанням труднощів.

Таким чином, за висновками суду, підстави для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання спірних зобовязань за договором №11296/01 від 12.06.2015р., у цьому випадку відсутні.

Разом з тим, згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи приписи чинного законодавства та позицію Вищого господарського суду України, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті порушення відповідачем умов договору №11296/01 від 12.06.2015р., суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права, що передбачене ст.83 Господарського процесуального кодексу України, а отже з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на користь Державного підприємства «Енергоринок» підлягає стягненню неустойка на 99% менша, ніж визначена для стягнення відповідно до наведених вище розрахунків, а саме в сумі 206388,89 грн пені та 1214,97 грн штрафу.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 2893384,79 грн, а саме:

- 890472,35 грн за період з 15.02.2016р. по 31.01.2017р. за зобовязаннями січня 2016 року на суму 30778637,27 грн,

- 631372,95 грн за період з 15.03.2016р. по 31.01.2017р. за зобовязаннями лютого 2016 року на суму 23782366,07 грн,

- 654430,50 грн за період з 15.04.2016р. по 31.01.2017р. за зобовязаннями березня 2016 року на суму 27267937,66 грн,

- 110681,69 грн за період з 15.05.2016р. по 31.01.2017р. за зобовязаннями квітня 2016 року на суму 5139798,35 грн,

- 277168,52 грн за період з 15.06.2016р. по 31.01.2017р. за зобовязаннями травня 2016 року на суму 14598341,92 грн,

- 329258,78 грн за період з 15.07.2016р. по 31.01.2017р. за зобовязаннями червня 2016 року на суму 19930258,09 грн.

Виходячи з того, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування 3% річних за зобовязаннями січня та квітня 2016 року, за розрахунком суду відсотки річних за простроченими зобовязаннями відповідача становлять 2890010,14 грн.

Крім того, Державне підприємство «Енергоринок» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 12302486,69 грн (з урахуванням змісту письмових пояснень №01/44-3726 від 07.04.2017р.), а саме:

- 4001222,85 грн за зобовязаннями січня 2016 року на суму 30778637,27 грн (сукупний індекс інфляції з березня по січень 2017 року 1,13),

- 2830101,56 грн за зобовязаннями лютого 2016 року на суму 23782366,07 грн (сукупний індекс інфляції з квітня по січень 2017 року 1,119),

- 2208702,95 грн за зобовязаннями березня 2016 року на суму 27267937,66 грн (сукупний індекс інфляції з травня по січень 2017 року 1,081),

- 411183,87 грн за зобовязаннями квітня 2016 року на суму 5139798,35 грн (сукупний індекс інфляції з червня по січень 2017 року 1,080),

- 1197064,04 грн за зобовязаннями травня 2016 року на суму 14598341,92 грн (сукупний індекс інфляції з липня по січень 2017 року 1,082),

- 1654211,42 грн за зобовязаннями червня 2016 року на суму 19930258,09 грн (сукупний індекс інфляції з серпня по січень 2017 року 1,083).

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

З огляду на наведене, за висновками суду, застосована позивачем методика розрахунку інфляційних втрат та сукупні індекси інфляції за період існування заборгованості відповідача (фактично загалом інфляційні збитки нараховані за період з березня 2016 року по січень 2017 року включно) є вірною. При цьому, за розрахунком суду, здійсненим за допомогою компютерної програми Ліга-Закон, інфляційна складова боргу становить 12343668,18 грн.

Вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У Листі б/н від 01.07.2014р. «ОСОБА_1 практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховним Судом України наголошено, що доводи про неможливість виконання грошового зобов'язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст.625 Цивільного кодексу України не виключають можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а відмова судами з цих підстав у стягненні нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, є неправильною. Разом з тим, судам слід мати на увазі, що за змістом ч.4 ст.613 Цивільного кодексу України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч.1 ст.613 Цивільного кодексу України). Тому, якщо боржник доведе, що невиконання ним грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, яка передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 Цивільного кодексу України).

Відтак, порушення відповідачем умов договору №11296/01 від 12.06.2015р. щодо оплати є підставою для нарахування визначених ст.625 Цивільного кодексу України платежів.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як визначено у ст.1 Закону України «Про електроенергетику»:

- енергія це електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу;

- енергопостачальники це учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту;

- енергогенеруючі компанії - учасники оптового ринку електричної енергії України, які володіють чи користуються генеруючими потужностями, виробляють та продають електричну енергію.

Разом з цим, житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі статутом Державного підприємства «Енергоринок», який затверджено постановою №922 від 05.06.2000р. Кабінету Міністрів України, підприємство утворено для забезпечення функціонування оптового ринку електричної енергії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 травня 2000р. №755 на базі відокремленого підрозділу «Енергоринок» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», та з метою впровадження ефективних механізмів організації оптового ринку електричної енергії та забезпечення його функціонування.

Договір №11296/01 від 12.06.2015р. укладений між сторонами як учасниками оптового ринку електроенергії Державним підприємством «Енергоринок», як оптовим постачальником електричної енергії, та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго», як постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, за висновками суду, норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» не є такими, що розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, що склались на підставі договору №11296/01 від 12.06.2015р., внаслідок чого мораторій на нарахування штрафних санкцій у звязку з порушенням зобовязання з оплати вартості різниці перетоків електричної енергії не підлягає застосуванню.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків неустойки, відсотків річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, прийнявши до уваги заперечення відповідача, з урахуванням висновків суду про наявність підстав для зменшення неустойки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, штрафу, інфляційної складової боргу та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 206388,89 грн, 1214 грн, 12343668,18 грн та 2890010,14 грн відповідно.

Виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання б/н від 23.04.2017р. Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про призначення по справі судової експертизи з метою зясування питання приналежності підпису на актах приймання-продажу електричної енергії за січень-червень 2016 року за договором №11296/01 від 12.06.2015р. генеральному директору Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» ОСОБА_3. При цьому, суд виходив з наступного.

За приписами ст.41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Згідно із положеннями ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

За змістом п.5 постанови №4 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання призначення судових експертиз», судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить ч.2 п.2 постанови №4 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи».

Як зазначалось, акти купівлі-продажу електроенергії за період з січня по червень 2016 року на загальну суму 121497339,36 грн подані у належним чином засвідчених копіях, відповідно до яких підпис ОСОБА_3 скріплений печаткою Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго». Наведені у актах відомості щодо вартості електроенергії підтверджені актами звірки розрахунків №07/51-4-940 від 26.01.2016р., №07/51-4-3738 від 10.04.2017р.

Відтак, дійсна потреба для призначення судової експертизи з визначеного відповідачем питання, за висновками суду, відсутня.

Слід зазначити, що справа слухалась судом більше двох місяців (з урахуванням продовження строку розгляду справи згідно з ухвалою від 24.04.2017р.). Проте, питання щодо автентичності підпису ОСОБА_3 на актах купівлі-продажу електроенергії постало лише наприкінці двохмісячного строку розгляду справи, а саме 24.04.2017р. До цього часу заперечень з боку відповідача щодо форми та змісту актів за договором №11296/01 від 12.06.2015р. не висловлювалось, наявність обставин виконання вказаного договору з боку позивача не заперечувалось.

Клопотання б/н від 23.04.2017р. Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про призначення справи до колегіального розгляду залишається судом без задоволення, з огляду на наступне:

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на необхідність призначення судової експертизи у справі, а також неврегульованість (неоднозначність) ряду питань, які мають важливе значення для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю народних засідателів і присяжних.

Згідно із п.1 ст.4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Наразі, судом не встановлено наявності обставин, з існуванням яких діюче законодавство повязує необхідність призначення колегіального розгляду справи.

Як зазначалось, підстави для призначення судової експертизи у справі відсутні.

Разом з цим, спір у справі виник у звязку з неналежним виконанням відповідачем договору №11296/01 від 12.06.2015р., а наявні у матеріалах справи докази, є достатніми для прийняття рішення у справі.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, клопотання б/н від 23.04.2017р. Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» підлягає залишенню без задоволення.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами п.4.3 постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відтак, судовий збір в сумі 240000 грн, сплачений Державним підприємством «Енергоринок» на підставі платіжного доручення №311 від 17.02.2017р., підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням в частині зменшеної неустойки на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Енергоринок», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ про стягнення 157503483,85 грн, з яких: 121497339,36 грн суми основного боргу, 20688775,67 грн пені, 121497,34 грн штрафу, 12302486,69 грн інфляційних нарахувань, 2893384,79 грн 3% річних, задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваної суми пені до 206388,89 грн.

Зменшити розмір стягуваної суми штрафу до 1214,97 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Островського, 8, ) на користь Державного підприємства «Енергоринок» (01032, м.Київ, Шевченківський район, вул.Симона Петлюри, 27, код ЄДРПОУ 2151539,36 грн суми основного боргу, 206388,89 грн пені, 1214,97 грн штрафу, 12302486,69 грн інфляційних нарахувань, 2890010,14 грн 3% річних, а також судовий збір в сумі 239981,59 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

У судовому засіданні 26.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 26.04.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця