ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р.Справа № 922/4681/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Самсоновій М.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П'ятигірське
до Дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" Товариства з обмеженою відповідальністю "Харімпекс", с. П'ятигірське
про та за зустрічним позовом стягнення 113 065,36 грн. Дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" Товариства з обмеженою відповідальністю "Харімпекс", с. П'ятигірське до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П'ятигірське про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача за первісним (відповідач за зустрічним) позовом - ОСОБА_1, за дов. № 48/КБ/Ю від 26.12.2016 р.

відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом - ОСОБА_2 за дов. № б/н від 03.01.2017 р., ОСОБА_3 за дов. № б/н від 06.02.2017 р., ОСОБА_4, директор

за відсутності клопотання технічна фіксація не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним (відповідач за зустрічним) позовом, товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом, дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" товариства з обмеженою відповідальністю "Харімпекс", про стягнення заборгованості у розмірі 105 588,22 грн., пені у розмірі 4 096,59 грн., 3% річних у розмірі 424,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 956,47 грн. Також позивач за первісним позовом просить покласти на відповідача за первісним позовом судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем за первісним (позивачем за зустрічним) позовом умов договору № 74/2016/КБ/О купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва від 22 серпня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 грудня 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/4681/16 і призначено її до слухання у судовому засіданні. Ухвалою від 09 лютого 2017 року прийнято до розгляду зустрічний позов дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" товариства з обмеженою відповідальністю "Харімпекс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва № 74/2016/КБ/О від 22 серпня 2016 року. Ухвалою від 20 лютого 2017 року задоволено заяву ТОВ "Курганський бройлер" про продовження строку розгляду справи на 15 днів, продовжено строк розгляду спору на 15 днів, до 13 березня 2017 року включно та викликано у судове засідання директора ДП "Племінний завод Курганський" ТОВ "Харімпекс" ОСОБА_4

03 березня 2017 року розпорядженням начальника відділу управління персоналом за № 203 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи", в зв'язку з відставкою судді Доленчука Д.О., призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 922/4681/16 призначено суддю Калініченко Н.В. Відповідно до приписів ч. 4 п. 3.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р., у разі зміни складу суду розгляд справи починається заново, а отже спочатку починається й перебіг строку вирішення даного спору. 06 березня 2017 року по розгляду даної справи було оголошено технічну перерву до 13 березня 2017 року, в зв'язку з відпусткою судді Калініченко Н.В. 13 березня 2017 року ухвалою суду було відкладено розгляд даної справи до 03 квітня 2017 року. 03 квітня 2017 року по розгляду даної справи було оголошено технічну перерву до 24 квітня 2017 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 квітня 2017 року розгляд даної справи було відкладено до 03 травня 2017 року.

В призначене судове засідання 03 травня 2017 року представники сторін з'явилися.

Представник позивача за первісним (відповідача за зустрічним) позовом заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи мотивуючи тим, що представник, який здійснює юридичне супроводження даної справи, знаходиться на лікарняному.

Суд, розглянувши усне клопотання представника позивача за первісним (відповідача за зустрічним) позовом, проти задоволення якого заперечували представники відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом, відмовляє в його задоволенні з огляду на той факт, що: по-перше, строк розгляду спору, встановлений ст. 69 ГПК України, спливає 03 травня 2017 року (тобто в день даного судового засідання); по-друге, на його обґрунтування суду не було надано жодних доказів.

Розглянувши клопотання представників позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом про призначення почеркознавчої експертизи, яке підтримано представниками позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом та проти задоволення якого заперечував представник відповідача за зустрічним (позивача за первісним) позовом, суд відмовляє в його задоволенні виходячи з наступного: по-перше, документи, надані до суду, скріплені печаткою підприємства-позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом, справжність яких (відбитків відтиску печаток) позивач за зустрічним (відповідач за первісним) позовом не спростовує; по-друге, експертиза у справі призначається лише у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться в матеріалах справи чи не можливо застосувати інші засоби доказування. Матеріали даної справи містять всі необхідні докази для вирішення даного спору, крім того, суд наголошує, що будь-яке необґрунтоване зупинення провадження у справі (яке безумовно є наслідком призначення експертизи) є порушенням права сторони на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку.

В судовому засіданні 03 травня 2017 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного та зустрічного позовів є договір № 74/2016/КБ/О купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва, укладений 22 серпня 2016 року між позивачем за первісним (відповідачем за зустрічним) позовом (продавець) та відповідачем за первісним (позивачем за зустрічним) позовом (покупець). Відповідно до умов вказаного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцеві об'єкт незавершеного сільськогосподарського виробництва, який знаходиться за адресою: Харківська обл., Балаклійський р-он, територія П'ятигорської селищної ради, на земельній ділянці розміром 58,8573 га., межі якої визначені на схемі (додаток № 1 до даного договору), а покупець зобов'язується прийняти об'єкт незавершеного сільськогосподарського виробництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Право власності на об'єкт незавершеного сільськогосподарського виробництва переходить до покупця з моменту надходження коштів на рахунок покупця. Вартість об'єкту незавершеного сільськогосподарського виробництва становить: 157 867,78 грн., в т.ч. ПДВ 26 311,30 грн. Оплата об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва здійснюється наступним чином: продавець направляє покупцю повідомлення про готовність до передачі об'єкту незавершеного сільськогосподарського виробництва, а покупець зобов'язується оплатити його вартість протягом 5 календарних днів з моменту отримання такого повідомлення. Передача об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва продавцем і прийняття об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва покупцем посвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами. Покупець зобов'язаний повністю звільнити земельну ділянку, вказану у п. 1.1 цього договору, до 31 грудня 2016 року.

Відповідно до акту прийому-передачі об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва до договору купівлі-продажу № 74/2016/КБ/О від 22 серпня 2016 року, відповідач за первісним (позивач за зустрічним) позовом прийняв від позивача за первісним (відповідача за зустрічним) позовом об'єкт незавершеного сільськогосподарського виробництва, який знаходиться за адресою: Харківська обл., Балаклійський р-он., територія П'ятигорської селищної ради на земельній ділянці розміром 58,8573 га 22 серпня 2016 року. Згідно протоколу про залік однорідних вимог від 30 вересня 2016 року зобов'язання відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом перед позивачем за первісним (відповідачем за зустрічним) позовом по оплаті заборгованості згідно договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва № 74/2016/КБ/О від 22 серпня 2016 року частково припинилися на суму 52 279,56 грн.

Позивач за первісним позовом, з посиланням на п. 2.2 даного договору та на акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 4181 від 28 вересня 2016 року, з урахуванням протоколу про залік однорідних вимог від 30 вересня 2016 року, просить суд стягнути з відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом 105 588,22 грн. основної заборгованості, 4 096,59 грн. пені, 424,08 грн. 3% річних та 2 956,47 грн. інфляційних втрат.

Предметом зустрічної позовної заяви є визнання недійсним договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва № 74/2016/КБ/О від 22 серпня 2016 року з підстави його, договору, непідписання, оскільки підпис на вказаному договорі не належить особі, яка в ньому вказана, а саме - директору підприємства ОСОБА_4, в зв'язку з чим вказаний договір є недійсним в силу ст.ст. 92, 203, 207, 215 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні є або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із зазначеними вимогами зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним (відповідач за зустрічним) позовом є орендарем земельної ділянки, на якій знаходиться об'єкт незавершеного сільськогосподарського виробництва (що є предметом договору № 74/2016/КБ/О купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва від 22 червня 2016 року) на підставі договору оренди земельної ділянки від 19 квітня 2005 року (з урахуванням додаткової угоди від 05 березня 2010 року та рішення тридцять шостої сесії п'ятого скликання П'ятигорської сільської ради Балаклійського району Харківської області від17 лютого 2010 року № 282), укладеного між позивачем за первісним (відповідачем за зустрічним) позовом (орендар) та П'ятигорською сільською радою Балаклійського району Харківської області (орендодавець). Відповідно до вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 58,8573 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території П'ятигорської сільської ради, за рахунок земель запасу.

Згідно ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда) (ч. 6 вказаної статті). Землекористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням (ч. 1 ст. 96 ЗК України).

З огляду на договір оренди земельної ділянки від 19 квітня 2005 року та вимоги Земельного кодексу України, позивач за первісним (відповідач за зустрічним) позовом повинен використовувати земельну ділянку загальною площею 58,8573 га. (на якій знаходиться об'єкт незавершеного сільськогосподарського будівництва, що є предметом оспорюваного договору № 74/2016/КБ/О) лише для задоволення власних потреб, необхідних для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та не може передавати її (земельну ділянку) у користування іншій особі без згоди орендодавця.

Як зазначалося вище в даному рішенні суду, договором № 74/2016/КБ/Ю купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва від 22 серпня 2016 року встановлено, що позивач за первісним (відповідач за зустрічним) позовом повинен передати, а відповідач за первісним (позивач за зустрічним) позовом повинен прийняти у власність об'єкт незавершеного сільськогосподарського виробництва, який знаходиться на земельній ділянці розміром 58,8573 га., розташованій за адресою: Харківська обл., Балаклійський р-он, територія П'ятигорської селищної ради. Тобто, на земельній ділянці, яка орендується позивачем за первісним (відповідачем за зустрічним) позовом на підставі договору оренди земельної ділянки від19 квітня 2005 року.

Крім того, з умов договору № 74/2016/КБ/О купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва від 22 серпня 2016 року не можливо з'ясувати, що саме (який саме об'єкт незавершеного сільськогосподарського виробництва) є предметом вказано договору, та що саме мав передати продавець (позивач за первісним (відповідач за зустрічним) позовом) у власністю покупцеві (відповідачу за первісним (позивачу за зустрічним) позовом) на підставі вказаного договору. Дану обставину (що є предметом спірного договору) не змогли пояснити й представники сторін (як позивача так й відповідача) під час судових засідань по розгляду даної справи. Акт приймання-передачі незавершеного сільськогосподарського виробництва від 22 серпня 2016 року датований тією ж датою, що й сам договір, що також свідчить про фіктивний характер правовідносин сторін, який направлено на збільшення дебеторської заборгованості відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом, що можливо матиме на меті доведення підприємства-відповідача до штучного банкрутства та запровадження відповідної процедури припинення підприємства.

Вказані вище обставини дають суду підстави вважати, що договір № 74/2016/КБ/О купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва від 22 серпня 2016 рок не спрямований на створення правових наслідків, відповідно, є фіктивним.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивним правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Водночас фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним; позивач має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створення юридичних наслідків. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину.

Згідно п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Згідно ч. 2 ст. 234 ЦК України, фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Приписами п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судам надано роз'яснення, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень посилається не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийняття рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Враховуючи вище викладене в сукупності, а саме той факт, що договір № 74/2016/КБ/О купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва не спрямований на настання правових наслідків, з огляду на що є фіктивний, позовні вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, позовні вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню, втім з інших, ніж визначені у зутрічному позові, підстав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема, з судового збору, оплати послуг адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2017 року між позивачем за зустрічним (відповідачем за первісним) позовом (клієнт) та ОСОБА_3 (адвокат) було укладено договір № 06/02/17-01 про надання правової допомоги (т.с. 1 арк. спр. 122-123), за умовами якого адвокат зобов'язується надати клієнтові правову допомогу в господарській справі № 922/4681/16 за позовом ТОВ "Курганський бройлер". З огляду на те, що вимоги зустрічної позовної заяви було задоволено судом із зовсім інших підстав, ніж визначено у зустрічній позовній заяві, а підстави, на які вказував адвокат позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом не знайшли свого правового підтвердження та спростовуються матеріалами справи, витратити на послуги адвоката не підлягають віднесенню на відповідача за зустрічним (позивача за первісним) позовом. На підставі ч. 2 ст. 49 ГПК України суд: сплачений судовий збір за подання первісного позову залишає за позивачем за первісним (відповідачем за зустрічним) позовом; сплачені судові витрати за зустрічним позовом - за позивачем за зустрічним (відповідачем за первісним) позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного сільськогосподарського виробництва № 74/2016/КБ/0 від 22 серпня 2016 року, укладений між ТОВ "Курганський бройлер" та ДП "Племінний завод Курганський" ТОВ "Харімплекс", з моменту його укладення.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_5

справа № 922/4681/16